Справа № 813/111/14
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року Справа № 876/4872/14

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Костіва М.В. та Бруновської Н.В.,

з участю секретаря судового засідання - Нефедової А.О.

а також сторін (їх представників):

від позивача - ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2;

від відповідача - Іванський В.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській обл. на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.04.2014р. в адміністративній справі за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській обл. про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення про збільшення суми грошових зобов'язань з податку на додану вартість, -

В С Т А Н О В И Л А:

10.09.2013р. Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_1, платник податків) звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати винесене Дрогобицькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Львівській обл. податкове повідомлення-рішення № від 14.10.2013р. щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість /ПДВ/ на суму 315618 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 59810 грн. 75 коп.; судові витрати покласти на відповідача (Т.1, а.с.3-7).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22.04.2014р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській обл. № від 14.10.2013р.; стягнуто на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 487 грн. 20 коп. (Т.2, а.с.231-238).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржила відповідач Дрогобицька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Львівській обл., яка покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити (Т.2, а.с.240-241).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що проведеною перевіркою виявлено відображення в бухгалтерському та податковому обліку господарських операцій, що фактично не відбувалися, при цьому первинні документи, отримані від контрагентів ТзОВ «Інтеграл Ай Ті», ТзОВ «Будівельно-торгова компанія «Євробуд», ТзОВ «Гарант-Буд-Сервіс», ПП «Юридична фірма «Фортеця», ТзОВ «Будівельна компанія АРТ Груп» є недостовірними. Таким чином, розглядувані господарські операції фактично були спрямовані на отримання податкової вигоди, а відтак останні слід вважати нікчемними.

Під час розгляду справи судом не було з'ясовано дійсного волевиявлення сторін під час укладення правочинів із урахуванням динаміки спірних правовідносин.

Також позивачем не надано документів, які б свідчили про транспортування (перевезення) товарів, довіреностей про передачу товарів одержувачу, тобто підтверджували факт виконання цивільно-правових зобов'язань, та необхідних для здійснення розглядуваних операцій матеріально-технічних ресурсів.

У зв'язку із реорганізацією Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській обл. судом апеляційної інстанції в порядку ст.55 КАС України допущено заміну відповідача його правонаступником - Дрогобицькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській обл. (надалі - відповідач, Дрогобицька ОДПІ, податковий орган) (Т.2, а.с.251-253).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника відповідача на підтримання поданої скарги, заперечення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог п.198.3 ст.198 Податкового кодексу /ПК/ України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.6 ст.198 цього Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Згідно з даною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як встановлено судом першої інстанції, протягом 17.09.2013р.-23.09.2013р. відповідачем Дрогобицькою ОДПІ проведено виїзну позапланову документальну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства по операціях щодо придбання товарів (робіт, послуг) в ТзОВ «Інтеграл Ай Ті» за період з 01.04.2010р. по 31.03.2013р., ТзОВ «Будівельно-торгова компанія «Євробуд» за період з 28.07.2011р. по 24.11.2011р., ТзОВ «Гарант-Буд-Сервіс» за період з 01.10.2011р. по 30.04.2012р., ПП «Юридична фірма «Фортеця» за період з 01.01.2011р. по 30.09.2011р., ТзОВ «Будівельна компанія АРТ Груп» за період з 01.04.2010р. по 31.03.2013р., щодо повноти декларування та своєчасності сплати ПДВ та подальшого їх використання в господарській діяльності, за результатами якої складено Акт перевірки № 123/17-20/НОМЕР_2 від 30.09.2013р. (Т.1, а.с.8-63).

Проведеною перевіркою встановлено порушення вимог ст.39, п.п.44.1, 44.6, 44.7 ст.44, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.193.1 ст.193, пп.198.1, 198.3, 198.6 ст.198 ПК України, ст.3 Господарського кодексу України, ст.2, п.2 ст.3 п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.п.1.2, 2.1, 2.4 наказу Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р. «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», що призвели до заниження податкового зобов'язання з ПДВ на суму 305618 грн. 76 коп.

На підставі наведеного Акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № /3130 від 14.10.2013р. про збільшення суми грошового зобов'язання з ПДВ у загальному розмірі 375428 грн. 75 коп., з яких 315618 грн. за основним платежем та 59810 грн. 75 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями (Т.1, а.с.64).

Підставою для винесення спірного рішення про збільшення суми грошових зобов'язань з ПДВ є висновки податкового органу про те, що господарські операції позивача не підтверджуються, оскільки проведеною перевіркою виявлено відображення в бухгалтерському та податковому обліку господарських операцій, що фактично не відбувалися, при цьому первинні документи, отримані від контрагентів ТзОВ «Інтеграл Ай Ті», ТзОВ «Будівельно-торгова компанія «Євробуд», ТзОВ «Гарант-Буд-Сервіс», ПП «Юридична фірма «Фортеця», ТзОВ «Будівельна компанія АРТ Груп», слід вважати недостовірними.

Таким чином, розглядувані господарські операції фактично були спрямовані на отримання податкової вигоди, а відтак останні слід вважати нікчемними. При цьому, у вказаних контрагентів були відсутніми будь-які ресурси, що необхідні для здійснення фінансово-господарської діяльності.

Окрім цього, підтвердженням наведених обставин слід вважати протоколи допитів директорів вищеперерахованих контрагентів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, які визнали, що жодного відношення до здійснення підприємницької діяльності вказаних юридичних осіб не мали, фінансово-господарських документів не підписували.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що факти реального виконання господарських операцій позивача з контрагентами ТзОВ «Інтеграл Ай Ті», ТзОВ «Будівельно-торгова компанія «Євробуд», ТзОВ «Гарант-Буд-Сервіс», ПП «Юридична фірма «Фортеця», ТзОВ «Будівельна компанія АРТ Груп» підтверджуються належно оформленими первинними документами, які мають усі необхідні реквізити та відомості, а також у повній мірі відображають зміст господарських операцій. Податкові накладні, які засвідчують факт поставки товарів, також є належно оформленими, що відповідно дає позивачу право на віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються на фактичних обставинах справи та відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Предметом доказування у розглядуваній справі є дослідження обставин про те, чи не були дії позивача спрямовані на безпідставне одержання коштів із державного бюджету, чи мали операції із придбання товарів та послуг реальний характер, яким чином придбавалися товари і надавалися послуги, а також дійсна можливість здійснення таких операцій.

При цьому, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

* неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

* відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності через відсутність управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

* облік для цілей оподаткування лише тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

* здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

* відсутність первинних документів обліку.

Матеріалами справи стверджується, за період з січня 2011 року по вересень 2011 року ПП «Юридична фірма «Фортеця» продало ФОП ОСОБА_1 товар (пиломатеріали, пісок, гравій, полоси, кутники, бордюри, кільця, цеглу, труби, кабелі, дюбеля тощо). Купівля-продаж товару відбувалась на підставі укладеного між договірними сторонами договору № 0107-3 від 01.07.2011р.

Поставка товарів оформлена видатковими накладними (№ 1/07-04 від 01.07.2011р. на суму 20988 грн. 79 коп., № 1/07-05 від 01.07.2011р. на суму 15649 грн. 44 коп., № 7/07-01 від 07.07.2011р. на суму 21432 грн. 25 коп., № 15/07-03 від 15.07.2011р. на суму 6844 грн. 50 коп., № 21/07-01 від 21.07.2011р. на суму 4176 грн. 72 коп., № 26/07-03 від 26.07.2011р. на суму 12304 грн. 51 коп., № 28/07-092 від 28.07.2011р. на суму 12848 грн. 40 коп., № 28/07-03 від 28.07.2011р. на суму 28576 грн. 82 коп., № 29/07-01 від 29.07.2011р. на суму 65275 грн. 52 коп., № 29/07-02 від 29.07.2011р. на суму 30745 грн. 48 коп., № 29/07-03 від 29.07.2011р. на суму 10406 грн. 86 коп.) та відповідними їм податковими накладними.

Всього отримано товару на суму (без ПДВ) 191041 грн. 10 коп., ПДВ становить 38208 грн. 21 коп.

Згідно з банківською випискою ФОП ОСОБА_1 сплатив продавцю кошти за товар, операцію відобразив в бухгалтерському обліку, суму ПДВ сплачену в ціні придбаного товару відніс до складу ПДВ за липень 2011 року.

Договір поставки та податкові накладні від імені ПП «Юридична фірма «Фортеця» підписував його директор ОСОБА_8

Впродовж жовтня 2011 року - квітня 2012 року ТзОВ «Гарант-Буд-Сервіс» реалізовувало товари (пиломатеріали, гравій, щебінь, вимикачі, бітум) на користь ФОП ОСОБА_1 на підставі договору № 011111 від 01.11.2011р.

Поставка товару оформлена видатковими накладними (№ 1/11-26 від 01.11.2011р. на суму 23573 грн. 95 коп., № 9/11-10 від 09.11.2011р. на суму 2970 грн., № 11/11-11 від 11.11.2011р. на суму 4039 грн. 20 коп., № 15/11-15 від 15.11.2011р. на суму 672 грн., № 16/11-21 від 16.11.2011р. на суму 83000 грн., № 16/11-16 від 16.11.2011р. на суму 21828 грн. 71 коп.) та відповідним їм податковими накладними.

Всього отримано товару на суму (без ПДВ) 113404 грн., ПДВ складає 22680 грн. Суму ПДВ позивач включив до складу податкового кредиту. Заборгованості не встановлено, кошти перераховано, що підтверджується банківськими виписками.

Як вбачається з представлених договорів, такі від імені ТзОВ «Гарант-Буд-Сервіс» підписував його директор ОСОБА_7

Протягом липня-листопада 2011 року ТзОВ «Будівельна торгова компанія «Євробуд» (продавець) поставляло для ФОП ОСОБА_1 (покупець) товар (пиломатеріали, гравій, кабель, склотканина, цегла, бітум) на підставі договору поставки № б/н від 01.08.2011р.

Згодом, 21.11.2011р. між ТзОВ «Будівельна торгова компанія «Євробуд» (цедент) та ТзОВ «Інтергал Ай Ті» (цесіонарій) та ФОП ОСОБА_1 (боржник) було укладено договір відступлення права вимоги № 012111, згідно з яким цедент відступає цесіонарієві право вимоги, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цементові, і стає кредитором за договором від 01.08.2011p., укладеним між цедентом і боржником.

Виконання договору оформлено видатковими накладними (№ 30/08-15 від 30.08.2011р. на суму 15150 грн., № 17/08-15 від 17.08.2011р. на суму 148 грн., № 4/08-06 від 04.08.2011р. на суму 16370 грн. 94 коп., № 10/08-18 від 10.08.2011р. на суму 1794 грн., № 18/08-13 від 18.08.2011р. на суму 22793 грн. 80 коп., № 31/08-23 від 31.08.2011р. на суму 66744 грн. 57 коп., № 31/10-45 від 31.10.2011р. на суму 4851 грн., № 31/10-47 від 31.10.11р. на суму 17072 грн., № 31/10-46 від 31.10.2011р. на суму 1320 грн., № 21/10-08 від 21.10.2011р. на суму 25431 грн. 75 коп., № 19/10-11 від 19.10.2011р. на суму 3217 грн. 50 коп., № 14/10-17 від 14.10.2011р. на суму 2079 грн., № 12/10-07 від 12.10.2011р. на суму 20008 грн. 55 коп., № 30/09-21 від 30.09.2011р. на суму 510 грн., № 30/09-18 від 30.09.2011р. на суму 676811 грн. 88 коп., № 30/09-19 від 30.09.2011р. на суму 20544 грн. 36 коп., № 30/09-20 від 30.09.2011р. на суму 6240 грн., № 23/09-12 від 23.09.2011р. на суму 18007 грн. 52 коп., № 19/09-16 від 19.09.2011р. на суму 924 грн., № 15/09-16 від 15.09.2011р. на суму 19117 грн. 88 коп., № 5/098-25 від 05.09.2011р. на суму 23264 грн. 88 коп., № 7/09-14 від 07.09.11р. на суму 108728 грн. 51 коп., № 9/09-27 від 09.09.2011р. на суму 7635 грн.) та відповідними їм податковими накладними.

Всього отримано товару на суму 573051 грн. 53 коп., при цьому сума ПДВ склала 95508 грн. 59 коп.

Суму ПДВ позивач включив до складу податкового кредиту. Заборгованості не встановлено, кошти перераховано, що підтверджується банківськими виписками.

Як вбачається з представлених договорів, такі від імені ТзОВ «Будівельна торгова компанія «Євробуд» підписував його директор ОСОБА_11

За період з листопада 2011 року по жовтень 2012 року ТзОВ «Інтергал Ай Ті» (постачальник) поставляло ФОП ОСОБА_12 (покупець) товар (пиломатеріали, піщано-гравійна суміш, електротовари тощо) на підставі договору поставки № 171111 від 17.11.2011р.

Поставка товару оформлялась видатковими накладними (№ 1/12-34 від 01.12.2011р. на суму 1512 грн., № 5/12-12 від 05.12.2011р. на суму 17353 грн. 80 коп., № 6/12-08 від 06.12.2011р. на суму 3892 грн. 72 коп., № 8/12-08 від 08.12.2011р. на суму 1822 грн. 50 коп., № 16/12-07 від 16.12.2011р. на суму 20190 грн. 77 коп., № 20/12-13 від 20.12.2011р. на суму 18554 грн. 19 коп., № 21/12-06 від 21.12.2011р. на суму 1518 грн. 75 коп., № 23/12-06 від 23.12.2011р. на суму 19190 грн. 26 коп., № 28/12-07 від 28.12.2011р. на суму 18956 грн., № 28/12-07 від 28.12.2011р. на суму 3037 грн. 50 коп., № 18/11-07 від 28.12.2011р. на суму 18062 грн. 87 коп., № 20/12-12 від 20.12.2011р. на суму 19329 грн., № 24/11-04 від 24.11.2011р. на суму 2770 грн. 99 коп., № 25/11-05 від 25.11.2011р.на суму 13824 грн. 10 коп., № 30/11-09 від 30.11.2011р. на суму 4821 грн. 60 коп., № 30/11-10 від 30.11.2011р. на суму 15825 грн. 13 коп., № 30/11-23 від 30.11.2011р. на суму 153252 грн. 62 коп., № 30/11-08 від 30.11.2011р. на суму 14724 грн.) та відповідними їм податковими накладними.

Всього отримано товару на суму 364209 грн. 70 коп. в т.ч. ПДВ склав 72841 грн. 93 коп.

Заборгованості не встановлено. Суму ПДВ, сплачену в ціні товару ФОП ОСОБА_12 включив до складу ПДВ відповідних періодів та відобразив в бухгалтерському обліку.

Як вбачається з представлених договорів, такі від імені ТзОВ «Інтергал Ай Ті» підписував його директор ОСОБА_9

На протязі квітня-червня 2011 року ТзОВ «Будівельна компанія «АРТ Груп» постачало для ФОП ОСОБА_12 товар (пиломатеріали хвойні, цегла, вапно, гравій, лічильник газу, тощо) на підставі договору № б/н від 04.04.2011р. та надавало послуги по оренді механізмів та спецтехніки на підставі договору № 04042 від 04.04.2011р.

Поставка товарів та наданих послуг оформлено видатковими накладними (№ 18/05-16 від 18.05.2011р. на суму 4706 грн. 40 коп., № 19/05-14 від 19.05.2011р. на суму 17604 грн., № 27/05-11 від 27.05.2011р. на суму 42497 грн. 78 коп., № 30/05-12 від 30.05.2011р. на суму 51784 грн. 33 коп., № 10/06-14 від 10.06.2011р. на суму 4501 грн. 39 коп., № 10/06 від 10.06.2011р. на суму 22954 грн. 74 коп., № 17/06-06 від 17.06.2011р. на суму 17604 грн., № 30/06-25 від 30.06.2011р. на суму 1820 грн. 69 коп., № 30/06-27 від 30.06.2011р. на суму 17961 грн. 41 коп., № 30/06-28 від 30.06.2011р. на суму 66309 грн. 11 коп., № 30/06-29 від 30.06.2011р. на суму 37466 грн. 29 коп., № 30/06-30 від 30.06.2011р. на суму 10054 грн. 80 коп.) та відповідними їм податковими накладними.

Всього поставлено товару на суму 381899 грн. 10 коп., сума ПДВ становить 76379 грн. 22 коп.

Крім того, виконання послуг та поставка товару оформлена актами приймання-здачі (№ 29/04-22 від 29.04.2011р., № 28/04-21 від 28.04.2011р., № 11/04-04 від 11.04.2011р., № 7/04-08 від 07.04.2011р., № 30/05-12 від 30.05.2011р., № 27/05-11 від 27.05.2011р., № 19/05/14 від 19.05.2011р., № 18/05-16 від 18.05.2011р., № 10/05-27 від 10.05.2011р., № 6/05-07 від 06.05.2011р., № 4/05-19 від 04.05.2011р., № 10/06-15 від 10.06.2011р., № 10/06-14 від 10.06.2011р., № 17/06-06 від 17.06.2011р., № 30/06-29 від 30.06.2011р., № 30/06-30 від 30.06.2011р., № 30/06-28 від 30.06.2011р., № 30/06-27 від 30.06.2011р., № 30/06-25 від 30.06.2011р.).

Заборгованості не встановлено. Згідно з наданими до перевірки платіжними дорученнями всього сплачено 458275 грн. 26 коп. Суму ПДВ, сплачену в ціні отриманих товарів та послуг, ФОП ОСОБА_1 включив до складу податкового кредиту.

Документи від імені ТзОВ «Будівельна компанія «АРТ Груп» підписував ОСОБА_8

Також під час апеляційного розгляду справи позивачем долучено до матеріалів справи копії товарно-транспортних накладних щодо перевезення придбаних товарів на склад отримувача.

Під час розгляду справи з'ясовано, що основним видом діяльності позивача є оптова торгівля деревиною, будматеріалами, сантехнічним обладнанням, торгівля деревиною. Реальність господарських операцій підтверджується й тим, що отримані за їх наслідками товари в подальшому використані позивачем у власній господарській діяльності.

Таким чином, між позивачем та його контрагентами в дійсності були виконані вищевказані господарські операції, дії останніх були спрямовані на реальне настання правових наслідків, а не вчинялися в цілях заниження об'єкта оподаткування, несплати податків.

Тобто, внаслідок проведення таких операцій платник податків мав намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, і не прагнув отримати вигоду виключно чи переважно за рахунок відшкодування з державного бюджету податку на додану вартість.

В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що представлені позивачем тексти договорів, які укладалися з ТзОВ «Інтеграл Ай Ті», ТзОВ «Будівельно-торгова компанія «Євробуд», ТзОВ «Гарант-Буд-Сервіс», ПП «Юридична фірма «Фортеця», ТзОВ «Будівельна компанія АРТ Груп», підписані уповноваженими особами та скріплені печатками, а тому, створюють, змінюють та припиняють правовідносини між позивачем та його контрагентами.

Разом з тим, свої доводи податковий орган обґрунтовує матеріалами кримінальної справи № 41/0279 по обвинуваченню ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст.205, ч.3 ст.212 КК України; відповідно до яких ОСОБА_13, діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, переслідуючи корисливу мету, пов'язану із незаконним збагаченням, шляхом надання за винагороду послуг з мінімізації податкових зобов'язань, які підлягають сплаті до бюджету реально діючими суб'єктами господарювання, сприяв шляхом придбання низки підприємств, зокрема ТзОВ «Інтеграл Ай Ті», ТзОВ «Будівельно-торгова компанія «Євробуд», ТзОВ «Гарант-Буд-Сервіс», ПП «Юридична фірма «Фортеця», ТзОВ «Будівельна компанія АРТ Груп», та перереєстрації їх в органах державної влади на підставних осіб, які не мали наміру здійснювати підприємницьку діяльність.

Згідно з актом № 1642/22.8/36520226 від 14.05.2013p., складеним ДПІ у Печерському районі м.Києва, неможливо провести зустрічну перевірку ПП «Юридична фірма «Фортеця», директором якого був ОСОБА_8, у зв'язку з відсутністю за податковою та фактичною адресою. Згідно з протоколом допиту ОСОБА_8 він визнає, що був деякий період оформлений як директор ПП «Юридична фірма «Фортеця», гроші з банківських рахунків знімав, ніяких документів, що стосуються цього підприємства не підписував, контрагентів не знає. Висновком експерта Вінницького відділення Київського НДІ судових експертиз встановлено, що підписи від імені ОСОБА_8 на податковій звітності (декларації, додатки, уточнюючий розрахунок, розшифровки зобов'язань) виконані іншою особою, а не ОСОБА_8

Відповідно до акта № 1691/22.8/37635291 від 17.05.2013p., складеним ДПІ у Печерському районі м.Києва, неможливо провести зустрічну перевірку ТзОВ «Гарант-Буд-Сервіс», директором якого був ОСОБА_7, у зв'язку з відсутністю за місцезнаходженням. Згідно протоколу допиту ОСОБА_7, як свідка, він надав за винагороду незнайомим особам свій паспорт для відкриття фірми, жодного відношення до фінансово-господарської діяльності не мав, ніяких документів не складав і не підписував.

Згідно з актом № 1689/22-8/33499358 від 16.05.2013p., складеним ДПІ у Печерському районі м.Києва, неможливо провести зустрічну перевірку ТзОВ «Будівельна торгова компанія «Євробуд», директором якого був ОСОБА_11, у зв'язку з відсутністю за місцезнаходженням. Під час допиту ОСОБА_11, як свідка, він визнав, що зареєстрував фірму на своє ім'я за винагороду, реального відношення до його діяльності не мав, інколи підписував первинні документи від імені фірми, які приносив йому його знайомий.

Відповідно до акта № 1788/22.8/37403533 від 23.05.2013p., складеним ДПІ у Печерському районі м.Києва, неможливо провести зустрічну перевірку ТзОВ «Інтергал Ай Ті», директором якого був ОСОБА_9, у зв'язку з відсутністю за місцезнаходженням. Під час допиту ОСОБА_9, як свідка, він відмовився давати показання, однак визнав, що відношення до діяльності ТзОВ «Інтергал Ай Ті» не мав.

Разом з тим, аналіз вказаної інформації не спростовує того, що вказані особи підписали правочини, які укладалися з позивачем, та виконали останні; при цьому вказані пояснення керівників підприємств носять загальний характер і не стосуються безпосередньо позивача.

Також обставини, які зазначені у вищевказаних актах, не вказують, яким саме чином вони перешкоджали здійсненню реальних господарських операцій між позивачем та його контрагентами. Крім того, зазначені обставини не перешкоджають контрагентам позивача провадити господарську діяльність силами інших суб'єктів підприємницької діяльності за плату на підставі відповідних угод.

В актах ДПІ у Печерському районі м.Києва питання можливості здійснення таких операцій силами інших суб'єктів підприємницької діяльності податковим органом не досліджувались, а висновок щодо відсутності необхідних умов для ведення господарської діяльності не може заслуговувати на увагу, оскільки чинне законодавство не визначає норми необхідних умов для здійснення того чи іншого виду господарської діяльності, у зв'язку з чим доводи відповідача щодо відсутності таких умов мають виключно оціночний характер та базуються на припущеннях. Відсутність у податкового органу можливості перевірки суб'єкта підприємницької діяльності теж не може слугувати беззаперечним доказом наявності фіктивності такого підприємства.

Крім того, відсутність матеріальних ресурсів у контрагентів не може слугувати підставою для висновків щодо фактичного нездійснення господарської операції. У законодавстві відсутня норма, яка б зобов'язувала підприємство перевіряти наявність таких ресурсів та формувати податковий кредит лише за їх наявності.

Також ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької обл. від 18.09.2014р. у справі № 688/4283/14-к звільнено ОСОБА_13 від кримінальної відповідальності за ч.5 ст.27, ч.2 ст.212 КК України на підставі ст.49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності; кримінальне провадження відносно підозрюваного ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.212 КК України, закрито.

Окрім цього, операції позивача з Дрогобицьким заводом залізобетонних виробів не були предметом перевірки; вказані операції сторонами не заперечуються.

Також податковим органом не надано доказів про те, що в бухгалтерському обліку ФОП ОСОБА_1 оприбутковано лише отримання товару від Дрогобицького заводу залізобетонних виробів, не доведено збільшення, зменшення обсягу доходів та витрат виключно від отримання товару від Дрогобицького заводу залізобетонних виробів.

Таким чином, не має підстав стверджувати про те, що операції між ОСОБА_1 та ТзОВ «Інтеграл Ай Ті», ТзОВ «Будівельно-торгова компанія «Євробуд», ТзОВ «Гарант-Буд-Сервіс», ПП «Юридична фірма «Фортеця», ТзОВ «Будівельна компанія АРТ Груп» відбулись лише документально та без реальних правових наслідків.

Системний аналіз норм чинного податкового законодавства, наявних в матеріалах справи договорів, видаткових та податкових накладних тощо свідчить про те, що документи, на підставі яких позивач сформував податковий кредит за спірний період, відповідають критеріям первинного документу, через що зазначені дії позивача щодо формування податкового кредиту є правомірними.

Як вбачається з установлених судом обставин справи, подані позивачем первинні документи містять інформацію щодо змісту виконаних робіт у рамках названих договорів, є достовірними доказами виконання контрагентом позивача вимог, обумовлених названими договорами.

Окрім того, достатньою підставою для правомірного формування податкового кредиту за умови реальності проведених господарських операцій є наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, яка є водночас податковим і розрахунковим документом, і сплата продавцю вартості товару з податком на додану вартість.

Позивачем на підставі податкових накладних правомірно були включені до податкового кредиту відповідні суми ПДВ; наведені податкові накладні не мають недоліків та порядок їх заповнення відповідає вимогам встановленим чинним законодавством.

Також несплата платником податків до бюджету сум податкових зобов'язань, що виникають внаслідок вчинення певного господарського зобов'язання, не є достатньою підставою для визнання цього господарського зобов'язання таким, що суперечить інтересам держави. Інтереси держави у такому випадку є повністю захищеними через механізм примусового стягнення з платника податків суми податкового боргу та застосування до платника податків адміністративних санкцій у формі штрафів та пені.

При цьому колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України по цій категорії спорів, яка полягає в тому, що несплата продавцем чи його контрагентом податку на додану вартість до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту.

В частині визнання нікчемними розглядуваних господарських зобов'язань колегія суддів враховує, що нормами ст.207 ГК України встановлено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч.1 ст.208 ГК України якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом, через що у кожній справі суд повинен встановлювати наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною.

Необхідними умовами для визнання угоди недійсною є її укладення з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків. Однак для прийняття рішення про визнання угоди недійсною необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди, якою із сторін і в якій мірі виконано угоду, а також вину сторін у формі умислу.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона) усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність угоди, що укладалася і суперечність її мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Таким чином для визнання зобов'язання таким, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, закон вимагає наявність наступних умов:

1) - вина фізичних осіб, які підписували договір, що проявляється у формі умислу, який спрямований на приховування доходів від оподаткування;

2) - такий умисел повинен виникнути до моменту укладення договору;

3) - мета укладення такого договору - приховування доходів від оподаткування.

Відсутність хоча б однієї з них не дає підстав стверджувати, що зобов'язання вчинялося з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави.

Як вбачається з обставин справи, судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено зазначених умов, а апелянтом не доведено, що на момент здійснення правочинів та їх виконання позивач та його контрагенти мали намір на укладення правочину всупереч інтересам держави або суспільства.

Таким чином, фіктивний характер діяльності контрагентів позивача та порушення ними податкової дисципліни не може слугувати підставою для позбавлення платника податків - ФОП ОСОБА_1 - права на формування податкового кредиту з ПДВ у разі, якщо ним виконані усі передбачені законом умови щодо такого формування, та він має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

З огляду на принцип персональної відповідальності платника позивач не може нести відповідальність за невиконання чи неналежне виконання обов'язку щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) іншими платниками податків, якщо інше прямо не встановлено законом, а тому у разі невиконання контрагентами позивача своїх зобов'язання щодо декларування та сплати необхідних сум податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Додатково колегія суддів враховує, що за загальним правилом, несплата ПДВ продавцем і його постачальниками сама по собі не є підставою для зменшення податкового кредиту або відмови у відшкодуванні зазначеного податку покупцю, який відніс до податкового кредиту суму ПДВ, сплачену продавцю разом із ціною товару (послуги).

З урахуванням викладеного факт порушення контрагентом-постачальником своїх податкових зобов'язань може бути підставою для висновку про необґрунтованість заявлених платником податку вимог про надання податкової вигоди, якщо податковий орган доведе: що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти; або що діяльність платника податку, його взаємозалежних або афілійованих осіб спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, зокрема у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників.

Встановлення судом необґрунтованості заявлених платником податку вимог про надання податкової вигоди тягне за собою відмову в її задоволенні.

У разі невиконання контрагентом платника податків зобов'язань по сплаті податку до бюджету негативні наслідки (відповідальність) настають лише для нього. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення добросовісного платника податків права на його відшкодування у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має документальне підтвердження розміру податкового кредиту.

Із системного аналізу чинного законодавства слідує, що контрагент договору не може нести відповідальність за порушення, допущені іншою стороною у своїй діяльності, оскільки право на податковий кредит залежить лише від законності самої операції та правильності оформлення податкової накладної.

Також покупець не може відповідати за дії продавця, який не звітує перед податковим органом, не перераховує суми ПДВ до бюджету, не перебуває за своєю юридичною адресою або ліквідований. Чинним законодавством не передбачено обов'язку покупця контролювати дії продавця і перевіряти виконання ним своїх податкових зобов'язань.

При цьому сама по собі несплата податку продавцем (в тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Слід також врахувати, що у розглядуваній справі податковий орган не представив належних доказів обізнаності позивача щодо діяльності контрагентів, зокрема щодо створення їх з протиправною метою і несплати ними податків, наявності зговору на викрадення коштів державного бюджету шляхом безпідставного формування податкового кредиту та валових витрат тощо; суду не були надані докази про встановлення таких фактів у рішеннях інших судів тощо.

За наведених обставин підстав для втрати позивачем права на формування податкового кредиту, а також донарахування грошових зобов'язань з ПДВ, колегія суддів не знаходить.

Таким чином, матеріалами справи та нормами чинного податкового законодавства підтверджено правомірність включення позивачем сум до податкового кредиту, а також безпідставність визначення податкових зобов'язань з ПДВ.

При винесенні постанови по справі колегія суддів враховує рішення Європейського суду з прав людини від 22.01.2009р. у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03), в якому зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

У вищевказаному рішенні наголошується й на тому, що платник податків не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також пеню.

Таким чином, заявлений позов підлягає до задоволення, при цьому, виходячи із передбачених ст.162 КАС України повноважень суду при вирішенні адміністративної справи, спірне повідомлення-рішення Дрогобицької ОДПІ № від 14.10.2013р. належить визнати протиправним і скасувати.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Із урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, а тому підлягає до задоволення.

При цьому, висновок суду про неправомірність рішення податкового органу зроблено з дотриманням вимог КАС України, оскільки він, вживши заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, всебічно, повно та об'єктивно оцінив наявні у справі докази і постановив законне й обґрунтоване рішення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській обл. на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.04.2014р. в адміністративній справі № 813/111/14 залишити без задоволення, а вказану постанову суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: М.В.Костів

Н.В.Бруновська