Справа № 183/1166/14 (2а/183/140/14)
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2015 рокусправа № 183/1166/14 (2а/183/140/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Іванова С.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2014 року по справі № 183/166/14 (2а/183/140/14) за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції про скасування постанови, стягнення витрат на виконавчий збір, проведення виконавчих дій та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до ВДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції, в якому, з урахуванням доповнень до позову, просила скасувати постанову відповідача від 29.11.2013 ВП № 40021772 про звернення стягнення на доходи боржника, якою з позивача стягнуто на користь держави заборгованість в сумі 393,05 грн., витрати виконавчого провадження на суму 14,91 грн., виконавчий збір на суму 39,30 грн., а також зобов'язати відповідача повернути виконавчий збір та збір на проведення виконавчих дій у вказаному розмірі і стягнути моральну шкоду у розмірі 250,00 грн.

В обґрунтування позову позивач вказала, що вона є пенсіонером за віком і займається підприємницькою діяльністю. Всупереч положенню Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідно до якого пенсіонери звільняються від єдиного внеску з 01.08.2011, УПФУ в м. Новомосковську та Новомосковському районі надано вимогу оплатити єдиний внесок, який 30.03.2012 позивачем було оплачено. Проте, 12.08.2013 позивач отримала рішення УПФУ про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну оплату єдиного внеску. Дане рішення позивачем було оскаржено, в результаті чого останнє було скасовано постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.02.2014. Під час судового оскарження рішення УПФУ, ВДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції здійснювалося примусове виконання даного рішення в межах виконавчого провадження ВП № 40021772 та незважаючи на заяву позивача про зупинення виконавчого провадження до розгляду справи в суді про оскарження рішення УПФУ, відповідач 29.11.2013 виніс оскаржувану постанову, яку позивач вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а стягнуті за цією постановою суми такими, що підлягають відшкодуванню. Крім того, позивач просила стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 250 грн. у зв'язку із заподіяними незаконними діями відповідача душевними стражданнями, нервовим напруженням і стресами.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду від 03.10.2014 у задоволення позову відмовлено.

Постанову мотивовано тим, що в діях відповідача не вбачається протиправності, відповідач діяв у межах вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», а отже позов не підлягає задоволенню.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, згідно якої просила скасувати постанову суду, стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 480 грн., 240 грн. з яких перерахувати як допомогу військовим АТО, судовий збір 112,5 грн., виконавчий збір 39,30 грн., витрати на виконавче провадження 14,91 грн.. В доповненнях до апеляційної скарги позивач просила, крім зазначеного, прийняти постанову про повернення Пенсійним Фондом штрафних санкцій в сумі 393,05 грн., стягнення судового збору в сумі 144 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач послалася на протиправність оскаржуваної постанови державного виконавця у зв'язку зі скасуванням судом рішення, яке підлягало примусовому виконанню у даному виконавчому провадженні. Крім цього, суд не звернув уваги, що до підприємців-спрощенців, яким є позивач, не застосовуються фінансові санкції (штраф, пеня) і примусові стягнення органами виконавчої служби за несплату внесків на загальнообов'язкове пенсійне страхування для фізичних осіб-підприємців. Також відповідач безпідставно проігнорував заяву позивача про зупинення виконавчого провадження, на що суд під час вирішення спору не звернув уваги, припустився необґрунтовано тривалого розгляду справи, що призвело до того, що на час прийняття судом рішення виконавче провадження було завершене та закрите. Даною обставиною суд обґрунтував доводи щодо неможливості скасування постанови у виконавчому провадженні, яке є закритим. Відмовляючи у скасуванні оскаржуваної постанови, суд відмовив і у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди, проте не взято до уваги літній вік позивача, протиправні дії, що чинилися з боку відповідача протягом тривалого часу, а отже вимога про стягнення моральної шкоди мала бути задоволена.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги з урахуванням доповнень до неї та просив у повному обсязі задовольнити заявлені вимоги та скасувати постанову суду першої інстанції.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, проте, з урахуванням належного повідомлення останнього про дату, час та місце розгляду справи, його неявка в судове засідання не є перешкодою для судового розгляду відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши пояснення представника апелянта та перевіривши постанову суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач, яка є пенсіонером за віком і займається підприємницькою діяльністю, 12.08.2013 отримала рішення УПФУ м. Новомосковська та Новомосковського району від 29.07.2013 № 1920 «про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну оплату єдиного внеску» в розмірі 393,05 грн.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.02.2014 № 183/6819/13-а (2а/183/256/13) дане рішення УПФУ визнано протиправним та скасовано, постанова суду набрала законної сили 29.05.2014. (ар.с. 51-52)

Під час судового оскарження, рішення УПФУ було звернуто до примусового виконання.

29.11.2013 старшим державним виконавцем Давиденко Я.М. була винесена постанова про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 39,30 грн. та витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 14,91 грн.

Отже, суд дійшов висновку, що рішення УПФУ, на виконання якого було відкрито виконавче провадження, під час прийняття відповідачем оскаржуваної постанови було чинним, оскільки судом було скасовано 05.02.2014 р.. Крім того, вказане судове рішення набрало законної сили 29.05.2014, а тому під час винесення оскаржуваної постанови державний виконавець діяв у межах вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, виконавче провадження на час прийняття судом постанови у даній справі, закрито, а діюче законодавство не передбачає можливості скасування постанови, винесеної в межах виконавчого провадження, яке є закритим.

З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Як вбачається з відповіді ВДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції від 22.02.2014 р. (ар.с. 88), відповідачем 03.10.2013 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення УПФУ м. Новомосковська та Новомосковського району № 1920 від 29.07.2013 про стягнення заборгованості в розмірі 393,05 грн. з ФОП ОСОБА_1 Копії постанов про відкриття виконавчого провадження на адресу сторін було направлено 04.10.2013 та 11.10.2013 р., у зв'язку з невиконанням боржником виконавчого документа у строк, наданий для самостійного виконання, державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

29.11.2013 державним виконавцем направлено постанову про звернення стягнення на доходи боржника до УПФУ м. Новомосковська та Новомосковського району та у зв'язку з отриманням повідомлення УПФУ від 20.02.2014 про утримання заборгованості, 26.02.2014 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як зазначає позивач, та її доводи відповідачем не спростовані, постанову про відкриття виконавчого провадження позивач отримала 15.10.2013 р., при цьому, згідно штампу на конверті до поштового відділення лист відповідача разом із постановою про відкриття виконавчого провадження надійшов 14.10.2013 р. (ар.с. 9-12).

Отже, фактично постанова про відкриття виконавчого провадження була отримана позивачем після спливу встановленого державним виконавцем строку для добровільного виконання рішення УПФУ м. Новомосковська та Новомосковського району (до 10.10.2013 р.), а отже позивач була позбавлена можливості у визначений строк добровільно виконати дане рішення УПФУ.

У відповідності до статті 28 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи.

Відповідно до преамбули Закону України "Про виконавче провадження" зазначений Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Частинами першою та другою статті 31 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону.

У разі якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, відповідно до ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець може відкласти виконавчі дії, в тому числі, з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів, про що державний виконавець виносить відповідну постанову та повідомляє сторонам.

Таким чином, державний виконавець, починаючи примусове виконання рішення, обов'язково повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження, та чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання.

Отже, обов'язок державного виконавця з'ясувати обставину отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження передує вчиненню будь-яких дій стосовно примусового виконання рішення.

З аналізу наведеного, колегія суддів дійшла висновку про протиправність оскаржуваної постанови відповідача, оскільки останній не дотримався приписів ст.ст. 31, 35 Закону України «Про виконавче провадження».

Також слід зазначити, що оскаржувана постанова була прийнята державним виконавцем під час судового оскарження рішення УПФУ м. Новомосковська та Новомосковського району № 1920 від 29.07.2013, що підлягало примусовому виконанню у даному виконавчому провадженні. Проте, незважаючи на дану обставину, державним виконавцем не були вчинені відповідні дії згідно ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», а також, незважаючи на звернення позивача, не вирішувалося питання щодо можливості зупинення виконавчого провадження до судового розгляду позову ОСОБА_1 про скасування постанови управління пенсійного фонду № 1920 від 29.07.2013.

На час виконання оскаржуваної постанови (як зазначено відповідачем у відповіді від 22.02.2014 № В7/1668 - 20.02.2014) рішення управління пенсійного фонду № 1920 від 29.07.2013 визнано протиправним і скасовано 05.02.2014, про що відповідача було повідомлено, проте на вказану обставину суд при вирішенні даного спору також не звернув належної уваги та у своєму рішенні послався за постанову відповідача від 26.02.2014 про закінчення виконавчого провадження, що унеможливлює скасування оскаржуваної постанови.

З аналізу встановлених обставин та відповідних норм матеріального закону, колегія суддів дійшла висновку про протиправність оскаржуваної постанови відповідача від 29.11.2013 ВП № 40021772 та безпідставне стягнення з позивача витрат виконавчого провадження на суму 14,91 грн. і виконавчого збору на суму 39,30 грн., у зв'язку з чим стягнуті з позивача витрати підлягають відшкодуванню відповідачем. З урахуванням того, що оскаржувана постанова на час вирішення спору вичерпала свою дію, вона не може бути скасована.

Стосовно вимог позивача повернути Пенсійним Фондом штрафні санкції в сумі 393,05 грн., що стягнуті на підставі протиправного рішення управління пенсійного фонду № 1920 від 29.07.2013, а також стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 480 грн., 240 грн. з яких перерахувати як допомогу військовим АТО, колегія суддів зазначає, що вказані вимоги позивачем в суді першої інстанції не заявлялися, а отже, згідно ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині необґрунтованої відмови судом першої інстанції у задоволенні позову про стягнення заявленої позивачем моральної шкоди, колегія суддів зазначає, що рішення суду в зазначеній частині не підлягає скасуванню.

Так, відповідно до ст. 23 КАС України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Проте, при розгляді даної справи факт заподіяння позивачу моральної шкоди у судовому засіданні не доведено та необґрунтовано розмір моральної шкоди.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим суд припустився помилкового висновку, відмовляючи позивачеві у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначене э підставою для скасування постанови суду першої інстанції згідно ст. 200 КАС України.

З урахуванням встановлених колегією суддів обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити в частині визнання протиправною оскаржуваної постанови відповідача від 29.11.2013 ВП № 40021772 та зобов'язання останнього відшкодувати на користь позивача витрати виконавчого провадження на суму 14,91 грн. і виконавчого збору на суму 39,30 грн.. В іншій частині у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 202, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2014 року по справі № 183/166/14 (2а/183/140/14) - задовольнити частково.

Постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2014 року по справі № 183/166/14 (2а/183/140/14) - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції про скасування постанови, стягнення витрат на виконавчий збір, проведення виконавчих дій та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати постанову Відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції від 29.11.2013 року ВП №40021772 протиправною.

Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції відшкодувати ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 39,30грн., виконавчий збір на проведення виконавчих дій у розмірі 14,91 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай