Справа № 807/1812/14
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 р. Справа № 876/614/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Довгої О.І., Каралюса В.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Великоберезнянському районі Закарпатської області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року у адміністративній справі №807/1812/14 за позовом Управління Пенсійного фонду України у Великоберезнянському районі Закарпатської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання у Перечинському районі Закарпатської області про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

Управління Пенсійного фонду України у Великоберезнянському районі Закарпатської області звернулося до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Перечинському районі про стягнення з відповідача витрат з виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві у розмірі 3356,35 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального права та невірним встановленням обставин у справі. Зокрема зазначає, що за період з січня 2011 року по грудень 2013 року УПФУ у Великоберезнянському районі понесені витрати в загальній сумі 3356,35 грн. по виплаті пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві громадянину ОСОБА_1, та така повинна відшкодовуватись відповідачем, однак понесені витрати у сумі 3356,35 грн. не прийняті до відшкодування відділенням ФССНВВПЗ при підписанні акту щомісячної звірки витрат по особовій справі потерпілого, якому виплачено пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Оскільки сторони не заявили клопотань про розгляд справи за їх участю, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України, справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. УПФУ у Великоберезнянському районі призначено пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання громадянину ОСОБА_1, оскільки, його батько ОСОБА_2 помер внаслідок нещасного випадку на виробництві ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_1 гр. народився 15.07.1972 р., та згідно висновку про час настання інвалідності від 02.10.2014 року за №33, виданого Ужгородською міжрайонною МСЕК, гр. ОСОБА_1 визнаний інвалідом третьої групи з 21.03.1988 року, тобто, до настання повноліття.

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно довідки Ужгородської міжрайонної МСЕК від 02.10.2014 року за №32, гр. ОСОБА_1 визнаний інвалідом третьої групи з дитинства по зору, а саме з 17.07.1995 року, згідно довідки МСЕК сер. 2-18 АВ №037014 та виписки з протоколу засідань МСЕК за 17.07.1995 року.

Проте наявні два листи Ужгородської міжрайонної МСЕК стосовно гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., у яких зазначені різні дати визнання його інвалідом: згідно листа від 02.20.2014 року за №32 визнаний інвалідом з 17 липня 1995 року (після досягнення ним 18 річного віку), а згідно листа від 02.20.2014 року за №33 визнаний інвалідом з 21 березня 1988 року (до досягнення ним 18 річного віку), тобто, Ужгородською міжрайонною МСЕК в один і той-же день, 2 жовтня 2014 року, надано сторонам у справі за їх запитами дані стосовно визначення інвалідності одного того-ж громадянина ОСОБА_1, в яких зазначено різні дати визнання його інвалідом.

З урахуванням наведеного суд зобов'язав Ужгородську міжрайонну МСЕК надати дані щодо дати визнання інвалідом гр. ОСОБА_1 та пояснення щодо дати визнання інвалідності та надання різних даних.

Згідно наданих Ужгородською міжрайонною МСЕК пояснень, гр. ОСОБА_1 17.07.1995 року був оглянутий комісією і був визнаний інвалідом третьої групи з дитинства безтерміново. У серпні 2009 року Ужгородською міжрайонною МСЕК був наданий Висновок про час настання інвалідності від 20.08.2009 року №69, згідно якого, гр. ОСОБА_1 міг бути визнаний інвалідом до 18-ти років, а саме з 21.03.1988 року, коли в медичних документах була зафіксована івалідизуюча патологія.

З наведеного випливає, що гр. ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності з 29.06.1995 року, тобто, після досягнення ним повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який набрав чинності з 01 квітня 2001 року, завданнями страхування від нещасного випадку є відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою застрахованими особами заробітної плати або відповідної її частини під час виконання трудових обов'язків, надання їм соціальних послуг у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також у разі їх смерті здійснення страхових виплат непрацюючим членам їх сімей.

Статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» встановлено, що соціальні послуги та виплати, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків. Так, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку, в т.ч., своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні (ч.1 ст. 21).

Страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати пенсії по інвалідності потерпілому; 4) страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника; 5) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 6) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

За період з січня 2011 року по грудень 2013 року УПФУ у Великоберезнянському районі щомісяця надавало відділенню Фонду список осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, в т.ч. і гр. ОСОБА_1

ОСОБА_2 був смертельно травмований на Великоберезнянському лісокомбінаті ІНФОРМАЦІЯ_2. та його сину ОСОБА_2 було призначено пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання як інваліду з дитинства.

Згідно ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом «д» пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років (ч. 1 ст. 33 Закону).

Таким чином, гр. ОСОБА_1 не відноситься до числа осіб, які мають право на пенсію згідно ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

ОСОБА_1 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3., а з 16 серпня 1990 року працював (тобто, був спроможній працювати) на заводі «Ерстед» транспортним працівником, відтак, не відноситься до осіб, які мають право на пенсію відповідно ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Крім того, ОСОБА_1 на момент настання нещасного випадку з його батько інвалідом не був, оскільки йому встановлено третю групу інвалідності з 29.06.1995 року, тобто, у відповідності до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не має права на пенсію за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Згідно п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги.

Уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» набрав чинності з 1 січня 2001 року (пункт 1 розділу XI цього Закону) та на час набрання ним чинності ОСОБА_1 виповнилось 29 років, в зв'язку з чим у нього відсутнє право на страхові виплати за цим Законом.

1 січня 2004 року набрав чинності Закон України від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який частково дублює норми раніше прийнятого, але ще чинного Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон 1788). Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Оскільки за змістом вищевказаної норми дія Закону України «Про пенсійне забезпечення» не поширюється на визначення права на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, ці відносини регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, призначаються відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, передбачений ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що страхові виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує у разі настання страхового випадку виключно особам, які мають право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з пп. «д» п. 1 ч. 1 ст. 21 цього Закону), перелік яких міститься у ст. 33 зазначеного Закону. У разі якщо особи, яким призначені пенсії у зв'язку з втратою годувальника, не підпадають під визначений ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» перелік осіб, які мають право на одержання страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника, витрати, понесені управлінням ПФУ у зв'язку з виплатою та доставкою таких пенсій, не підлягають відшкодуванню Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Великоберезнянському районі Закарпатської області - залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року у адміністративній справі №807/1812/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді О.І. Довга

В.М. Каралюс