Справа № 821/4585/14
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/4585/14
11 год. 45хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю., за участю представника позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції Херсонської області та державного реєстратора реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції Херсонської області Саликіної Таісії Олексіївни, за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4, про скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_2 (позивач) звернулась до адміністративного суду з позовом до реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції Херсонської області та державного ре єстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Генічеського РУЮ Херсонської області Саликіної Таісії Олексіївни, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить :

- скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Генічеського РУЮ Херсонської області Саликіної Таі сії Олексіївни за №6774737 від 15 жовтня 2013 року про державну реєстра цію права власності за ОСОБА_4 на 14/25 час тин з житлового будинку площею 99,2 кв.м. житловою площею 63,5 кв.м. та на цілі (1/1) споруди Д, Т - сараї, Р, Ч - господарські будівлі, ПІ, Ф, X, Ц - навіси, С, Ю - вбиральню-душ, У - гараж, 1-2 - споруди по АДРЕСА_1

- скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно №10862480 від 15.10.2013 року, виданого державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Генічеського РУЮ Херсонської обла сті Саликіною Таісією Олексіївною (на підставі рішення за №6774737 від 15 жовтня 2013 року) про державну реєстрацію одноосібного права власності ОСОБА_4 на житловий будинок площею 99,2 кв.м, житловою площею 63,5 кв.м. по АДРЕСА_1

- зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно реєст раційної служби Генічеського РУЮ Херсонської області Саликіну Таісію Олексіївну (або, в разі її відсутності, іншого державного реєстратора прав на нерухоме майно) внести запис про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на 14/25 частин з житлового будинку площею 99,2 кв.м. житловою площею 63,5 кв.м. та на цілі (1/1 частин) споруди Д, Т - са раї, Р, Ч - господарські будівлі, Ш, Ф, X, Ц - навіси, С, Ю - вбиральню-душ, У - гараж, 1-2 - споруди по АДРЕСА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на теперішній час є спадкоємцем 14/25 частини домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_7, але не має можливості зареєструвати право власності вказаної нерухомості, тому що державна реєстрація права власності на 14/25 частин з цілого домоволодіння АДРЕСА_1 здійснена за громадянином ОСОБА_4 У позивача є в наявності судові рішення щодо скасування правовстановлюючих документів ОСОБА_4 на це майно, але реєстраційна служба створює перешкоди позивачу щодо оформлення правовстановлюю чих документів та проведення державної реєстрації права власності на вказане майно саме за ОСОБА_2 За таких умов позивач вважає, що необхідно скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на 14/25 частин домоволодіння. Крім того, державним реєстратором не було взято до уваги існування обтяжень на спірне майно, що є перешкодою для реєстрації права власності. Станом на 15.10.2013 на домоволодіння АДРЕСА_1 було зареєстровано три заборони на відчуження (від 2003 року - запис 2005 року, від 2007 року за ухвалою Генічеського районного суду з повним пере ліком складових частин домоволодіння та від 2012 року на підставі постано ви ВДВС Генічеського РУЮ арешт на земельну ділянку). Відповідно до ухвали Генічеського районного суду Херсонської об ласті від 04.09.2012 року у справі №2107/3137/2012, за якою ВДВС Генічесь кого РУЮ в вересні 2012 року вніс запис про заборону у вищезазначений ре єстр, гр. ОСОБА_4 заборонено проводити будь-які руйнування наявних або зведення нових будівель, технічних або побутових споруд, відчужувати будь-яким способом тощо.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить задовольнити позов.

Реєстраційна служба Генічеського районного управління юстиції Херсонської області (перший відповідач) та державний реєстратор реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції Херсонської області Саликіна Т.О. (другий відповідач) проти позову заперечують, та зазначають у письмових запереченнях про те, що до реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції Херсонської області звернувся ОСОБА_4 з заявою про реєстрацію права власності на реконструйований житловий будинок з житловою прибудовою та господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, з відповідним переліком необхідних для проведення державної реєстрації документів передбачених п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою КМУ від 17 жовтня 2013 р. № 868, які відповідають вимогам зазначеним у ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Заявником ОСОБА_4 було подано оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА На 244830 від 13.02.2009 року виданий Генічеським районним відділом земельних ресурсів, який підтверджує виникнення одноосібного права власності на зазначену земельну ділянку, згідно п.49 Порядку № 868. Будь-яких документів або відомостей пошуку в Державному реєстрі речових прав , які проводилися в процесі реєстрації, які б свідчили про те, що державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 244830 від 13.02.2009 року виданий Генічеським районним відділом земельних ресурсів, визнано неправомірним або скасованим заявником надано не було та в реєстрі не виявлено, як і того, що жодні заборони на проведення державної реєстрації у державному реєстрі речових прав відсутні. Підстав для відмови в проведенні державної реєстрації не було, оскільки поданий ОСОБА_4 пакет документів відповідав усім вимогам чинного законодавства щодо проведення реєстраційних дій. Обтяжень на зазначений об'єкт нерухомого майна за іншими особами, що могло бути підставою для відмови, та будь яких заборон щодо вищезазначеного об'єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав та Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна виявлено не було. Відповідачі повідомляють, що зазначена реєстрація не була проведена з метою переходу права власності з причини відсутності запису про належність права власності за ОСОБА_2, або за будь-якою іншою особою.

Представники відповідачів в судове засідання не прибули, надіслали письмове клопотання про розгляд справи у відсутності їх представників.

Клопотання відповідачів про розгляд справи у режимі відео конференції не підлягає задоволенню, оскільки надійшло тільки 04.03.15, тому суд не мав часу для підготування такого засідання.

Розглянувши подані документи і матеріали та заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд встановив:

14/25 домоволодіння АДРЕСА_1 знаходилось у власності ОСОБА_7, конкретного переліку майна суду не надано.

ОСОБА_4 набув 11/25 домоволодіння по АДРЕСА_1 за договором дарування від ОСОБА_9, укладеним 01.07.1998. 11/25 складались з двох жилих будинків один житловою площею 22,5 кв.м та інший 26.6 кв. м з наддвірними будовами - тамбуром літ. «а». «б», сараї літ. В, Г, вбиральня літ. К, водопровід № 2 , огорожі № 1, ганок №№ 3, 4.

В 2001 році ОСОБА_7 оформила заповіт та договір дарування на 14/25 частини домоволодіння з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. Позивач, ОСОБА_2, є спадкоємцем 14/25 частин домово лодіння №18 після смерті ОСОБА_7 за заповітом від 08 червня 1985 року, посвідченим державним нотаріусом Генічеської державної нотаріальної контори Шульгою Н.Г.

В 2007 році ОСОБА_10 отримав державний акт на земельну ділянку площею 0,0956 га розташовану по АДРЕСА_1, на підставі рішення Генічеської міської ради від 27.12.2007 року №478 про передання безоплатно вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_4 з видачею державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №244830.

ОСОБА_4 оформив право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі рішення держа вного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Генічеського РУЮ Херсонської області Саликіної Т.О. за №6774737 від 15 жовтня 2013 року, в зв'язку з прийняттям якого ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно №10862480 від 15.10.2013 року площею 99,2 кв.м. житловою площею 63,5 кв.м. та на цілі (1/1) споруди Д, Т - сараї, Р, Ч - господарські будівлі, ПІ, Ф, X, Ц - навіси, С, Ю - вбиральню-душ, У - гараж, 1-2 - споруди по АДРЕСА_1.

Позивач стверджує, що така реєстрація відбулась на підставі договору дарування 14/25 частини домоволодіння № 18, який посвідчено 14 грудня 2001 року приватним нотаріусом Генічеського нотаріального округу ОСОБА_12 та на підставі заповіту ОСОБА_7, посвідченого 04 грудня 2001 року приватним нотаріусом Геніче ського районного нотаріального округу ОСОБА_13

В подальшому рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 07 жовтня 2011 року у справі №2-441/2011 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування частини домоволодіння та про ви знання недійсним заповіту №5898 від 04.12.2001 року, яке залишено без змін ух валою апеляційного суду Херсонської області від 17 січня 2012 року у справі №22-ц/2190/330/2012 та набрало законної сили, визнано недійсними договір дару вання між ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 14/25 частин домоволодін ня розташованого за адресою АДРЕСА_1 а також визнано недійсним заповіт ОСОБА_7, посвідчений 04 грудня 2001 року.

Постановою Генічеського районного суду від 12.02.2014 року у справ №1141 653/1595/13-а за позовом ОСОБА_2 до Генічеської міської ради, третя особа ОСОБА_4, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2014 року, та набрала законної сили, визнано протиправним та скасовано, в тому числі, рішення Генічеської міської ради від 27.12.2007 року №478 в частині затвердження ОСОБА_4 технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,095 га за адресою АДРЕСА_1 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд із земель громадської та житлової забудови та передання безоплатно вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_4 з видачею державного акта на право власності на земельну ділянку.

Позивач вважає, що на підставі вищенаведених судових рішень правові підстави визнання за ОСОБА_4 права власності на 14/25 частин з цілого домоволодіння АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,0956 га по АДРЕСА_1 скасовані .

В листопаді 2014 року позивач, ОСОБА_2 звернулась до реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції Херсонської області з заявою про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на 14/25 частин з цілого домоволодіння АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,0956 га по АДРЕСА_1, посилаючись на вищезазначені судові рішення, що набрали законної сили.

У відповідь на заяву позивача, відповідач надав лист від 12.11.2014 №344/06.2-08, в якому зазначив, що заявник (власник) має надати необхідні для державної реєстрації документи особисто з дотриманням форм та вимог щодо по дання заяв у сфері державної реєстрації прав.

Позивач не погодившись з відповіддю, звернувся до суду з вказаним позовом.

Об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначено Законом України від 01.07.2004 №1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон №1952-IV). Згідно з частиною першою статті 2 Закону №1952-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ч.1 ст.15 цього ж Закону - державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Підстави для державної реєстрації прав встановлені ст. 19 вказаного Закону і до них, зокрема, відносяться: договори, укладені у порядку, встановленому законом; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видані відповідно до вимог цього Закону; свідоцтва про право власності, видані органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державні акти на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішення судів, що набрали законної сили; інші документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, подані органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до ст. 26 Закону та п. 2.6 Порядку прийняття та розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 №3502/5 (далі - Порядок №3502/5), єдиною підставою для скасування державної реєстрації є скасування рішення державного реєстратора. Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Жодним чинним нормативним актом не передбачено обов'язок державного реєстратора скасовувати проведену державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі поданої заяви заінтересованої особи у зв'язку із скасуванням правовстановлюючого документу, на підставі якого проведено таку державну реєстрацію.

В даному спорі позивач звернувся до реєстраційної служби із заявою про скасування запису про державну реєстрацію права власності, заява складена у вільній формі, додавши документи, які на його думку були підставою для такого скасування.

Суд вважає, що реєстратор повинен був відмовити в задоволенні заяви, оскільки тільки рішення суду про скасування рішення державного реєстратора може бути підставою такого скасування запису, а такого рішення заявниця не надала реєстраційній службі.

Як вбачається з відповіді реєстраційної служби, позивачу було роз'яснено порядок подання заяв для державної реєстрації, а по суті поданої заяви нічого не зазначено. Така відповідь реєстраційної служби є не повною та не надає заявнику всіх відомостей по існуючій у нього проблемі. Разом з тим, в межах даної справи, позивач не оскаржує дії реєстраційної служби щодо не надання обґрунтованої відповіді на заяву.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, суд констатує, що обов'язковою умовою для скасування права власності ОСОБА_4. на зазначене вище майно (14/25 домоволодіння) є наявність рішення суду про скасування рішен ня державного реєстратора про державну реєстрацію прав. Тому при відсутності такого судового рішення позовна вимога про зобов'язання вне сення запису про скасування державної реєстрації до державного реєстру речових прав на нерухоме майно є передчасною. Тільки маючи судове рішення, позивач має право звернутись до державного реєстратора Державної реєстраційної служби України із заявою про внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації права власності, після чого слідує прийняття державним реєстратором рішення про внесення запису або відмову у його внесенні. У зв'язку з цим суд вказує, що позовні вимоги в частині зобов'язання державного реєстратора Державної реєстраційної служби України внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно без попереднього звернення зацікавленої особи із заявою до компетентного органу не підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про скасування рішення держреєстратора про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на 14/25 домоволодіння, то ця вимога не підлягає задоволенню, оскільки на підставі наданих сторонами документів суд не вбачає, що дії державного реєстратора при державній реєстрації прав власності на будівлю за ОСОБА_4 були неправомірними. ОСОБА_4 не реєстрував право власності на підставі заповіту або договору дарування із ОСОБА_7, а зареєстрував право власності на реконструйовану будівлю на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації, технічного паспорту та інших документів, зміст яких свідчить про те, що ОСОБА_4 реконструював (добудував) будівлю 1967 року забудови площею 54.1 кв. м та деревяний сарай 1972 року забудови площею 10,5, будівництво розпочато в 2006 році, закінчено в 2009 році, інші споруди є побудовані в 2008-2009 році.

Згідно п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердж. постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 N 868, у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заінтересованою особою, якою є замовник будівництва, подаються документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. Документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на такий об'єкт нерухомого майна, заявник не подає.

Із змісту судового рішення (постанови Генічеського районного суду Хесонської області) від 12.02.14 вбачається, що представник ОСОБА_4 посилається на те, що будинок, в якому 14/25 частки належало ОСОБА_7, зруйновано. Про це свідчить також ухвала Генічеського райсуду від 14.07.12 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони міській раді приймати будь-які рішення, видавати дозволи відносно будівництва, реконструкції, переобладнання приміщення по АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_2 повідомила суд, що ОСОБА_4 розпочав руйнувати належне їй нерухоме майно.

Таким чином, питання, яке майно ОСОБА_4 зареєстрував як реконструйоване є спірним, позивач не довів того, що ОСОБА_4 зареєстрував право власності на майно, яке належало ОСОБА_7 на підставі договорів, які були скасовані судовими рішеннями. Суд не виключає можливість того, що ОСОБА_4 міг добудувати отримане майно за договором дарування від ОСОБА_9 від 01.07.1998, яке складалось з двох жилих будинків один житловою площею 22,5 кв.м та інший 26.6 кв. м з наддвірними будовами. Яке ж саме майно увійшло у спадщину ОСОБА_2 також невідомо, оскільки такі документи суду не надані, та невідомо, чи зберіглось це майно в натурі.

Приймаючи до уваги викладене, обгрунтованих документально належними доказами підстав для скасування рішення державного реєстратора реєстраційної служби Генічеського РУЮ Херсонської області Саликіної Таі сії Олексіївни за №6774737 від 15 жовтня 2013 року про державну реєстра цію права власності за ОСОБА_4 на реконструйований житловий будинок площею 99,2 кв.м, житловою площею 63,5 кв.м за адресою АДРЕСА_1 , немає.

Суд відхиляє посилання позивача на порушення реєстратором ч. 2 ст. 9 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», яка передбачає, що під час здійснення своїх повноважень, державний реєстра тор встановлює наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону. Згідно п.п. 4 п. 12 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 22.06.2011 року №703, під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і по даних документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону.

Підстав для відмови в проведенні державної реєстрації не було, оскільки обтяжень на зазначений об'єкт нерухомого майна за іншими особами, що могло бути підставою для відмови та буд-яких заборон щодо вищезазначеного об'єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав та Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна також не було. Зазначена реєстрація не була проведена з метою переходу права власності. Судових ухвал про заборону вчиняти будь-які реєстраційні дії по проведенню реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, в реєстрі на момент проведення державної реєстрації також не було, при проведені державної реєстрації права власності на домоволодіння Реєстраційною службою було здійснено офіційне визнання і підтвердження державою фактів переходу прав на нерухоме майно ОСОБА_4, що у свою чергу не свідчить про розпорядження та/або користування нерухомим майном. Тобто, виходячи із положень законодавства вбачається, що на момент реєстрації права власності на домоволодіння, відсутні підстави для відмови чи зупиненні проведенні такої реєстрації, оскільки посилання позивача на обтяження у вигляді арешту майна та оголошення заборони на його відчуження не передбачає заборони на реалізацію ОСОБА_4 права реєстрації за собою нерухомого майна, оскільки ОСОБА_4 здійснювалась лише реєстрація права власності, а не розпорядження або користування майном.

Зважаючи на вимо ги діючого законодавства, дер жавний реєстратор на момент прийняття рішення про реєстра цію права власності діяв у меж ах та у спосіб, передбачений за коном, - він зареєстрував право власності на підставі чинних на той момент документів. Реєстраційною службою Генічеського районного управління юстиції було дотримано всіх вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Таким чином, суд приходить до висновку, що приймаючи рішення про реєстрацію права власності домоволодіння за ОСОБА_4 державний реєстратор діяв у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, а тому підстави для визнання протиправним та скасування зазначеного рішення відсутні.

Позивач не довів суду тієї обставини, що не має можливості зареєструвати право власності на 14/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1 та що реєстраційна служба створює перешкоди позивачу щодо оформлення правовстановлюючих документів та проведення державної реєстрації права власності на вказане майно саме за ОСОБА_2 Доказів звернення позивача до реєстраційної служби із зазначеною заявою немає. Отже, позивач не скористався своїм правом звернутись особисто до реєстраційної служби із заявою про реєстрацію свого права власності на частину домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом; рішень судів, що набрали законної сили; або інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. При цьому заявником повинна бути заповнена заява про державну реєстрацію прав у паперовій формі, документи, необхідні для державної реєстрації прав подаються в оригіналі та їх копії, засвідчені в установленому порядку. Під час подання заяви про державну реєстрацію прав у паперовій формі фізична особа повинна пред'явити документ, що посвідчує її особу, а у разі подання заяви представником фізичної чи юридичної особи також - документ, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб. Позивач не звертався до державної реєстраційної служби із заявою про реєстрацію права власності на 14/25 домоволодіння та не отримував відповідної відмови.

Враховуючи, що відповідачі довели правомірність своїх дій, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Відмовити в задоволені позову ОСОБА_2.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 11 березня 2015 р.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 6.3