Справа № 816/4/15-а
Суддя: Р.І. Молодецький
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/4/15-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Молодецького Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Мекенченко М.А.,

представника позивача - Перекатової Н.Ю.,

представника позивача - Лозовського В.В.,

представника відповідача - Боровик Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Феррострой" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

05 січня 2015 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Феррострой" звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення - рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на ті обставини, що висновки Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області в акті перевірки № 2672/16-03-22-03-08/35107305 від 19 листопада 2014 року, що стали підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, є безпідставними та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства України, оскільки позивач вважає, що проведені господарські операції з контрагентом ТОВ "Будкон" є реальними, товарними, такими, що відповідають нормам чинного законодавства, на підтвердження чого надав первинну бухгалтерську документацію. Тому, на думку позивача, податкове повідомлення - рішення від 05 грудня 2014 року № /2820 підлягає скасуванню в повному обсязі.

Представники позивача вимоги позовної заяви підтримали, просили суд їх задовольнити.

Відповідач в письмових запереченнях зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Феррострой" зареєстроване як юридична 21 серпня 2007 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців /том 1 а. с. 30/ та є платником податку на додану вартість з 14 вересня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість № 100064651, виданим 14 вересня 2007 року /т. 1 а. с. 31/.

На підставі направлення від 11 листопада 2014 року № 3042/16-03-22-03 та згідно наказу Кременчуцької ОДПІ № 3301 від 11 листопада 2014 року посадовими особами податкового органу було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Феррострой" () з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Будкон" () за період серпень, жовтень, листопад 2011 року /т. 1 а. с. 14-23/.

За наслідками перевірки Кременчуцькою ОДПІ складено акт від 19 листопада 2014 року № 2672/16-03-22-03-08/35107305, згідно із висновками якого встановлено порушення вимог пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, пунктів 201.1, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму 126 672 грн. ПДВ за період серпень, жовтень, листопад 2011 року.

Не погодившись із висновками акту перевірки, позивач в порядку п. 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України подав на нього заперечення /т. 1 а. с. 24-26/, які листом Кременчуцької ОДПІ № 30952/10/16-03-22-03-13 від 05 грудня 2014 року залишені без задоволення /т. 1 а. с. 27-29/.

На підставі висновків акту перевірки від 19 листопада 2014 року № 2672/16-03-22-03-08/35107305, відповідачем 05 грудня 2014 року прийнято податкове повідомлення-рішення № /2820, яким ТОВ "Феррострой" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість в розмірі 75 149 грн., в тому числі основний платіж - +50 099 грн., штрафні (фінансові) санкції - 25 050 грн. /т. 1 а. с. 11/.

Не погодившись з вказаним податковим повідомленням - рішенням позивач ТОВ "Феррострой" звернувся до суду з вимогою про його скасування.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку податковому повідомленню - рішенню від 05 грудня 2014 року № /2820 суд виходить з наступного.

Також, відповідачем, відповідно до акту перевірки та письмових заперечень, реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ "Будкон" заперечується, зокрема, і з тих підстав, що актом № 1968/22.4-09/37528591 від 06.03.2013 року про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю виробничого торгово-будівельного підприємства "Будкон" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 28.02.2011 року по 31.12.2012 року встановлено нереальність здійснення господарських відносин між ТОВ "Феррострой" та ТОВ ВТБП "Будкон" за період серпень, жовтень, листопад 2011 року /том 1 а. с. 20/.

З цього приводу суд зазначає, що належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст.207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Між тим, у ході розгляду справи відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Окрім того, суд при вирішенні спору вважає за необхідне взяти до уваги приписи ч.4 ст.70 КАС України, де зазначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

При цьому, суд зауважує, що в силу закону отримання податковим органом акту перевірки чи акту про неможливість проведення зустрічної звірки, в яких викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, позаяк ані акт перевірки, ані довідка зустрічної звірки не має преюдиціального значення та не є документами, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Суд також звертає увагу на те, що позивач та його контрагенти, в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак за змістом Податкового кодексу України позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст.61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Наведений висновок підтверджується правозастосовчою практикою Європейського Суду з прав людини (рішення від 22.01.2009р. у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03), а також правозастосовчою практикою Верховного Суду України (постанова від 09.09.2008р. у справі №21-500во08, постанова від 01.06.2010р. у справі № 21-573во10, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ТОВ "Фірма "ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень), врахування якої при відправленні правосуддя є обов'язковим в силу приписів ст.244-2 КАС України.

Відповідно до пункту 198.1. статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Також, суд зауважує, що статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, юридичний аспект вчинених господарських дій або подій не входять до складу поняття "господарська операція" (бухгалтерський чи економічний ефект).

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з вимогами статті 4 цього Закону одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання суті над формою, тобто операції обліковуються відповідно до їх суті, а не лише з урахуванням юридичної форми.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно акту перевірки підставою для збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість стали господарські операції позивача з ТОВ "Будкон".

Так, між позивачем (генпідрядник) та ТОВ "Будкон" (субпідрядник) 16 червня 2011 року було укладено договір генпідряду № 313, відповідно до якого генпідрядник доручає, а субпідрядник зобов'язується виконати у відповідності з умовами договору об'єми робіт по об'єкту: ВАТ "Полтавський ГЗК". "Виконання ремонтних робіт планово-попереджувальних робіт конвеєрів, обладнання, поточний ремонт технологічних трубопроводів різних діаметрів, ремонт сантехнічних трубопроводів ділянки ТВ та ПВ, планово-попереджувальні роботи технологічних ліній (мокра газоочистка)" (пункт 1.1 Договору) /т. 1 а. с. 32-35/. Здавання - передача виконаних робіт здійснюється сторонами згідно актів приймання - передачі за формою КБ-2В та КБ-3 в письмовому та електронному вигляді в програмному комплексі АВК-3 або "Будівельні технології "Кошторис" з додаванням до них комплекту документації, в тому числі акту робочої комісії.

Позивач наполягав на тому, що для укладання вищевказаного договору ТОВ "ВТПБ Будкон" надало всі необхідні документи, а саме: свідоцтво про реєстрацію підприємства, свідоцтво про реєстрацію платника податку, довідка ЄДРПОУ, ліцензія, дозвіл на початок виконання робіт підвищеної небезпеки, на підтвердження чого надав до суду копії вказаних документів /т. 1 а. с. 39-48/.

ТОВ ВТБП "Будкон" була виписана податкова накладна від 30 листопада 2011 року № 17 на суму 396 000 грн., сума ПДВ 66 000 грн. /том 1 а. с. 55/.

В акті перевірки /т. 1 а. с. 18/ податковий орган посилається на ту обставину, що отримана від ТОВ ВТБП "Будкон" податкова накладна не зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим, на думку відповідача, порушені вимоги пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг, відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

З метою отримання продавцем зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування, що підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних покупцем, такий продавець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунок коригування в електронному вигляді. Такий розрахунок коригування вважається зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими продавцем.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Платник податку має право зареєструвати податкову накладну та/або розрахунок коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, в якій загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу.

Якщо сума, визначена відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній та/або розрахунок коригування, які платник повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, то платник зобов'язаний перерахувати потрібну суму коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника. Таке право зберігається за ним протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.

Отже, платник податку зобов'язаний в установлені терміни зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В той же час, пунктом 11 підрозділу 2 Перехідних положень Податкового кодексу України визначено, що реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить:

понад 1 мільйон гривень - з 1 січня 2011 року;

понад 500 тисяч гривень - з 1 квітня 2011 року;

понад 100 тисяч гривень - з 1 липня 2011 року;

понад 10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року.

До платників податку, для яких на дату виписки накладної цим підрозділом не запроваджено обов'язковість реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, не застосовуються норми абзаців восьмого і дев'ятого пункту 201.10 статті 201 цього Кодексу.

Отже, суд робить висновок, що позивачем отримано від ТОВ "Будкон" податкову накладну від 30 листопада 2011 року № 17 на суму ПДВ 66 000 грн. (сума податку на додану вартість становить менше 100 000 грн.), а тому, станом на момент виписки вказаної податкової накладної, відповідно до вимог пунктом 11 підрозділу 2 Перехідних положень Податкового кодексу України, не підлягала реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Також, відповідно до пояснень відповідача /т. 3 а. с. 165/ отримані від ТОВ "Будкон" податкові накладні за період, що перевірявся (2001 рік), не перевищують суму в розмірі 100 000 грн. та не підлягають включенню до Єдиного реєстру податкових накладних, тому, за твердженням податкового органу, ТОВ "Феррострой" не було порушено вимоги п. 201.10 статті 201 Податкового кодексу України.

Факт оплати робіт за вищевказаним договором підтверджується платіжними дорученнями /т. 1 а. с. 51-54/.

Позивач необхідність укладання вказаного договору обґрунтовував тим, що між ТОВ "Феррострой" (підрядник) та ВАТ "Полтавський ГЗК" (замовник) був укладений договір підряду № 2737/33 від 14 грудня 2010 року /т. 1 а. с. 142-168/, № 310 від 16 червня 2011 року /т. 2 а. с. 62-66/. Позивачем та ВАТ "Полтавський ГЗК" були підписані довідка форми КБ-3 /т. 2 а. с. 20/ та акт приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в /т. 1 а. с. 170-209, т. 2 а. с. 21-23, 25-31/, акти прийняття - здавання на передання основних та додаткових матеріалів, конструкцій, запасних частин та деталей підрядній організації /т. 1. а. с. 210-250, т. 2. а. с. 1-9, 16-17, 32-37, 51-60/, акт прийняття виконаних робіт /т. 2 а. с. 12, 14-15, 40-50/.

Відповідно до вимог статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Статтею 877 Цивільного кодексу України визначено, що підрядник зобов'язаний здійснювати будівництво та пов'язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт.

Підрядник зобов'язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов'язана надати відповідну документацію.

Тобто невід'ємною частиною документації, що складається під час виконання будівельного підряду є проектно-кошторисна документація.

На підтвердження виконання вищевказаного договору з ТОВ ВТБП "Будкон" позивачем надані довідка форми КБ-3 від 30 листопада 2011 року /т. 3 а. с. 14, 178-182/ та акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в /т. 1 а. с. 68-135/, акт приймання виконаних робіт по заміні змінного обладнання /т. 1 а. с. 63-67/, списки проходження працівниками ввідного інструктажу на ВАТ "Полтавський ГЗК" згідно договору № 2042/4618 від 25 вересня 2007 року перед початком виконання робіт /т. 1. а. с. 49-50, т. 2 а. с. 75-76/. Тобто, для визначення обсягу робіт складалась кошторисна документація, дефектні акти, копії яких містяться в матеріалах справи.

Також, в акті перевірки /т. 1 а. с. 20/ відповідач зауважив, що під час перевірки ТОВ "Феррострой" було встановлено розбіжності між сумою податкового кредиту, задекларованого ТОВ "Феррострой", у розмірі 66 000 грн. та сумою податкового кредиту, задекларованого ТОВ "Будкон", у розмірі 15 901,20 грн. А тому, на думку відповідача відхилення склали 50 098 грн. 80 коп., які, на думку відповідача, не може бути включено позивачем до складу податкового кредиту за листопад 2011 року.

Разом з тим, суд зауважує, що ані в акті перевірки, ані в ході судового розгляду справи відповідач не визначив, які роботи, з включених до спірної податкової накладної № 17 від 30 листопада 2011 року, є підтвердженими усього на суму сплаченого податку на додану вартість 50 099 грн., а які з робіт (на суму сплаченого податку на додану вартість 15 901 грн.) - не визнаються відповідачем.

З огляду на викладене суду приходить до висновку про те, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит в загальній сумі 50 099 грн. в листопаді 2011 року. Дослідивши вказані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Феррострой" підлягають задоволенню.

Зважаючи на те, що спірне податкове повідомлення - рішення є правовими актом індивідуальної дії, який відповідно до повноважень суду, встановлених частиною 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, визнаються судом протиправними і скасовуються, суд вважає за необхідне згідно з частиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог: визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ ГУ Міндоходів від 05.12.2014 року № /2820.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю " Феррострой " до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення - рішення, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ ГУ МІндоходів від 05.12.2014 року № /2820.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Феррострой" () витрати зі сплати судового збору в розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні сімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 02 березня 2015 року.

Суддя Р.І. Молодецький