Справа № 1306/490/12; 2а/1306/192/12
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2015р. Справа № 9104/180336/12

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Сапіги В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові

апеляційну скаргу ОСОБА_1, м.Дрогобич Львівської області

на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.11.2012р. у справі №1306/4909/2012

за позовом ОСОБА_1, м.Дрогобич Львівської області

до Ступницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, с.Ступниця Дрогобицького району Львівської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: управління Пенсійного фонду України в м.Дрогобичі та Дрогобицькому районі Львівської області, м.Дрогобич Львівської області

про стягнення компенсації за невикористану відпустку, нарахування та сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, -

ВСТАНОВИВ:

30.05.2012р. позивач: ОСОБА_1 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з адміністративним позовом до Ступницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: управління Пенсійного фонду України в м.Дрогобичі та Дрогобицькому районі Львівської області, про стягнення компенсації за невикористану відпустку, нарахування та сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, просив, з врахуванням уточнених позовних вимог від 23.07.2012р., стягнути з Ступницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області на його користь 3815,91грн. компенсації за невикористану відпустку за період з 10.10.2008р. по 09.09.2010р., середній заробіток за весь період затримки виплати з 17.11.2010р. по 23.07.2012р. в сумі 36918,13грн. та 10000,00грн. моральної шкоди; зобов'язати Ступницьку сільську раду провести нарахування та помісячну сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за грудень 2008р., 2009р., січень, березень-серпень, листопад, грудень 2010р., січень-липень 2012р. згідно поданих розрахунків; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.11.2012р. у справі №1306/4909/2012 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто зі Ступницької сільської ради Дрогобицького району на користь ОСОБА_1 3815,91грн. компенсації за невикористану відпустку за період з 10.10.2008р. по 07.09.2010р., 4000,00грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку та 1000,00грн. на відшкодування моральної шкоди; із зазначеної суми 3815,91грн., стягнутої на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку за період з 10.10.2008р. по 09.09.2010р. та із стягнутої суми 4000,00грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, при їх виплаті мають бути утримані прибутковий податок та інші платежі; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, його оскаржив позивач: ОСОБА_1, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на те, що при винесенні даного рішення судом неповністю з'ясовано обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального права, просив апеляційну скаргу задоволити, змінити постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.11.2012р. у справі №1306/4909/2012 в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, визначивши його в сумі 36918,13грн., а також в частині розміру відшкодування моральної шкоди, визначивши її в сумі 10000,00грн. З врахуванням зазначених вище змін, абзац третій постанови Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.11.2012р. у справі №1306/4909/2012 викласти в новій редакції наступного змісту: "Суми компенсації, що підлягають виплаті ОСОБА_1, зазначені в абзаці другому цієї постанови, повинні бути вільними від прибуткового податку та інших обов'язкових стягнень"; абзац четвертий виключити; в решті постанову залишити без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до вимог ст.197 КАС України, вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегією суддів апеляційного суду встановлено наступне:

З апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що він фактично не погоджується з розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку, який, на його переконання, повинен становити 36918,13грн., а також з розміром відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює в 10000,00грн. Крім того, апелянт вважає, що стягнуті на його користь суми виплат повинні бути вільними від прибуткового податку та інших обов'язкових стягнень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.09.2010р. був поновлений на посаді Ступницького сільського голови Дрогобицького району з 10.10.2008р. та на його користь зі Ступницької сільської ради було вирішено стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 40628,46грн. 09.09.2010 року позивач приступив до виконання своїх посадових обов'язків.

17.11.2010р. ОСОБА_1 був звільнений з посади, на яку був обраний, і за період з 25.04.2007р. по 10.10.2008р. йому було нараховано та виплачено компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1557,30грн. З 07.09.2010р. до 17.11.2010р. йому було виплачено розрахункові кошти в сумі 441,80грн. Компенсації за невикористану відпустку за період з 10.10.2008р. по 07.09.2010р. (день поновлення на роботі за рішенням суду), в час перебування позивача у вимушеному прогулі, останньому нараховано та виплачено не було (а.с.17, 18).

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.82 КЗпП України та п.2 ч.1 ст.9 Закону України "Про відпустки", до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, зараховується час, коли працівник фактично не працював, але за ним, згідно із законодавством, зберігались місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі, час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу).

Згідно із вимогами ч.1 ст.24 Закону України "Про відпустки", в разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Статтею 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що при звільненні позивача з роботи відповідач (роботодавець) зобов'язаний був нарахувати йому та виплатити компенсацію за невикористану відпустку, право на яку мав позивач, знаходячись у вимушеному прогулі.

Згідно із вимогами ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999р. №13, згідно з п.20 якої, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

З матеріалів справи вбачається (а.с.18), що ОСОБА_1 17.05.2011р. звертався до Ступницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області з заявою про виплату компенсації за невикористані щорічні відпустки за період з 10.10.2008р. до 09.09.2010р., однак, відповідач у справі листом від 09.06.2011р. №229 відмовив позивачу у виплаті вказаної компенсації.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного адміністративного суду приходить до висновку про те, що невиплата ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку за період з 10.10.2008р. по 07.09.2010р. відбулась з вини Ступницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд першої інстанції врахував розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та інші обставини справи, та прийшов до висновку про те, що при розмірі невиплачених коштів 3815,91грн., необхідно стягнути в користь позивача 4000,00грн. середнього заробітку за затримку розрахунку, проте, не навів жодних розрахунків визначення такої суми.

З приводу викладеного суд апеляційної інстанції зазначає, що стягненню на користь ОСОБА_1 підлягає сума середнього заробітку за весь період затримки виплати, та зазначає наступне:

Відповідно до вимог п.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується, зокрема, у випадках виплати працівникам компенсації за невикористані відпустки, оплати вимушеного прогулу та в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Пунктом 2 вказаного Порядку передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки здійснюється, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки; у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата; якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно із вимогами п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, здійснюється шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в матеріалах справи відсутня довідка про заробітну плату ОСОБА_1 за останні два календарні місяці роботи, проте, в матеріалах справи наявна копія постанови Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.09.2010р., якою позивач був поновлений на посаді Ступницького сільського голови Дрогобицького району з 10.10.2008р., та на його користь зі Ступницької сільської ради було вирішено стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 40628,46грн. Вказане рішення набрало законної сили та ним встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача становила 86,26грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участі ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Розраховуючи суму, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд апеляційної інстанції зазначає, що період затримки виплати з 17.11.2010р. по 23.07.2012р. (згідно із позовними вимогами) складає 424 робочих дні, середньоденна заробітна плата позивача - 86,26грн., відтак, сума середнього заробітку за весь період затримки виплати становить 36574,24грн. (424Х86,26грн.=36574,24грн.).

Відносно вимоги апелянта про стягнення на його користь моральної шкоди в сумі 10000,00грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до вимог ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як вбачається з Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до вимог п.9 вказаної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів апеляційного адміністративного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правомірно частково задоволив позовну вимогу позивача про стягнення моральної шкоди, в сумі 1000,00грн., врахувавши при цьому глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення його здібностей та можливості їх реалізації, ступеня вини відповідача, а також вимоги розумності і справедливості.

Доводи апелянта стосовно того, що компенсація за невикористану відпустку та за час затримки розрахунку при звільненні не підлягає оподаткуванню, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі твердження не грунтуються на нормах законодавства України.

Положеннями ст.9 КАС України передбачено, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи в частині визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи, не дотримано норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.

Відповідно до вимог ст.202 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, у випадках неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись вимогами ст.ст.160, 195, 197, 198, 200, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.11.2012р. у справі №1306/4909/2012 за позовом ОСОБА_1 до Ступницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: управління Пенсійного фонду України в м.Дрогобичі та Дрогобицькому районі Львівської області, про стягнення компенсації за невикористану відпустку, нарахування та сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, - задоволити частково.

2. Постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.11.2012р. у справі №1306/4909/2012, - скасувати в частині стягнення з Ступницької сільської ради Дрогобицького району на користь ОСОБА_1 4000,00грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку та прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги позивача задоволити частково.

3. Стягнути зі Ступницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області на користь ОСОБА_1 36574,24грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

4. В решті постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.11.2012р. у справі №1306/4909/2012 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя В.П. Сапіга