Справа № 2а-2760/10/0970
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року м. Київ К/800/47879/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Степашка О.І.

суддів: Островича С.Е.

Веденяпіна О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Авангард»

на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.11.2010

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2013

у справі № 2а-2760/10/0970

за позовом Публічного акціонерного товариства «Авангард»

до Державної податкової інспекції в Тисменицькому районі Івано- Франківської області, Головного управління Державного казначейства в Івано-Франківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Авангард» (далі по тексту - позивач, ПАТ «Авангард») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Тисменицькому районі Івано-Франківської області (далі по тексту - відповідач-1, ДПІ в Тисменицькому районі Івано-Франківської області) та Головного управління Державного казначейства в Івано-Франківській області (далі по тексту - відповідач-2, ГУ ДК в Івано-Франківській області) про скасування податкових повідомлень-рішень від 12.04.2007 №/0, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 69713,00 грн. та №/0, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 152172,00 грн., зобов'язання вчинити дії.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.11.2010, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2013, у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особами ДПІ в Тисменицькому районі Івано-Франківської області була проведена документальна виїзна позапланова перевірка ЗАТ «Авангард» з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість за січень 2007 року, за результатами якої встановлено порушення позивачем пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 та п. 11.29 ст. 11 Закону України від 03.04.1997 №168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (далі по тексту - Закон №168/97-ВР) та п. 4 Порядку акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками - платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів(робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1999 №271.

Перевіряючі дійшли висновку про те, що ЗАТ «Авангард» як сільськогосподарським товаровиробником безпідставно віднесено до складу податкового кредиту загальної податкової декларації з податку на додану вартість № 3, по якій здійснюються розрахунки з бюджетом, витрати на придбання основних засобів та матеріально-технічних ресурсів, призначених для виробництва власної продукції, а тому неправомірно заявлено до відшкодування з бюджету податку на додану вартість по таких деклараціях на суму 69713,00 грн. Вказана сума податку мала бути включена до складу податкового кредиту в спеціальній податковій декларації з податку на додану вартість №2, а залишок від'ємного значення по ній повинен зараховуватися на зменшення податкових зобов'язань наступних звітних періодів, і, як наслідок, товариством знижено податок на додану вартість за грудень 2006 року на суму 68132,00 грн. та за січень 2007 року на суму 43682,00 грн., всього на 111814,00 грн.

На підставі зазначеного ДПІ в Тисменицькому районі Івано-Франківської області прийнято спірні податкові повідомлення-рішення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з наступних обставин, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, ЗАТ «Авангард» віднесено до складу податкового кредиту загальної податкової декларації з податку на додану вартість №3 за грудень 2006 року податковий кредит в сумі 180335,00 грн., за січень 2007 року в сумі 1192,00 грн. та заявлено в загальній податковій декларації з податку на додану вартість №3 за січень 2007 року до бюджетного відшкодування 69713,00 грн.

Враховуючи особливості діяльності, ЗАТ «Авангард» подавало до органів державної податкової служби три види податкових декларацій з податку на додану вартість: №1 (скорочена) спеціальна декларація з податку на додану вартість, в якій відображаються операції з реалізації молока, худоби, птиці, вовни; №2 (скорочена) спеціальна декларація з податку на додану вартість, в якій відображаються операції з реалізації товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах і з власної сільськогосподарської сировини, за винятком операцій з поставки переробним підприємствам молока та м'яса живою вагою; №3 загальна декларація з податку на додану вартість, в якій відображаються податкове зобов'язання та податковий кредит, що не відображаються в деклараціях форми №1 і №2.

Пунктом 11.21 ст. 11 Закону №168/97-ВР передбачено, зокрема, що сума податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету сільськогосподарськими підприємствами всіх форм власності за реалізовані ними молоко, худобу, птицю, вовну, а також за молочну продукцію та м'ясопродукти, вироблені у власних переробних цехах, повністю залишається у розпорядженні цих сільськогосподарських підприємств і спрямовується на підтримку власного виробництва тваринницької продукції та продукції птахівництва. Порядок нарахування і використання зазначених коштів установлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 11.29 цієї статті було зупинено дію п. 7.7 ст. 7, п. п. 10.1 і 10.2 ст. 10 цього Закону в частині сплати до бюджету податку на додану вартість за операціями з поставки товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, за винятком операцій з поставки переробним підприємствам молока та м'яса живою вагою, що здійснюється сільськогосподарськими товаровиробниками незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, в яких сума, одержана від поставки сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік, становить не менше 50 відсотків загальної суми валового доходу підприємства. Зазначені кошти залишаються в розпорядженні сільськогосподарських товаровиробників і використовуються ними на придбання матеріально-технічних ресурсів виробничого призначення. У разі нецільового використання акумульованих коштів вони стягуються до Державного бюджету України в безспірному порядку. Порядок акумуляції та використання зазначених коштів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 4 п. 1.2 розділу 1 «Загальні положення» Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 №166, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 09.07.1997 за №250/2054, платники податку, в яких згідно із чинним законодавством (п. п. 11.21, 11.29 ст. 11 Закону №168/97-ВР) суми податку на додану вартість повністю залишаються в розпорядженні для цільового використання, подають податкову декларацію з податку на додану вартість (скорочену). До такої податкової декларації включаються лише ті операції, що стосуються спеціальних режимів, установлених зазначеними пунктами.

Згідно з п. 4 Порядку акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками - платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1999 №271, на підставі даних бухгалтерського та податкового обліку сільськогосподарський товаровиробник складає декларацію з податку на додану вартість з реалізованої продукції, товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, крім операцій з продажу переробним підприємством молока та м'яса живою вагою, і в терміни, передбачені законодавством для звітності, подає її до органів державної податкової служби.

Одночасно з декларацією з податку на додану вартість за відповідний звітний період сільськогосподарські товаровиробники подають до органу державної податкової служби за місцем реєстрації довідку про цільове використання сум податку на додану вартість за попередній звітний період, форма та зміст якої визначаються Державною податковою адміністрацією України за погодженням із Міністерством аграрної політики. Залишок податкових зобов'язань відповідно до декларації з податку на додану вартість з реалізованої продукції, товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, тобто різниця між сумою податку на додану вартість, одержаною сільськогосподарськими товаровиробниками від покупців, та сумою податку на додану вартість, сплаченою ними постачальникам, перераховується сільськогосподарськими товаровиробниками з поточного рахунка на окремий рахунок у терміни, передбачені для перерахування суми податку на додану вартість до бюджету.

Не перераховані на окремий рахунок зазначені кошти вважаються такими, що використовуються не за цільовим призначенням, і підлягають стягненню до державного бюджету в безспірному порядку. Зазначений окремий рахунок сільськогосподарський товаровиробник повинен відкрити протягом одного звітного періоду. Залишок податкового кредиту відповідно до згаданої декларації, тобто від'ємна різниця між сумою податку на додану вартість, одержаною сільськогосподарськими товаровиробниками від покупців, та сумою податку на додану вартість, сплаченою ними постачальникам, зараховується сільськогосподарським товаровиробникам на зменшення податкових зобов'язань наступних звітних періодів.

Із змісту наведених норм вбачається, що при визначенні об'єкта оподаткування платник податку на додану вартість, який підпадає під дію п. 11.29 ст. 11 Закону №168/97-ВР, і податкове зобов'язання, і податковий кредит декларує за спеціальною (скороченою) податковою декларацією.

Оскільки позивач, реалізовуючи продукцію, на підставі зазначеної норми не сплачував цей податок до бюджету, а декларував податкові зобов'язанні за спеціальною податковою декларацією, використовуючи кошти відповідно до Порядку акумуляції та використання коштів, отже податковий кредит із податку на додану вартість, сформований за операціями із придбання основних засобів і послуг, повинен був включатися до тієї самої декларації та, відповідно, зменшувати суму, що залишається в його розпорядженні.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо неправомірності включення ЗАТ «Авангард» податку на додану вартість з вартості придбаних основних засобів і послуг до загальної декларації із цього податку, оскільки в такому випадку позивач двічі користується пільгою, наданою йому п. 11.29 ст. 11 Закону №168/97-ВР.

При цьому, віднесення до податкового кредиту по операції з придбання основних фондів до спеціальної декларації, жодним чином не позбавляє платника податків права на отримання відшкодування податку на додану вартість, сплаченого ним при придбанні основних фондів, так як відповідно до вимог Закону №168/97-ВР відшкодування здійснюється як шляхом перерахування відповідних сум на розрахунковий рахунок платника, так і шляхом зарахування цих сум в рахунок майбутніх платежів.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судами попередніх інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Авангард» відхилити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.11.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)О.А. Веденяпін