Справа № 814/3102/14
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/3102/14

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Желєзний І. В.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Яковлева Ю.В.,

- Вербицької Н. В.,

при секретарі - Курмановій І.І.,

за участі: представник позивача - ОСОБА_2 (довіреність від 04.09.2014 року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання неправомірними дій при здійсненні перевірки та винесенні вимоги, скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач, або ФОП ОСОБА_3.) звернулась із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі - відповідач, або ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області), в якому просила визнати неправомірними дії при здійсненні документальної планової виїзної перевірки за період з 01.01.2011 року по 01.07.2011 року та винесення вимоги на підставі акту документальної перевірки, скасувати податкові повідомлення - рішення №№ , , від 06.10.2014 року, рішення № від 06.10.2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів єдиного внеску та вимогу № Ф- від 06.10.2014 року про сплату недоїмки по єдиному внеску.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року вказані вимоги задоволені в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про залишення адміністративного позову без задоволення, наголошуючи, зокрема, на порушенні судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного її вирішення.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив залишити останню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час та місце проведення апеляційного розгляду справи, що підтверджується, наявною в матеріалах справи, розпискою про сповіщення наступної дати судового засідання (а.с.152 т.2).

Згідно вимог ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів порадившись на місці, ухвалила слухати справу за відсутністю представника апелянта, сповіщеного належним чином про час і місце апеляційного розгляду.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області у період з 29.08.2014 року по 18.09.2014 року проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт № 733/14-03-17-03-08/НОМЕР_5 від 25.09.2014 року (а.с.12-45 т.1).

Зазначеною перевіркою встановлено порушення позивачем п.п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року у сумі 63510,09 грн., п. 44.1 ст. 44, п.п. 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість за період з 01.03.2011 року по 31.03.2013 року у сумі 77853 грн., у тому числі, за березень 2011 року - у розмірі 10710 грн., квітень 2011 року - 6126 грн., травень 2011 року - 13435 грн., червень 2011 року - 10620 грн., липень 2011 року - 8226 грн., серпень 2011 року - 9664 грн., вересень 2011 року - 15422 грн., жовтень 2011 року - 2598 грн., березень 2013 року - 1052 грн., п.п. 7.1.2 п. 7.1, п. 7.3 ст. 7, ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого позивачем порушено порядок нарахування, обчислення та строки сплати єдиного внеску із чистого оподатковуваного доходу, одержаного від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року, що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 53757,98 грн., п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України, що призвело до не належного ведення книги обліку доходів та витрат за період з 01.01.2011 року по 20.05.2011 року.

На підставі виявлених порушень ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області винесено податкове повідомлення-рішення № від 06.10.2014 року, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 77853 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 9241,5 грн., податкове повідомлення-рішення № від 06.10.2014 року, яким нараховано позивачу грошове зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 510 грн., податкове повідомлення-рішення № від 06.10.2014 року, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб за основним платежем у розмірі 63510,09 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 15877,52 грн., рішення № від 06.10.2014 року, яким застосовано до позивача штрафні санкції у сумі 8063,79 грн. за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимогу № Ф- від 06.10.2013 року про сплату боргу по єдиному внеску у розмірі 53757,98 грн. (а.с.46-50 т.1).

Не погоджуючись із виявленими порушеннями та нарахуванням податкових зобов'язань та штрафних санкцій, позивач звернувся до суду із цим позовом про визнання неправомірними дій податкового органу при здійсненні перевірки та скасування зазначених рішень відповідача.

Вирішуючи спірне питання та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходи з того, що первинними документами спростовуються виявлені під час перевірки позивача порушення, а тому прийняття на підставі таких висновків перевірки рішень із визначенням відповідних зобов'язань та штрафних санкцій є неправомірним, а відтак ці рішення підлягають скасуванню.

Колегія суддів частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на викладене.

Відповідно до положень п.п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням, зокрема, товарів (у тому числі при їх імпорті) з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи.

Згідно із положеннями п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням, зокрема, товарів, не підтверджені податковими накладними, не відносяться до податкового кредиту.

Аналізуючи зазначені норми Податкового кодексу України, колегія суддів приходить до висновку, що право на віднесення сум податку на додану вартість, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання в разі фактичного придбання товару, наявності первинних документів та використання в господарській діяльності цього товару.

Крім того, згідно із положеннями п.п. 177.1, 177.2, 177.3, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) доходи фізичних осіб-підприємців оподатковуються за ставками, визначеними в п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу. До об'єкту оподаткування входить чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Таким чином, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку таких витрат. До складу витрат не включаються витрати, які не пов'язані з провадженням господарської діяльності, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ПП «Гамма-Плюс» укладено договір від 01.03.2011 року, за яким ПП «Гамма-Плюс» зобов'язується у визначений строк передати у власність (поставити) ФОП ОСОБА_3 (ОСОБА_3.) товар - підшипники, а ФОП ОСОБА_3 (ОСОБА_3.) зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму на умовах цього Договору (а.с.102-104 т.1).

Відповідно до п.п. 2.1 п. 2 зазначеного Договору, ціна товару визначається, виходячи з умов передачі товару (поставки) СРТ - склад покупця: АДРЕСА_1, відповідно до Міжнародних правил інтерпретації термінів «Інкотермс-2010», і встановлюється сторонами у накладних.

Згідно із п. 6 вказаного Договору, передача товару здійснюється на умовах СРТ - склад покупця: АДРЕСА_1, відповідно до Міжнародних правил інтерпретації термінів «Інкотермс-2010». Передача товару здійснюється окремими партіями згідно накладних документів у кількості та в межах асортименту, визначеному ФОП ОСОБА_3 (ОСОБА_3.). ПП «Гамма-Плюс» при поставці товару зобов'язується надати ФОП ОСОБА_3 (ОСОБА_3.) оригінали наступних документів: рахунка-фактури на товар, товарні (видаткові) накладні, податкові накладні та інші документи, зазначені у Договорі.

Відповідно до п. 8 Договору, ФОП ОСОБА_3 (ОСОБА_3.) зобов'язана оплатити товар (партію товару) за ціною, встановленою Договором, ПП «Гамма-Плюс» шляхом переказу повної ціни (вартості) переданого товару (партії товару) на поточний рахунок ПП «Гамма-Плюс». Оплата товару здійснюється на підставі накладних або виставлених рахунків-фактур, виписаних продавцем на відповідну партію товару.

Пунктом 12 Договору визначено, що Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2011 року, а в частині розрахунків - до повного їхнього завершення. Датою вступу Договору в силу вважається дата, зазначена в преамбулі на першій сторінці Договору.

З наданих первинних документів, зі змісту позовної заяви, додаткових пояснень до позову, вбачається, що на виконання умов договору від 01.03.2011 року ПП «Гамма-Плюс» поставляло позивачу протягом 2011 року підшипники різних марок та на кожну партію товару ПП «Гамма-Плюс» виписувало позивачу податкові накладні, отримання товару відбувалось шляхом підписання видаткових накладних, в яких містяться підписи сторін щодо відвантаження та отримання товару, оплата здійснювалась на підставі виставлених ПП «Гамма-Плюс» рахунків-фактур (а.с.108-251 т.1).

Оплата коштів за поставлений товар проводилась у безготівковій формі, шляхом перерахування позивачем коштів на рахунок ПП «Гамма-Плюс», на підтвердження чого позивачем надано виписки по рахунку (а.с.17-72 т.2).

Транспортування товару здійснювалось позивачем на адресу складського приміщення, яке використовується позивачем у господарській діяльності, на підтвердження чого позивачем надано договори позички від 03.01.2011 року, від 04.01.2011 року та товарно-транспортні накладні (а.с.105-107, 252-270 т.1, а.с.1-16 т.2).

Таким чином, колегія суддів вважає, що надані позивачем первинні документи підтверджують здійснення спірних господарських операцій з ПП «Гамма-Плюс», а відтак правомірним формування позивачем податкового кредиту та витрат, понесених від здійснення підприємницької діяльності, за цими операціями.

Слід зазначити, що у податкового органу відсутні будь-які зауваження до первинних документів по цим операціям, та єдиною підставою для визначення позивачу грошових зобов'язань та нарахування штрафних санкцій згідно оскаржуваних рішень є наявність акту № 2865/22-3/30047509 від 16.05.2013 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Гамма-Плюс» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.01.2010 року по 30.11.2011 року», яким встановлено відсутність вказаного підприємства за юридичною адресою та безтоварність операцій за період з 01.01.2010 року по 30.11.2011 року (а.с.118-128 т.2).

При цьому, висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства зроблені податковим органом лише виходячи зі змісту цього акту про неможливість проведення зустрічної звірки, не беручи до уваги первинну документацію позивача.

Однак, колегія суддів вважає недостатніми для висновків акту перевірки про порушення позивачем податкового законодавства, посилання в ньому лише на акт про неможливість проведення зустрічної звірки, складений податковим органом відносно контрагента позивача, оскільки без визначення в акті перевірки і дослідження договору позивача з його контрагентом, який на думку перевіряючих не відповідає закону, операцій по поставці товару, умов цього договору, його виконання з посиланням на первинні документи, такі висновки не ґрунтуються на законодавстві і не можуть бути підставою для прийняття рішень про донарахування податкових зобов'язань та застосування штрафних санкцій відносно позивача.

Також, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, позивач та його контрагент на момент укладання та виконання спірного Договору були зареєстровані в ЄДР (до основного виду діяльності ПП «Гамма-Плюс» віднесено оптову торгівлю автомобільними деталями та приладдям), знаходились на податкову обліку в ДПІ, мали свідоцтво платника податку на додану вартість, що не заперечується апелянтом, а також відображено в акті спірної перевірки (а.с.51-52 т.1).

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що, як вбачається зі змісту акту про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Гаммма-Плюс», який використано відповідачем при проведенні перевірки позивача та фактично став підставою для визначення позивачу грошових зобов'язань згідно оскаржуваних рішень, відносини, що виникли між позивачем та його контрагентом не досліджувались перевіряючими, а ґрунтуються виключно на аналізі податкової звітності суб'єктів господарювання, з якими позивач не мав ніяких господарських відносин.

З огляду на викладене, враховуючи первинні документи надані позивачем, за якими можливо встановити здійснення та виконання господарських операцій між позивачем та його контрагентом, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо неправомірності нарахування позивачу грошових зобов'язань та застосування штрафу згідно податкових повідомлень-рішень № від 06.10.2014 року (за основним платежем у розмірі 76801 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 8978,5 грн.), № від 06.10.2014 року, № від 06.10.2014 року, рішення № від 06.10.2014 року та вимоги № Ф- від 06.10.2014 року, та відповідно щодо обґрунтованості вимог позивача в частині скасування зазначених рішень відповідача.

Також, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення вимог позивача в частині визнання неправомірними дій відповідача при здійсненні документальної планової виїзної перевірки за період з 01.01.2011 року по 01.07.2011 року та винесення вимоги на підставі акту документальної перевірки, оскільки вчинення дій суб'єктом владних повноважень є способом реалізації наданої суб'єкту владних повноважень компетенції. Здійснення дії являє собою процес реалізації наданих законом функцій суб'єкту владних повноважень. Самі по собі дії не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків для особи. Правові наслідки несе акт індивідуальної дії, в даному випадку, відповідні податкові повідомлення - рішення про донарахування податкових зобов'язань та штрафних санкцій. Саме вони мають вплив на права та інтереси особи щодо якої проведено документальну планову виїзну перевірку.

Разом з цим, на думку колегії суддів, вирішуючи спірне питання, судом першої інстанції не було враховано, що підставою для нарахування позивачу грошового зобов'язання по податку на додану вартість за березень 2013 року за основним платежем у розмірі 1052 грн. та штрафних (фінансових) санкцій у сумі 263 грн. згідно податкового повідомлення-рішення № від 06.10.2014 року є порушення позивачем п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, тобто віднесення позивачем суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту, не підтвердженої відповідною податковою накладною, а саме отриманої від контрагента ТОВ «Профком».

Згідно податкової звітності позивача з податку на додану вартість за березень 2013 року, за цей період у позивача виникло право на податковий кредит у розмірі 7163 грн., який сформовано за рахунок ТОВ «Дельта Трейд Україна» на суму податкового кредиту у розмірі 6111,17 грн. та ТОВ «Профком» - 1051,86 грн. (а.с.130-135 т.2).

Як зазначає позивач, останнім не формувався податковий кредит у вказаний період по операціям з ТОВ «Профком», а тому і надати відповідну податкову накладну, виписану цим підприємством, у позивача не має можливості.

Крім того, позивач наполягає, що відповідне відхилення в зобов'язаннях є результатом відповідної помилки податкового органу при обробці податкової звітності позивача.

Однак, колегія суддів вважає, що доводи позивача спростовуються матеріалами справи, а саме, як вбачається із податкової звітності, позивачем самостійно визначено вказану суму податкового кредиту та в розшифровці податкових зобов'язань визначено підприємства, за рахунок яких сформовано податковий кредит, зокрема, по операціями з ТОВ «Профком» на суму 1051,86 грн.

Крім того, уточнюючи цю звітність, позивачем не змінювались суми податкового кредиту за березень 2013 року (а.с.136-138 т.2), а тому оскільки позивачем не підтверджено під час перевірки суму податкового кредиту відповідною податковою накладною, колегія суддів вважає обґрунтованим нарахування позивачу суми грошового зобов'язання за основним платежем у розмірі 1052 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 263 грн. згідно податкового повідомлення-рішення № від 06.10.2014 року.

За таких обставин, враховуючи норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення адміністративного позову про скасування повністю зазначеного податкового повідомлення-рішення, що відповідно до ст. 202 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови.

Враховуючи викладене, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до її неправильного вирішення по суті, колегія суддів вважає, що судове рішення, відповідно до вимог ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року - задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання неправомірними дій при здійсненні перевірки та винесенні вимоги, скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання неправомірними дій при здійсненні перевірки та винесенні вимоги, скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги - задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області № від 06.10.2014 року в частині нарахування грошового зобов'язання по податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 76801 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 8978,5 грн.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області № від 06.10.2014, № року від 06.10.2014 року.

Скасувати рішення Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про застосування штрафних санкцій № від 06.10.2014 року.

Скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про сплату боргу (недоїмки) від 06.10.2014 року № Ф-.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний колегією суддів 10 березня 2015 року.

Головуючий суддя: /М.П. Коваль/

Суддя: /Ю.В. Яковлев/

Суддя: /Н.В. Вербицька/