Справа № 818/3124/14
Суддя: П'янова Я.В.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 р.Справа № 818/3124/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м.Охтирці та Охтирському районі Сумської області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 26.12.2014р. по справі № 818/3124/14

за позовом Управління Пенсійного фонду України в м.Охтирці та Охтирському районі Сумської області

до Відділу Державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Управління Пенсійного фонду України в м.Охтирці та Охтирському районі Сумської області (далі - УПФУ в м.Охтирці та Охтирському районі, позивач), звернувся з позовом до Відділу Державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції (далі - ВДВС Охтирського МУЮ, відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача при виконанні зведеного виконавчого провадження про стягнення з ПП "Експрес" заборгованості на користь УПФУ в м. Охтирці та Охтирському районі та зобов'язати ВДВС Охтирського МУЮ вчинити дії зі стягнення в повному обсязі заборгованості з боржника на користь стягувача, які передбачені законодавством України.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 26.12.2014 р. в задоволенні адміністративного позову Управління Пенсійного фонду України в м.Охтирці та Охтирському районі Сумської області відмовлено.

Не погодившись з прийнятою постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та на доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу відповідно до ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у ВДВС Охтирського МУЮ перебуває зведене виконавче провадження відносно стягнення з ПП "Експрес" на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Охтирка та Охтирському районі за 12-ма виконавчими листами №2а-1870/7268/12, №818/8253/13-а, №818/7351/13-а, №818/8611/13-а, №818/8610/13-а, №818/225/13-а, №818/8825/13-а, №818/8477/14, №818/730/14, №818/910/14, №818/1602/14 та №818/2339/14, виданими Сумським окружним адміністративним судом 24.09.2012 року, 05.11.2013 року, 18.02.2014 року, 13.03.2014 року, 07.03.2014 року, 03.03.2014 року, 20.03.2014 року, 15.05.2014 року, 11.07.2014 року,13.08.2014 року, 22.09.2014 року та 15.10.2014 року, заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком №2 на загальну суму 66,6 тис. грн. (а.с.5-16).

Державним виконавцем під час виконання виконавчих документів встановлено, що за боржником зареєстровано нерухоме майно - нежитлові будівлі, розташовані за адресою: Сумська область, м. Охтирка, вул. Шевченка, буд.9, та вул. Левченко, буд.24 (а.с.17), на яке постановою від 05.03.2014 року накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження (а.с.49).

02.04.2014 року державним виконавцем ВДВС винесено постанову про арешт каси боржника, отриману відповідальною особою для виконання 03.04.2014 року (а.с.19).

19.05.2014 року складено акт опису та арешту рухомого майна - дощок для виготовлення піддонів - та встановлена заборона на його відчуження з переданням майна на відповідальне зберігання директору ПП "Експрес" ОСОБА_1 (а.с.46-48).

Загальна ринкова вартість арештованого майна боржника без ПДВ згідно зі звітом з незалежної оцінки майна Пр05/3 від 26.05.2014 року становить 39941 грн.33коп. (а.с.21).

03.11.2014 року до Управління ДВС Головного управління юстиції у Сумській області направлена заявка на реалізацію арештованого державним виконавцем майна (а.с.36-38).

Іншого майна, що належить боржнику, у процесі виконавчого провадження виявлено не було.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Правовідносини з приводу примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) врегульовані нормами Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 606).

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону № 606 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону а інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Виходячи з вимог ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону № 606, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

До обов'язків державного виконавця віднесено здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом, а також надання сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розгляд заяв сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; роз'яснення сторонам їхніх прав і обов'язків.

При цьому для здійснення своїх повноважень державному виконавцю відповідно до ч. 3 цієї статті надано право, зокрема:

- проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

- з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну;

- безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища;

- накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

- накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

- звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

- викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ;

- вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

- у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням;

- здійснювати інші повноваження, передбачені цим законом та іншими законами.

Колегія суддів зауважує на той факт, що зазначені дії є правом державного виконавця, а не обов'язком, а відповідна норма закону не є імперативною.

Частиною 1 ст. 6 Закону N 606 визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

З огляду на викладене, всі дії, про не вчинення яких йдеться в позові та в апеляційній скарзі, Законом віднесено до прав, а не обов'язків відповідача. Необхідність використання наданого законом права визначає безпосередньо особа, якій таке право надано. Тобто, реалізація прав державного виконавця обумовлена певними обставинами та підставами, та віднесена виключно до компетенції відповідача.

Отже, Законом визначені повноваження державного виконавця, за допомогою яких він здійснює виконавчі дії, направлені на своєчасне та повне виконання рішень. Обрання відповідних заходів здійснюється безпосередньо державним виконавцем окремо в кожному виконавчому провадженні з урахуванням обставин у справі, тому суд не може підміняти повноваження органів державної виконавчої служби та визначати, яким чином виконати виконавчі листи, видані судом.

Як зазначає позивач у позовній заяві та в апеляційній скарзі, державним виконавцем не здійснено певні дії, право на здійснення яких він має у відповідності до частини 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження".

В свою чергу, колегія суддів наголошує на тому, що наведені у позовній заяві дії є правом, а не обов'язком державного виконавця. При цьому, виключно державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має вирішувати, які із зазначених у частині 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" прав буде реалізовувати для виконання виконавчого документу, а які - ні.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчих документів були здійснені необхідні заходи, а саме: постановою від 05.03.2014 року накладено арешт на все нерухоме майно боржника та оголошено заборону на його відчуження; 02.04.2014 року винесено постанову про арешт каси боржника; 19.05.2014 року складено акт опису та арешту майна ПП "Експрес" та встановлена заборона його відчуження; направлено заявку від 03.11.2014 року на реалізацію арештованого державним виконавцем майна до Управління ДВС Головного управління юстиції у Сумській області.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав вважати, що відповідач допустив бездіяльність при виконанні зведеного виконавчого провадження про стягнення з ПП "Експрес" заборгованості на користь УПФУ в м. Охтирці та Охтирському районі, оскільки його посадовими особами вчинялися певні дії, направлені на виконання виконавчих листів, виданих судом.

З приводу не вжиття державним виконавцем заходів щодо звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон директора ПП "Експрес", ОСОБА_1, необхідно зауважити, що згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Аналогічна норма міститься в п.11.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за № 489/20802.

Отже, положеннями вказаних нормативно-правових актів передбачено право державного виконавця звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 року № 3857-XII громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Як вбачається з письмових пояснень представника відповідача, на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, державний виконавець відділу не мав достатніх підстав вважати, що керівник боржника ОСОБА_1 має намір перетнути кордон, ухилившись від сплати боргу (а.с.34-35).

У разі виявлення факту умисного ухилення боржника від виконання зобов'язання, покладеного на нього рішенням, державний виконавець має право, а не обов'язок звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи.

Статтею 32 Закону № 606-XIV закріплено заходи примусового виконання рішень, зокрема, заходами примусового виконання рішення є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувача певних предметів, зазначених у рішенні; інші доходи, передбачені рішенням.

Таким чином, вирішення питання щодо обмеження особи в праві виїзду за межі України може бути останнім етапом примусового виконання судового рішення, якщо державний виконавець застосував усі заходи примусу тощо.

Тимчасове обмеження виїзду за кордон здійснюється на підставі рішення суду і тільки у разі, якщо особа має паспорт для виїзду за кордон. У разі, якщо особа не має паспорту для виїзду за кордон, їй може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорту.

Статтею 33 Конституції України регламентовано, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.2 протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Законом не передбачено обов'язку обмеження громадян в праві виїзду за межі України за наявності невиконаних зобов'язань, а встановлена лише така можливість при наявності відповідних підстав.

Отже, в ході розгляду справи не встановлено порушення відповідачем вимог Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження та не виявлено інших фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити на те, що відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Виходячи з вищезазначеного, в даному випадку шестимісячний строк здійснення державним виконавцем виконавчих дій з виконання зведеного виконавчого провадження ще не сплинув.

Також, що стосується вимоги УПФУ в м. Охтирці та Охтирському районі про зобов'язання ВДВС Охтирського МУЮ вчинити дії зі стягнення в повному обсязі заборгованості з боржника на користь стягувача, які передбачені законодавством України, необхідно зауважити на таке.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці).

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (ч.1, ч.2 ст.11 Закону №606-ХІV).

Таким чином, відповідач в силу норм Закону зобов'язаний неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії по виконанню рішень суду, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Крім того, вимога позивача про зобов'язання ВДВС Охтирського МУЮ вчинити дії по стягненню в повному обсязі заборгованості з ПП "Експрес" на користь УПФУ в м. Охтирці та Охтирському районі, які передбачені законодавством України, має бути конкретизована переліком необхідних дій, і вказане кореспондується з положенням п.2 ч.2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з яким до повноважень суду у разі задоволення адміністративного позову належить винесення постанови про "зобов'язання відповідача вчинити певні дії".

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Охтирці та Охтирському районі Сумської області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 26.12.2014р. по справі № 818/3124/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Пянова Я.В.
Судді Зеленський В.В. Чалий І.С.