Справа № 2а-8868/11/2670
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

11 березня 2015 року м. Київ В/800/679/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів Зайця В.С. (суддя-доповідач), Кравцова О.В., Цуркана М.І., Чалого С.Я., Логвиненка А.О., перевіривши заяву Національного університету харчових технологій про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 13 листопада 2014 року, постановленої за результатами розгляду касаційних скарг Національного університету харчових технологій та Київської міської ради на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до Київської міської ради, треті особи Національний університет харчових технологій, Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, про скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Національний університет харчових технологій подав заяву про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 13 листопада 2014 року, прийнятої за результатами розгляду справи за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до Київської міської ради, треті особи Національний університет харчових технологій, Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, про скасування рішень.

У заяві заявник просить скасувати ухвалу Вищого адміністративного суду України від 13 листопада 2014 року з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, посилаючись при цьому на неоднакове застосування Вищим адміністративним судом України, як судом касаційної інстанції, одних і тих самих норм матеріального права, що, на його думку, потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В заяві зазначає, що ухвала Вищого адміністративного суду України від 13 листопада 2014 року у справі № К/800/23535/13 прийнята з неоднаковим застосуванням одних і тих самих норм матеріального права, ніж ухвала Вищого адміністративного суду України від 20 березня 2012 року у справі № К/9991/72031/11.

Відповідно до статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом; порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення Вищим адміністративним судом України незаконного судового рішення з питань, передбачених статтею 171-1 цього Кодексу.

Пленум Вищого адміністративного суду України у пункті 4 постанови від 13 грудня 2010 року № 2 «Про судову практику застосування статей 235 - 240 Кодексу адміністративного судочинства України» роз'яснив судам, що заява про перегляд рішення з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах може бути подана за наявності таких складових: неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, ухвалення різних за змістом судових рішень; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Під неоднаковим застосуванням одних і тих самих норм матеріального права необхідно розуміти, зокрема, різне тлумачення змісту і сутності правових норм, на підставі якого зроблено висновок про різний зміст суб'єктивних прав і обов'язків учасників відповідних правовідносин, у тому числі про наявність та обсяг прав і/або обов'язків осіб, які беруть участь у справі, різне застосування правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням ієрархії цих правових норм, а також дії норм у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню, різне визначення предмета регулювання правових норм, зокрема застосування різних правових норм для регулювання одних і тих самих відносин або поширення дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосування цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню, різне застосування правил аналогії права чи закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб'єктного складу учасників відносин, об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Статтею 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій.

Згідно з оскаржуваною ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 листопада 2014 року предметом спору у справі є правомірність прийняття рішень Київської міської ради (пункт 7 рішення від 24 квітня 2003 року № 411/571 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею» та пункт 2 рішення від 27 грудня 2007 року № 1608/4441 «Про надання Національному університету харчових технологій земельної ділянки для будівництва навчально-адміністративного корпусу та торговельно-офісного центру з підземним паркінгом та майданчиком для паркування по вул. Володимирській, 72 -74 та вул. Тарасівській, 9 у Голосіївському районі м.Києва»).

Залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог, суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що Київська міська рада, прийнявши рішення від 24 квітня 2003 року № 411/571 та від 27 грудня 2007 року № 1608/4441 в частині передачі Національному університету харчових технологій в постійне користування земельної ділянки загальною площею 0,47 га для експлуатації та обслуговування адміністративних, учбових і лабораторних корпусів, їдальні, майстерень та господарських будівель і споруд по вул.Володимирській, 62-74 та по вул.Тарасівській, 5-9 у Голосіївському районі м.Києва, протиправно вилучила спірні земельні ділянки з користування позивача, без погодження з останнім та його повідомлення, а також не виконавши його вимоги, викладені у листі від 05 травня 2000 року № 1/918, відповідно до якого державне комунальне об'єднання водопровідного каналізаційного господарства «Київводоканал» повідомило Київське міське управління земельних ресурсів щодо можливості оформлення права користування земельною ділянкою, на якій розташовані артезіанські свердловини ДКО «Київводоканал» та зазначило, що за умови погодження зі Старокиївською районною у м.Києві державною адміністрацією, штабом цивільної оборони міста та міською санепідемстанцією, ДКО «Київводоканал» не заперечує проти ліквідації артезіанських свердловин за умови компенсації витрат на їх будівництво та проведення робіт по тампонуванню.

При цьому, слід зазначити, що, як встановлено судами, згідно розпорядження представника Президента України № 303 від 19 травня 1992 року на базі підприємств реорганізованого виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Києва створено ДКО водопровідно-каналізаційного господарства «Київводоканал», яке визначено правонаступником реорганізованого виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Києва. Згідно наказу регіонального відділення Фонду державного майна України по м.Києву № 359 від 20 липня 2001 року ДКО «Київводоканал» перетворено у ВАТ «Київводоканал", яке являється правонаступником ДКО «Київводоканал».

У зв'язку із цим права ДКО водопровідно-каналізаційного господарства «Київводоканал», у тому числі і право користування земельною ділянкою, перейшли до його правонаступника - ВАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», а в подальшому до ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал».

Суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій відносно того, що в силу положень статті 37 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), статей 104, 106, 107, 108 Цивільного кодексу України, правонаступники набувають як права так і обов'язки юридичної особи, що припинилася внаслідок реорганізації.

Зважаючи на викладене, Вищий адміністративний суд України прийшов до висновку, що припинення права користування земельною ділянкою з підстави ліквідації державних чи комунальних підприємств, установ чи організацій допускається лише у випадку, коли припинення останньої виключає правонаступництво, разом з тим, припинення юридичної особи внаслідок реорганізації не припиняє діяльності новоствореного підприємства, до якого перейшли права, в тому числі право користування земельною ділянкою реорганізованого підприємства.

Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 20 березня 2012 року № К/9991/72031/11 у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до Київської міської ради, треті особи обслуговуючий кооператив гаражно-будівельний кооператив «Автоспілка», Головне управління земельних ресурсів за участю прокурора Дніпровського району м.Києва про визнання протиправним та скасування рішення, предметом спору є правомірність прийняття Київською міською радою рішення від 29 жовтня 2009 року № 678/2747 «Про передачу обслуговуючому кооперативу «Автоспілка» у власність земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування гаражно-будівельного кооперативу на бульварі Перова у Дніпровському районі м.Києва».

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції про задоволення позову та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, суд касаційної інстанції зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що реорганізація виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Києва шляхом перетворення у державне комунальне об'єднання водопровідно-каналізаційного господарства «Київводоканал», а згодом у ВАТ «Київводоканал» не є підставою для припинення його права користування земельною ділянкою.

Водночас, Вищий адміністративний суд України зазначив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що реорганізація виробничого управління каналізаційного господарства м.Києва шляхом перетворення у державне комунальне об'єднання водопровідно-каналізаційного господарства «Київводоканал», а згодом у ВАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» є юридичним фактом для припинення його права користування земельною ділянкою. Незважаючи на те, що позивач є правонаступником виробничого управління каналізаційного господарства м.Києва, його право постійного користування земельною ділянкою автоматично у порядку правонаступництва не переходить до позивача, право на землю в даному випадку набувається в загальному порядку, встановленому Земельним кодексом України.

При цьому, слід зазначити, що вищевказаним рішенням від 29 жовтня 2009 року Київська міська рада на підставі статей 41, 123, 116, пункту «в» статті 141 Земельного кодексу України, розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки затвердила містобудівне обґрунтування щодо визначення параметрів окремого об'єкта містобудування - будівництва гаражно-будівельного кооперативу на бульв. Перова у Дніпровському районі м.Києва (пункт 1); припинила виробничому управлінню каналізаційного господарства м.Києва право користування частиною земельної ділянки площею 4,33 га відведеної відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 12 червня 1956 року № 880 і пункту 1 додатка № 39 до Розпорядження Ради Міністрів УРСР від 31 січня 1989 року № 41-р та зарахувала її до земель запасу промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення (у зв'язку з ліквідацією юридичної особи (пункт «в» статті 141) (пункт 2); затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки обслуговуваному кооперативу гаражно-будівельному кооперативу «Автоспілка» для будівництва, експлуатації та обслуговування гаражно-будівельного кооперативу на бульв. Перова у Дніпровському районі м.Києва (пункт 3). Пунктом 4 вищевказаного рішення обслуговуючому кооперативу гаражно-будівельного кооперативу «Автоспілка» передано у власність земельну ділянку площею 4,33 га для будівництва, експлуатації та обслуговування гаражно-будівельного кооперативу на бульв.Перова у Дніпровському районі м.Києва.

Таким чином зі змісту доданих до заяви судових рішень вбачається неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, у зв'язку з чим суд касаційної інстанції прийняв різні за змістом судові рішення.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для допуску даної справи до провадження Верховного Суду України для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 13 листопада 2014 року.

Керуючись статтями 236 - 240 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В :

Допустити до провадження Верховного Суду України справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до Київської міської ради, треті особи Національний університет харчових технологій, Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, про скасування рішень, для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 13 листопада 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: