Справа № 817/1971/14
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Махаринець Д.Є.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА

іменем України

"05" березня 2015 р. Справа № 817/1971/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Зарудяної Л.О.

Іваненко Т.В.,

при секретарі Білоцькій А.В. ,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Гощанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "24" листопада 2014 р. у справі за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Гощанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги та податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Гощанської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Рівненській області, у якому урахуванням збільшених позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Гощанської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Рівненській області від 31 липня 2014 року: №, №, №, № та визнати протиправною та скасувати вимогу Гощанської ОДПІ ГУ Міндоходів у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) від 11 червня 2014 року №Ф-105-1 про визначення єдиного внеску в розмірі 66 102,49 гривень. На їх обґрунтування посилається на те, що контролюючим органом безпідставно не враховано надані до перевірки документи, які підтверджують факти понесення витрат і отримання доходів та формування податкового кредиту з податку на додану вартість і обґрунтування їх розміру. Вважає, що відповідачем необґрунтовано зроблено висновок про безпідставність віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, які сплачені ним в ціні придбаного автомобіля, котрий використовуються ОСОБА_3 у господарській діяльності, відтак неправомірно донараховано податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість, застосовано штрафні санкції за неналежне ведення обліку операцій та донараховано суми єдиного соціального внеску.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Суд першої інстанції визнав протиправними та скасував податкові повідомлення - рішення Гощанської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Рівненській області від 31 липня 2014 року № , № , №, №.

Суд першої інстанції визнав протиправною та скасував вимогу про сплату боргу (недоїмки) в частині визначення єдиного внеску в розмірі 61257,48 грн.

В задоволенні решти позовних вимог -відмовив.

З постановою суду першої інстанції відповідач не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноти з"ясування обставин справи, які мають значення для її вирішення просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Гощанською об'єднаною державною податковою інспекцією ГУ Міндоходів у Рівненській області було проведено планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2013 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року.

За результатами перевірки контролюючим органом складено Акт від 11 червня 2014 року №00314/1700/НОМЕР_3, яким встановлено що ФОП ОСОБА_3 порушено п.1,3,5 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та звітність в Україні", пп.16.1.5. ст..16, пп.44.1 ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, а саме: не забезпечено зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, документів пов'язаних із обчисленням податків протягом строків встановлених ст.44 Податкового кодексу України (не надано книгу обліку доходів та витрат за 2012-2013 роки.);

пп.14.1.56, пп.135.4.1 п.135.4, ст..135, п.138.2 ст.138, пп.139.1.1. п.139.1 ст.139, п.177.1, 177.2, 177.4 ст.177, п.167.1 ст.167 податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2012 рік в розмірі 151810,70 гривень та за 2013 рік в розмірі 127315,18 гривень;

пп.14.1.56 п.14.1 ст.14, пп.135.4.1 п.135.4 ст.135, п.138.2 ст.138, пп.139.1.1, 139.1.9 п.139.1 ст.139, п.177.1, 177.2, 177.4 ст.177, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 23 286,76 за 2012 рік та 19 097,28 гривень за 2013 рік;

п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України та п.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку, внаслідок чого встановлено подача податкових розрахунків по формі 1-ДФ з недостовірними даними;

п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.198.2, 198.3, 198.4, 198.6 ст.198, п.199.1 ст.199 Податкового кодексу України, внаслідок чого Позивачем занижено податкові зобов'язання на суму 725,01 гривень та завищено податковий кредит на суму 18498,33 гривень;

п.4 ст.4, п.2 ст.7, п.11 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а саме не нараховано та не перераховано до бюджету відповідний внесок на суму 66 102,49 гривень, в т.ч. за 2011 рік - 4845,01грн., за 2012 рік - 54 662,04грн., за 2013 рік - 6 595,08грн.

На підставі Акта перевірки Відповідачем 31 липня 2014 року винесено податкові повідомлення-рішення:

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в розмірі 52980,05 гривень (в тому числі за основним платежем в розмірі 42384,04 гривень, та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 10596,01 гривень);

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 24029,18 гривень (в тому числі за основним платежем в розмірі 19 223,34 гривень, та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 4805,84 гривень);

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в розмірі 510,00 гривень (за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 510,00 гривень);

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції в розмірі 510,00 гривень;

Також, Відповідачем винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11 червня 2014 року №Ф-105-1 про визначення єдиного внеску в розмірі 66102,49 гривень.

Підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та вимоги про сплату боргу стало те, що відповідачем в ході проведення перевірки не визнано витрати, пов'язані із придбанням та реалізацією товару (зокрема, вугілля, ремкомплектів), не враховано понесені позивачем витрати на транспортування товарно-матеріальних цінностей, не враховано проведені нарахування амортизації основних засобів, які використовуються ФОП ОСОБА_3 у його господарській діяльності, не визнано віднесення позивачем до складу волових витрат витрати по придбанню легкового автомобіля, який використовується у господарській діяльності, а при визначенні розміру єдиного соціального внеску відповідач дійшов висновку про заниження позивачем загального оподатковуваного доходу за 2011 рік (Акт перевірки від 16 липня 2012 року №246/17-51/НОМЕР_3) внаслідок чого донараховано до сплати 4845,01 гривень та заниження позивачем загального оподатковуваного доходу за 2012 та 2013 роки (Акт перевірки від 11 червня 2014 року №00314/1700/НОМЕР_3) внаслідок чого донараховано до сплати єдиного внеску в розмірі 54 662,04 гривень за 2012 рік та 6595,08 гривень за 2013 рік.

З матеріалів справи вбачається, що основними видами діяльності ФОП ОСОБА_3 є роздрібна торгівля поза магазинами, оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами, надання послуг таксі, надання в оренду вантажних автомобілів.

Відповідно до ст.177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Нормами п.177.4 ст.177 ПК України передбачено перелік витрат, які в розумінні Податкового кодексу України, безпосередньо пов'язані з одержанням доходів.

Згідно із п.177.2 ст.177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За змістом п.44.3 ст.44 ПК України, платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Зі змісту акта перевірки слідує, що позивачем не підтверджено витрати документами обліку при цьому в акті відсутні посилання, які б вказували відсутність первинних документів, що суперечить приписам Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, який затверджено наказом Міністерства фінансів України №395 від 14.03.2013 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 квітня 2013 р. за №607/23139, пунктом 1.7 якого передбачено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Підпунктом 2.3.2.2. Порядку передбачено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки.

Підпунктом 2.3.2.4. Порядку передбачено, що у випадках відсутності ведення обліку даний факт фіксується в описовій частині акта.

Суд першої інстанції, встановивши документальне підтвердження витрат, пов'язаних з придбанням та реалізацією товару: вугілля, ремкомплекти, а також підтвердження витрат на транспортування товарно-матеріальних цінностей, дійшов обґрунтованого висновку про врахування позивачем цих витрат під час визначення оподаткованого доходу. Надані суду та долучені до матеріалів справи копії первинних документів, містять передбачені законодавством необхідні реквізити, а також деталізовані розшифровки формування витрат та доходів ФОП ОСОБА_3, що підтверджує правомірність дій позивача при формуванні витрат.

В акті перевірки відповідач дійшов висновку щодо безпідставного віднесення до валових витрат вартості легкового автомобіля та ПДВ, сплаченого в ціні придбання.

Надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з приписів Цивільного кодексу України, де статтею 325 ЦК України визначено, що суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи.

Відповідно до статті 320 ЦК України власник майна має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1388, 07.09.1998, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 № 1371, транспортні засоби в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції реєструються за юридичними та фізичними особами.

Отже, транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Як встановлено судами, ФОП ОСОБА_3 для здійснення своєї господарської діяльності використовував придбаний відповідно до договору №23/12 від 23 грудня 2013 року автомобіль "Форд Мондео". Придбання автомобіля підтверджується також накладною та податковою накладною. Використання в господарській діяльності придбаного автомобіля ФОП ОСОБА_3 підтвердив наданими суду копіями шляхових листів на щодо використання вказаного автомобіля, відтак, за умов ведення бухгалтерського обліку позивач мав право на нарахування амортизації на вартість транспортного засобу, а, отже, і на відповідне зменшення загального оподатковуваного доходу в цій частині.

Крім того, як встановлено судами, до витрат за 2013 рік позивачем включено лише ПДВ на суму 18498,33 грн. від придбання вказаного автомобіля, що підтверджується податковою накладною №13122039 від 26.12.2013р., а не суму, сплачену за придбання авто, як зазначено відповідачем. Відтак, необґрунтованим є висновок контролюючого органу про завищення витрат внаслідок включення до їх складу витрат на придбання автомобіля.

Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про використання вказаного транспортного засобу в межах господарської діяльності позивача, оскільки згідно витягу з єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців №956116 видами діяльності ФОП ОСОБА_3 є роздрібна торгівля поза магазинами, оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами, надання послуг таксі, надання в оренду вантажних автомобілів та інше.

Щодо висновків податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту на суму ПДВ 18498,33 грн. за придбання автомобіля "Форд-Мондео" у ПП"Віненер Фор" то слід зазначити таке.

За змістом п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно із п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За змістом п.198.3 ст. 198 ПК України, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із п.198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до вимог п.201.4 ст.201 ПК України, податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів.

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК України визначені обов'язкові вимоги до змісту податкової накладної.

Згідно п. 201.8 ст. 201 ПК України, податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку.

З огляду на те, що буд-яких зауважень до змісту податкових накладних відповідач в акті перевірки не наводить, автомобіль "Форд-Мондео" придбано позивачем для використання у господарській діяльності, тому при формуванні податкового кредиту позивач порушень не допустив та правомірно відніс суму ПДВ 18498,33 грн. до податкового кредиту.

Що стосується покликань податкового органу на те, що позивачем до перевірки не надано Книгу обліку доходів та витрат за 2012-2013 року та надання натомість Книги обліку доходів та витрат за 2014 рік, то суд апеляційної інстанції критично ставиться до таких доводів апелянта, оскільки зі змісту опису документів, які представлені ревізору до перевірки (складеного власноруч ревізором ДПІ Герус А.В.) слідує, що позивачем надавалась Книга обліку доходів і витрат, а також договори, банківські виписки, акти на списання товарно-матеріальних цінностей, накладні, податкові накладні, реєстри бухгалтерського та податкового обліку, документи, які підтверджують облік витрат палива, документи за якими здійснювалось придбання та реалізація вугілля. При цьому з акта перевірки відповідача (т.1 а.с. 7-23), не вбачається, з яких підстав ревізором не прийнято до уваги зазначені ним же в описі документи, які представлені до перевірки, а Книга обліку доходів і витрат, реєстрація якої здійснюється податковим органом і на яку посилається ревізор в акті перевірки, не відповідає оригіналу, оглянутому судом. Крім того, не зрозуміло, які дані взято ревізором до уваги при визначені доходів і витрат позивача за відсутності Книги обліку доходів і витрат за період, що перевірявся. З цього приводу акт перевірки не містить будь-яких посилань на інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

Слід також зазначити, що ревізором не вимагались від позивача пояснення з приводу ненадання Книги обліку доходів та витрат, а протокол про адміністративне правопорушення за неведення обліку доходів та витрат за 2012-20132р.р. складено лише 21.07.2014р. по завершенню перевірки.

Позивачем також спростовано і висновки контролюючого органу про неподання ним розрахунків по формі 1-ДФ за 2012 - 2013 роки наданими суду копіями квитанцій про подачу відповідних розрахунків та і самою відповіддю Гощанської ОДПІ.

Надаючи правову оцінку винесеній Гощанською ОДПІ ГУ Міндоходів у Рівненській області 11 червня 2014 року Вимозі про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105-1, якою вимагається сплата недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 66102,49 гривень суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI.

Виключно даним Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску та пропорції його розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (ч.2 ст.2 Закону №2464-VI).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

За змістом п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI, базою нарахування єдиного внеску для фізичних осіб - підприємців є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Єдиний внесок нараховується на суми доходу (прибутку), отриманого від підприємницької діяльності не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов'язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум.

Як встановлено судами, на визначення розміру єдиного соціального внеску за оскаржуваною вимогою мали вплив висновки контролюючого органу про заниження Позивачем загального оподатковуваного доходу за 2011 рік (Акт перевірки від 16 липня 2012 року №246/17-51/НОМЕР_3) внаслідок чого донараховано до сплати 4845,01 гривень та заниження Позивачем загального оподатковуваного доходу за 2012 та 2013 роки (Акт перевірки від 11 червня 2014 року №00314/1700/НОМЕР_3) внаслідок чого донараховано до сплати єдиного внеску в розмірі 54 662,04 гривень за 2012 рік та 6595,08 гривень за 2013 рік.

З огляду на не підтвердження в ході судового розгляду справи висновків контролюючого органу про необхідність збільшення чистого оподатковуваного доходу позивача за 2012 та 2013 роки, нарахування відповідачем єдиного внеску за ці роки в сумі 61 257,48 грн. є неправомірним через відсутність відповідної бази для його нарахування.

В той же час, висновки контролюючого органу в Акті перевірки від 16 липня 2012 року №246/17-51/НОМЕР_3, як і визначені ним суми податкових зобов'язань по сплаті податку з доходів фізичних осіб за 2011 рік, і якими встановлено заниження загального оподатковуваного доходу за 2011 рік позивачем, у встановленому законодавством порядку, не оскаржувались, відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обґрунтованого визначення відповідачемсум єдиного соціального внеску за 2011 рік в розмірі 4 845,01 гривень.

Отже, Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105-1 від 11 червня 2014 року, якою вимагається сплата недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 66 102,49 гривень в частині визначеної суми в розмірі 61 257,48 гривень є протиправною та підлягає до скасування.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 72 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Правомірність дій відповідача при винесенні Вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105-1 від 11 червня 2014 року доведено лише частково, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог. колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Гощанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "24" листопада 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Л.О. Зарудяна

Т.В. Іваненко

Повний текст cудового рішення виготовлено "10" березня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 АДРЕСА_2

3-представник позивача ОСОБА_5 АДРЕСА_1

4- відповідачу: Гощанська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Рівненській області вул. Незалежності,31,смт.Гоща,Рівненська область,35400

- ,