Справа № 2а/1570/2803/2011
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" лютого 2015 р. м. Київ К/800/52984/13

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою Комунального підприємства теплових мереж «Южтеплокомуненерго»

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18.03.2013 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2013 року

у справі № 2а/1570/2803/2011

за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Южтеплокомуненерго»

до Державної податкової інспекції у м. Южному Головного управління Міндоходів в Одеській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Комунальне підприємство теплових мереж «Южтеплокомуненерго» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Южному Головного управління Міндоходів в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18.03.2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2013 року, позов задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Южному Одеської області від 22.03.2011 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи найманих працівників на 7 715, 70 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 1 928, 93 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Клопотання про розгляд справи за участю усіх представників сторін не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті відповідно до вимог статті 222 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за результатами планової виїзної перевірки Комунального підприємства теплових мереж «Южтеплокомуненерго» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 року по 31.12.2010 року, відповідачем складено акт від 04.03.2011 року № 34/5/23-1008/26134519, яким встановлено порушення: - пп. 5.2.1, 5.2.8 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, ст.12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток в розмірі 61 895, 00 грн.; - пп.7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено суму податку на додану вартість на 13 548, 00 грн.; - пп. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого додатково нараховано 7 715, 70 грн. податку з доходів фізичних осіб.

На підставі акта перевірки 22.03.2011 року відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: - № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи найманих працівників в розмірі 77 15, 70 грн. за основним платежем та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 1 928, 93 грн.;- № , яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 13 548, 00 грн. за основним платежем та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 3 387, 00 грн.; - № , яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств та організацій, що належать до комунальної власності, в розмірі 61 895, 00 грн. за основним платежем та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 15 473,75 грн.

Відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно із пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Таким чином, підставою для включення витрат з придбання товарів (отримання робіт, послуг) до складу валових (витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування) є належним чином оформлені розрахункові, платіжні та інші первинні документи.

Згідно із пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку, придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, що видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

Підпунктом 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

З наведених законодавчих положень вбачається, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг), а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Судами попередніх інстанції встановлено, що між позивачем (покупець) та ПП «Сервіс-Актив» (продавець) був укладений договір, відповідно до умов якого продавець взяв на себе зобов'язання поставити товар згідно специфікації (металопрокат (труби)), а покупець прийняти та оплатити зазначений товар.

Колегія суддів зазначає, що порушення кримінальної справи відносно інших осіб не є безумовною підставою для висновку про порушення позивачем податкового законодавства, оскільки норма частини четвертої ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України поширюється лише на особу, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову. Тому обов'язковими є лише обставини щодо безпосередньо цієї особи (засудженого (виправданого) або притягнутого (не притягнутого) до відповідальності), а не щодо інших осіб.

Посилання податкового органу на відсутність у підприємства-контрагента основних фондів та недостатність трудових ресурсів само собою не свідчить про невчинення господарських операцій, адже підприємство не позбавлено права залучати матеріально-технічні та трудові ресурси для здійснення господарської діяльності.

Відмовляючи у задоволенні позову, судами безпідставно залишено поза увагою наявні у матеріалах справи документи, які підтверджують подальше використання придбаних товарів, оскільки транспортною документацією має підтверджуватися надання послуг з перевезення, а не з придбання товарів.

Крім того, суди попередніх інстанцій погодилися із висновками податкового органу про завищення задекларованих КП ТМ «Южтеплокомуненерго» валових витрат на підставі понесених ним витрат на оплату послуг екскаваторів, наданих СПД ОСОБА_4.

До такого ж висновку прийшли і суди щодо господарських операцій позивача з СПД ОСОБА_1. на підставі договору обслуговування комп'ютерної техніки.

В даному випадку колегія суддів зазначає, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що акти здачі-прийняття робіт по вказаним операціям не містять, зокрема, даних, що даються змогу ідентифікувати осіб, не підтверджуються матеріалами справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що КП ТМ «Южтеплокомуненерго» у І кварталі 2010 року віднесено до складу валових витрат сумнівну (безнадійну) дебіторську заборгованість по послугам теплопостачання, наданим фізичним і юридичним особам.

Відповідно до пп. 12.1.1. п. 12.1 ст.12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» платник податку - продавець товарів (робіт, послуг) має право збільшити суму валових витрат звітного періоду на вартість відвантажених товарів (виконаних робіт, наданих послуг) у поточному або попередніх звітному податкових періодах у разі коли покупець таких товарів (робіт, послуг) затримує без погодження з таким платником податку оплату їх вартості (надання інших видів компенсацій їх вартості). Таке право на збільшення суми валових витрат виникає, якщо протягом такого звітного періоду відбувається будь-яка з таких подій: а) платник податку звертається до суду з позовом (заявою) про стягнення заборгованості з такого покупця або про порушення справи про його банкрутство чи стягнення заставленого ним майна; б) зазначена затримка в оплаті (наданні інших видів компенсацій) перевищує 90 календарних днів та платник податку - продавець отримує від покупця згоду про визнання раніше надісланої йому претензії в порядку досудового врегулювання спору або не отримує відповіді на таку претензію протягом строків, визначених законодавством; в) за поданням продавця нотаріус вчиняє виконавчий напис про стягнення заборгованості з покупця або стягнення заставленого майна (крім податкового боргу).

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили лише з доводів, викладених в акті перевірки, зокрема з непідтвердження фактів отримання претензій боржниками та наявності виконавчих листів щодо стягнення заборгованості. Однак в матеріалах справи відсутні документи, на підставі яких суд встановив відповідні обставини, що призвело до неправильно її вирішення в цій частині позовних вимог.

Разом з тим, встановлено, що у травні 2009 року позивачем включено до реєстру отриманих податкових накладних податкову накладну № 435 від 05.05.2009 року на суму 11 838, 00 грн. (у т.ч. ПДВ - 1 973, 00 грн.), видану ПП «Альянс-ЛВД», яке визнано в подальшому банкрутом та зазначену суму податку на додану вартість до податкових зобов'язань 2009 року ним не включено.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. У даному випадку судам необхідно було врахувати, що зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо формування податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Відповідно до пп.8.1.1 п.8.1 ст.8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону.

Згідно з пп. 9.12.1 п. 9.12 ст. 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» оподаткування доходів, зокрема, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо правомірного ненарахування позивачем податку з доходів фізичних осіб по операціям із суб'єктами господарської діяльності ОСОБА_2., ОСОБА_3. та ОСОБА_4., оскільки це призведе до подвійного оподаткування.

На підставі викладеного, суди дійшли вірного висновку про необґрунтованість податкового повідомлення-рішення від 22.03.2011 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи найманих працівників на 7 715, 70 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 1 928, 93 грн.

Частиною першою статті 69 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (частина 2 цієї статті).

Крім того, відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на підставі частини другої ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України рішення апеляційного суду та рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Южному Одеської області 22.03.2011 року № та податкового повідомлення-рішення від 22.03.2011 року № підлягають скасуванню, як такі, що прийняті з порушенням норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а справа в цій частині - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої інстанції слід врахувати викладене, застосувати при оцінці доводів сторін норми матеріального права, які повинні бути застосовані, і вирішити спір згідно із законодавством.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Южтеплокомуненерго» задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18.03.2013 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2013 року у справі № 2а/1570/2803/2011 в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.03.2011 року № та № скасувати.

Справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18.03.2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2013 року у справі № 2а/1570/2803/2011 залишити без змін.

В частині направлення справи на новий розгляд ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та не може бути оскаржена.

В частині залишення судових рішень без змін ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук