Справа № 826/11310/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

10 березня 2015 року 09:20 справа №826/11310/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Амельохіна В.В., Катющенка В.П., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомПриватного акціонерного товариства "РАМБУРС"
до1. Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України 2. Міністерства аграрної політики та продовольства України
третя особаКабінет Міністрів України
провизнання нечинними пунктів нормативно-правового акта
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "РАМБУРС" (далі по тексту - позивач, ПрАТ "РАМБУРС") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України (далі по тексту - відповідач 1) та Міністерства аграрної політики та продовольства України, в якому просить: 1) визнати Фітосанітарні правила ввезення із-за кордону, перевезення в межах країни, транзиту, експорту та порядку переробки та реалізації під карантинних матеріалів, затверджених наказом відповідача 2 від 23 серпня 2005 року №414 такими, що не відповідають акту вищої юридичної сили в частині пунктів 4.30 та 5.1; 2) визнати нечинними пункти 4.30 та 5.1 Фітосанітарних правил ввезення із-за кордону, перевезення в межах країни, транзиту, експорту та порядку переробки та реалізації під карантинних матеріалів, затверджених наказом відповідача 2 від 23 серпня 2005 року №414.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2014 року позовну заяву ПрАТ "РАМБУРС" залишено без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2014 року скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2014 року, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративну справу передано на розгляд судді Кузьменку В.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року адміністративну справу №826/11310/14 прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні 05 лютого 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представники відповідача та третьої особи не прибули.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представників відповідачів та третьої особи, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 05 лютого 2015 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Організацію і порядок здійснення фітосанітарного (карантинного) контролю при ввезенні з-за кордону, транзиті, експорті, перевезеннях в межах країни, а також порядок переробки та реалізації підкарантинних матеріалів визначають Фітосанітарні правила ввезення з-за кордону, перевезення в межах країни, транзиту, експорту, порядку переробки та реалізації підкарантинних матеріалів, затверджені наказом Міністерства аграрної політики України від 23 серпня 2005 року №414 (далі по тексу - Фітосанітарні правила).

Відповідно до пункту 4.30 Фітосанітарних правил карантинний сертифікат супроводжує кожну окрему партію рослинних підкарантинних матеріалів, що перевозиться в одному судні, баржі, вагоні, контейнері, автотранспортному засобі тощо, і дійсний 15 днів.

Фітосанітарний контроль експортних партій підкарантинних матеріалів проводиться у місці попереднього відвантаження і додатково в пунктах накопичення, коли формується товарна партія, з видачею фітосанітарного сертифіката, куди він надходить у супроводі карантинного сертифіката.

Пункт 5.1 Фітосанітарних правил визначає, що перевезення підкарантинних матеріалів в межах України здійснюється у супроводі карантинного сертифіката, що видається органами Державної служби з карантину рослин України, який засвідчує карантинний стан рослин і рослинних продуктів, визначає маршрут, умови перевезення і використання їх, тари та упаковки цих матеріалів.

Позивач вважає, що вказані пункти Фітосанітарних правил суперечать статті 29 Закону України "Про карантин рослин" та пункту 23 Порядку проведення огляду, обстеження, аналізу, фумігації (знезараження) та інспектування (оформлення фітосанітарного та карантинного сертифікатів) об'єктів регулювання у сфері карантину рослин, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №705, а тому мають бути визнані судом протиправними.

Відповідачі у письмовому запереченні проти позову вказували про відповідність оскаржуваних пунктів Фітосанітарних правил вимогам актів, що мають вищу юридичну силу.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб'єктів владних повноважень визначено статтею 171 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

У пункті 21 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" Вищий адміністративний суд України вказав, що судам слід мати на увазі, що за правилами частини другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи - суб'єкти правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто, особа (позивач) повинна довести факт застосування до неї оскаржуваного нормативно-правового акта або те, що вона є суб'єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта.

Таким чином, у даному випадку право на захист виникає за умови доведення факту застосування до нього норм оскаржуваного акта, та/або того, що позивач є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт, тобто Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість оскарження нормативно-правового акта не лише під час безпосереднього його застосування, але й на майбутнє - щоб запобігти такому застосуванню.

Зі змісту Фітосанітарних правил вбачається, що вони визначають організацію і порядок здійснення фітосанітарного (карантинного) контролю при ввезенні з-за кордону, транзиті, експорті, перевезеннях в межах країни, а також порядок переробки та реалізації підкарантинних матеріалів, та, відповідно, поширюють свою дію на осіб, які здійснюють діяльність із експорту, перевезення, переробки та реалізації під карантинних матеріалів.

Судом встановлено, що ПрАТ "РАМБУРС" здійснює діяльність у сфері торгівлі зерном, необробленим тютюном, насінням та кормами для тварин, тобто є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано Фітосанітарні правила, та, відповідно, наділене правом оскаржити їх у судовому порядку.

Оцінюючи оскаржувані норми Фітосанітарних правил на предмет їх законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили, колегія суддів керується наступним.

Стаття 29 Закону України "Про карантин рослин" визначає, що об'єкти регулювання переміщуються територією України за наявності карантинного сертифіката у випадках:

- вивезення та/або ввезення об'єктів регулювання у карантинну зону;

- транспортування імпортованих об'єктів регулювання, які зберігалися, перепаковувалися, розділялися на частини, змішувалися з іншими вантажами.

Карантинний сертифікат видається державним фітосанітарним інспектором не раніше, ніж за 14 діб до дати переміщення об'єктів регулювання територією України на підставі проведених фітосанітарних процедур.

Порядок оформлення карантинних сертифікатів визначається Кабінетом Міністрів України.

Плата за видачу карантинного сертифіката справляється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Особа, яка у встановленому порядку надала державному фітосанітарному інспектору усі необхідні документи та провела оплату і не отримала у визначені терміни рішення про видачу або відмову у видачі карантинного сертифіката, має право здійснити задеклароване переміщення об'єктів регулювання.

Об'єкти регулювання, що надходять у зону, в якій відсутні регульовані шкідливі організми, підлягають інспектуванню з метою встановлення: відсутності зараження регульованими шкідливими організмами; відповідності їх фітосанітарним правилам.

Об'єкти регулювання можуть переміщуватися в межах зони, вільної від регульованих шкідливих організмів, без наявності карантинного сертифіката.

За визначенням статті 1 Закону України "Про карантин рослин" об'єкти регулювання - це будь-яка рослина, продукт рослинного походження, місце зберігання, упаковка, засоби перевезення, контейнери, ґрунт та будь-які інші організми, об'єкти або матеріали, здатні переносити чи поширювати регульовані шкідливі організми.

Відповідно до пункту 23 Порядку проведення огляду, обстеження, аналізу, фумігації (знезараження) та інспектування (оформлення фітосанітарного та карантинного сертифікатів) об'єктів регулювання у сфері карантину рослин, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №705 (далі по тексту - Порядок), карантинний сертифікат видається на об'єкти регулювання у разі:

- транспортування імпортованих об'єктів регулювання, які зберігалися, перепаковувалися, розділялися на частини, змішувалися з іншими вантажами;

- вивезення або ввезення об'єктів регулювання у карантинну зону.

У разі переміщення об'єктів регулювання, що вироблялися на місці виробництва або виробничій ділянці, на яких офіційно встановлено та підтримується статус вільних від регульованих шкідливих організмів, карантинний сертифікат видається за результатами інспектування без здійснення відбору зразків та фітосанітарної експертизи.

Пункт 25 Порядку (в редакції, чинній на момент звернення до суду) встановлює, що карантинний сертифікат супроводжує кожну партію об'єктів регулювання, що перевозиться у транспортному засобі.

Згідно з пунктом 29 Порядку у карантинному сертифікаті зазначаються: найменування органу Держветфітослужби, який видав карантинний сертифікат; реєстраційний номер сертифіката; прізвище, ім'я та по батькові, місце постійного проживання власника (відправника, отримувача) об'єктів регулювання - для фізичної особи - підприємця; повне найменування та місцезнаходження власника (відправника, отримувача) об'єктів регулювання - для юридичної особи; найменування об'єктів регулювання; кількість об'єктів регулювання; обсяг партії об'єктів регулювання або їх вага; спосіб транспортування із зазначенням для морських перевезень - назви судна, баржі; для залізничних - номер вагона; для автомобільних - номер автотранспортного засобу; станція відправлення і станція призначення (для залізничного транспорту), назва, місцезнаходження та реквізити; інформація про фітосанітарний стан об'єктів регулювання і проведення фітосанітарних процедур; умови, що встановлюються у разі відвантаження, відправлення, транспортування, приймання та використання об'єктів регулювання; дата та місце видачі карантинного сертифіката, а також строк його дії.

Сертифікат підписується державним фітосанітарним інспектором і скріплюється печаткою встановленого зразка.

Таким чином, виходячи з норм Закону України "Про карантин рослин" та Порядку вбачається, що картинний сертифікат видається та супроводжує кожну партію об'єктів регулювання у разі: 1) вивезення та/або ввезення об'єктів регулювання у карантинну зону; 2)транспортування, імпортованих об'єктів регулювання, які зберігалися, перепаковувалися, розділялися на частини, змішувалися з іншими вантажами.

При цьому, переміщення обєктів регулювання в межах зони, вільної від регульованих шкідливих організмів, не потребує отримання карантинного сертифіката.

Як ззаначалося вище, відповідно до пункту 4.30 Фітосанітарних правил карантинний сертифікат супроводжує кожну окрему партію рослинних підкарантинних матеріалів, що перевозиться в одному судні, баржі, вагоні, контейнері, автотранспортному засобі тощо, і дійсний 15 днів.

Фітосанітарний контроль експортних партій підкарантинних матеріалів проводиться у місці попереднього відвантаження і додатково в пунктах накопичення, коли формується товарна партія, з видачею фітосанітарного сертифіката, куди він надходить у супроводі карантинного сертифіката.

Згідно з пунктом 5.1 Фітосанітарних правил перевезення підкарантинних матеріалів в межах України здійснюється у супроводі карантинного сертифіката, що видається органами Державної служби з карантину рослин України, який засвідчує карантинний стан рослин і рослинних продуктів, визначає маршрут, умови перевезення і використання їх, тари та упаковки цих матеріалів.

Порівнявши зміст оскаржуваних пунктів Фітосанітарних правил з нормами Закону України "Про карантин рослин" та Порядку, зокрема статті 29 та пунктів 23, 25, 29, колегія суддів не знаходить між ними суперечностей, зокрема Фітосанітарні правила не розширюють перелік обов'язкових випадків для одержання карантинного сертифіката та не встановлюють спеціальних вимог до нього.

Суд звертає також увагу, що ПрАТ "РАМБУРС" не наводить, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваних пунктів Фітосанітарних правил нормам Закону України "Про карантин рослин" та Порядку.

Враховуючи викладене, на думку суду, положення пунктів 4.30 та 5.1 Фітосанітарних правил ввезення з-за кордону, перевезення в межах країни, транзиту, експорту, порядку переробки та реалізації підкарантинних матеріалів, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 23 серпня 2005 року №414, повністю узгоджуються із нормами Закону України "Про карантин рослин" та Порядку проведення огляду, обстеження, аналізу, фумігації (знезараження) та інспектування (оформлення фітосанітарного та карантинного сертифікатів) об'єктів регулювання у сфері карантину рослин, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №705.

Таким чином, позовні вимоги ПрАТ "РАМБУРС" про визнання нечинними пунктів нормативно-правового акта Міністерства аграрної політики України нормативно не підтверджуються та не підлягають задоволенню.

Крім того, колегія суддів зауважує на відсутності порушеного права у позивача з боку Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України, та на безпідставності пред'явлених до неї позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами доведена правомірність та обґрунтованість оскаржуваних пунктів Фітосанітарних правил з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПрАТ "РАМБУРС" задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Приватному акціонерному товариству "РАМБУРС" відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді В.В. Амельохін

В.П. Катющенко