Справа № 2а-1503/65/12
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 р.м.ОдесаСправа № 2а-1503/65/12

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Дяченко В.Г.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Балтському районі Одеської області на постанову Балтського районного суду Одеської області від 13 лютого 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Балтському районі Одеської області про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2012 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Балтському районі Одеської області про визнання неправомірними дій відповідача та зобов'язання його здійснити перерахунок та виплату підвищення до пенсії учаснику війни у вигляді надбавки до пенсії в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком у відповідності до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за період з 01 січня 2007 року по 18 червня 2011 року.

За результатами розгляду справи Балтським районним судом Одеської області від 13 лютого 2012 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Зобов'язано УПФ України в Балтському районі Одеської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії на 50% мінімальної пенсії за віком, як учаснику війни відповідно до положень ч.3 ст. 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії та їх соціальний захист" із змінами і доповненнями від 23.11.1995 року № 458/95 ВР та перерахувати вищевказане підвищення виходячи із прожиткового мінімуму затвердженого Законом України "Про прожитковий мінімум", згідно ст. 28, ст.42, ст.46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із змінами і доповненнями від 23.12.2004 року №2291-15 встановленої частини першої ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та зробити перерахунок і виплату виниклої заборгованості з урахуванням сплачених сум, починаючи з 01 січня 2007 року по 18 червня 2011 року.

Не погоджуючись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Позивач письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухав суддю-доповідача, розглянув доводи апеляційної скарги, перевірив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є учасником війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1.

Позивач звернувся до УПФУ з проханням провести йому перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання, як учаснику війни, відповідно до частини третьої ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії та їх соціальний захист" починаючи з 01 січня 2007 року.

Листом УПФУ від 25 грудня 2011 року №5733/І-3 позивачу було відмовлено в проведенні такого перерахунку, що і стало підставою для звернення останнього з позовом до суду.

Вирішуючи спірне питання та задовольняючи вимоги, суд першої інстанції посилався на правову позицію Конституційного Суду України, який неодноразово розглядав питання щодо конституційності положень законів України про Державний бюджет України в частині обмеження пільг, компенсації і гарантії, на які відповідно до чинного законодавства мають право окремі категорії громадян, оскільки позивач має право на підвищення до пенсії в заявленому розмірі, у зв'язку з чим, позовні вимоги належить задовольнити.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З 01 січня 1994 року набув чинності Закон України від 22 жовтня 1993 року "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

У відповідності до ч.3 ст. 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" із змінами, внесеними згідно із Законом України від 23 листопада 1995 року №458/95-ВР "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії підвищуються на 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, іншим учасникам війни - на 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Законом України від 22 грудня 1995 року №488/95-ВР "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" частина третя зазначеної статті викладена у редакції: "Учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 75 процентів мінімальної пенсії за віком, іншим учасникам війни - на 50 процентів мінімальної пенсії за віком".

Законом України від 18 листопада 2004 року №2212-IV "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ч.4 ст. 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" після слів "довічне грошове утримання" доповнено словами "чи державна соціальна допомога". Цей Закон набрав чинності з 01 січня 2005 року.

У редакції Закону України від 05 жовтня 2005 року №2939-IV "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ч.4 ст. 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" викладена наступним чином: "Учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 15 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, іншим учасникам війни - на 10 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність". Цей Закон набрав чинності з 01 січня 2007 року.

Зазначена редакція неконституційною рішенням Конституційного Суду України не визнавалася.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 по справі №1-21/2005), пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та Закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається.

Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені ст. 1, ст. 3, ч.2 ст. 6, ст. 8, ч.2 ст. 19, ст. 22, ст. 23, ч.1 ст. 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як ст. 8 Конституції України, так і ст. 8 КАС України.

З матеріалів справи вбачається, що підвищення пенсії ОСОБА_1, як учаснику війни виплачується у встановленому вказаним Законом розмірі, а саме 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність а тому, його вимоги є безпідставними, що помилково не було встановлено судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що відповідач при виплаті підвищення пенсії ОСОБА_1 виконує вимоги ч.4ст. 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в останній редакції, яка не визнана неконституційною.

Крім того, судом першої інстанції розглянуто вимоги без дотримання вимог ст. 99 КАС України, яка встановлює шестимісячний строк позовної давності звернення до суду.

Враховуючи, що позивач звернувся з позовом 13.01.2012 р., то розгляду підлягають вимоги за період з 13.07.2011 р.

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Тобто, вимоги за інший період повинні бути залишені без розгляду.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання позивача на ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», оскільки цією статтею передбачається виплата пенсії без обмеження строку за минулий час лише у випадку нарахування такої пенсії та не отримання з вини органу, який призначає та виплачує пенсію.

Предметом даного спору є належне нарахування державної соціальної допомоги позивачу з боку управління ПФУ, в зв'язку з чим ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» до спірних правовідносин не застосовується.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість частини позовних вимог, яка заявлена в межах строку звернення до суду, та необхідність відмови в її задоволенні, а також, необхідність залишення без розгляду частини позовних вимог, яка заявлена з пропущенням шестимісячного строку звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи порушено норми процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, за таких обставин, судове рішення відповідно до вимог п.4 ч.1ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови.

Керуючись ст.183-2, ст.195, ст.197, ст.198, ст.201, ст.205, ст.207, ст.254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Балтському районі Одеської області задовольнити частково.

Постанову Балтського районного суду Одеської області від 13 лютого 2012 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Балтському районі Одеської області про визнання неправомірним дій Управління Пенсійного фонду України в Балтському районі Одеської області, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату підвищеної на 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ч.3 ст. 14 ЗУ « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - відмовити.

Позовні вимоги за період з 01.01.2007 р. по 13.07.2011 р. залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: О.О. Димерлій

Суддя: В.Л.Романішин

Суддя: О.В. Єщенко