Справа № 826/12713/14
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

03 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Ісаєнко Ю.А., Федотова І.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій незаконними та стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій незаконними та стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, в зв'язку невірним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 11.09.2012 між ОСОБА_2 та ПАТ "Банк"Таврика" був укладений договір банківського вкладу № МК3463 на суму 100000 грн., строком до 11.12.2012 з щомісячною сплатою 25 % річних за використання коштів.

11.12.2012 та 18.12.2012 ОСОБА_2 звернувся до ПАТ "Банк"Таврика" з заявами щодо повернення вкладу та нарахованих відсотків.

20.12.2012 Правління Національного банку України прийняло постанову №548 про віднесення ПАТ «Банк «Таврика» до категорії неплатоспроможних та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №33 про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в АТ «Банк «Таврика».

18.01.2013 уповноважений банк АТ «Імексбанк» повернув ОСОБА_2 суму вкладу з відсотками, нарахованими за період з 11.09.2012 по 11.12.2012, в розмірі 106150,15 грн.

20.03.2013 Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 97 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №17 про початок здійснення процедури ліквідації АТ «БАНК «Таврика» з 21.03.2013 та №18 про призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Банк «Таврика».

18.12.2013 рішенням Апеляційного суду міста Києва від 18.12.2013 у справі №22-ц/796/14556/2013 за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення процентів по банківському вкладу, трьох відсотків річних та відшкодування моральної шкоди позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» на користь ОСОБА_2 684,93 грн. процентів по банківському вкладу та 82,19 грн. три відсотки річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, за період з 11.12.2012 по 20.12.2012 включно.

18.12.2013 Шевченківським районним судом міста Києва на підставі рішення Апеляційного суду міста Києва від 18.12.2013 видано виконавчий лист.

31.07.2014 ОСОБА_2 звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з заявою в прохальній часті якої зазначено наступне: "1. з метою не залучати до примусового виконання рішення суду від 18.12.2013р. ВДВС та можливі при цьому додаткові матеріальні витрати Фонду виконати це рішення самостійно в найкоротший термін; 2. в стислий термін вирішити питання нарахування та виплати недоплачених мені коштів в сумі 2143,55 грн. (Дві тисячі сто сорок три грн. 55 коп.) згідно наведеного вище розрахунку, що виключить моє звернення за судовим захистом порушених моїх прав та інтересів і пов'язаних з цим витрат; 3. сповістити мене про прийняте рішення.".

Листом № 21-036-6368/14 від 20.08.2014 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив ОСОБА_2 про те, що з огляду на рішення Апеляційного суду міста Києва від 18.12.2013 у справі № 22-ц/796/14556/2013 наведений в заяві розрахунок заборгованості не відповідає дійсності та боржником за зазначеним рішенням є ПАТ "Банк"Таврика", а не Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, з огляду на що питання щодо примусового виконання судового рішення та щодо нарахування та виплати коштів не відноситься до компетенції фонду.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача не виникало обв'язку щодо здійснення виплати на користь позивача коштів відповідно до виконавчого листа виданого Шевченківським районним судом міста Києва 18.12.2013 на підставі рішення Апеляційного суду міста Києва від 18.12.2013 у справі № 22-ц/796/14556/2013.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

За частиною першою статті Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Зобов'язання з виплати відсотків за вкладами, нарахованих під час здійснення тимчасової адміністрації, задовольняються відповідно до черговості, встановленої пунктом 4 частини першої статті 52 цього Закону.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Відповідно до частини п'ятої статті 36 вказаного Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Постановою Правління Національного банку України №548 від 20.12.2012 ПАТ «Банк «Таврика» віднесено до категорії неплатоспроможних та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №33 від 20.12.2012 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в АТ «Банк «Таврика».

При цьому, як було зазначено вище, 18.01.2013 ОСОБА_2 було повернуто суму вкладу з відсотками, нарахованими за період з 11.09.2012 по 11.12.2012, в розмірі 106150,15 грн.

Таким чином, Фонд в повній мірі виконав свої зобов'язання перед позивачем.

Крім того, позивач обґрунтовуючи наявність підстав для здійснення відповідачем виплати на його користь 684,93 грн. процентів по банківському вкладу та 82,19 грн. три відсотки річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, за період з 11.12.2012 по 20.12.2012 посилається на рішення Апеляційного суду міста Києва від 18.12.2013 у справі №22-ц/796/14556/2013 за яким 18.12.2013 Шевченківським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист.

З зазначеного виконавчого листа, копія якого наявна в матеріалах справи, вбачається, що божником в ньому визначено - Публічне акціонерне товариство "Банк "Таврика".

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, у відповідача не виникало обв'язку щодо здійснення виплати на користь позивача коштів відповідно до виконавчого листа виданого Шевченківським районним судом міста Києва 18.12.2013 на підставі рішення Апеляційного суду міста Києва від 18.12.2013 у справі № 22-ц/796/14556/2013.

Частинами першою, другою та четвертою статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці). Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 17 зазначеного Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті

Так, факт того, що виконавчий лист виданий Шевченківським районним судом міста Києва 18.12.2013 до виконавчої служби не подавався позивачем не заперечується.

Що стосується вимог позивача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, колегія суддів зазначає про їх необґрунтованість та недоведеність. Крім того, вимоги про відшкодування шкоди є похідними від вимог щодо вирішення публічно-правового спору.

Позивач не надав суду доказів та не розмежував, в наслідок яких саме дій (бездіяльності) йому завдана матеріальна шкода, а в наслідок яких спричинена моральна та в чому саме полягає прояв моральної та матеріальної шкоди. Доказів завдання матеріальної шкоди чи перенесення моральних страждань позивачем не надано.

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, позовні вимоги є необґрунтованими. Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.

За ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладає на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до наведених вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, надав суду апеляційної інстанції достатньо беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його заперечення та довів правомірність своїх дій.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи та не спростували висновків суду першої інстанції.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:

Судді:

.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.