Справа № 0908/5269/12
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2015р. Справа № 9104/179501/12

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Сапіги В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові

апеляційну скаргу ОСОБА_1, м.Калуш Калуського району Івано-Франківської області

на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30.10.2012р. у справі №0908/5269/12

за позовом ОСОБА_1, м.Калуш Калуського району Івано-Франківської області

до Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, с.Голинь Калуського району Івано-Франківської області

про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

28.09.2012р. позивач: ОСОБА_1, м.Калуш Івано-Франківської обл. звернувся до Калуського міжрайонного суду Івано-Франківської обл. з адміністративним позовом до відповідача: Голинської сільської ради, с.Голинь Калуського району Івано-Франківськогої обл. про визнання недійсним з моменту прийняття рішення Голинської сільської ради від 04.09.2012р. та зобов'язання Голинської міської ради надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування господарських будівель та споруд.

30.10.2012р. у судовому засіданні Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області представник позивача: ОСОБА_2 відмовився від позову в частині визнання недійсним рішення суду й відмова прийнята судом.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернулась до Голинської сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, до якої було додано копії документів, у тому числі, ті, що посвідчують право власності. Однак, на тринадцятій сесії шостого демократичного скликання Голинської сільської ради відносно її заяви рішення не прийнято.

В ході розгляду справи суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки до компетенції суду не входить вирішення питання про зобов'язання Голинської сільської ради дати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою по відводу земельної ділянки.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, апелянт (позивач у справі): ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню в апеляційному порядку. Доводи апеляційної скарги полягають в обґрунтовані необхідності надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою по відводу земельної ділянки на підставі заяви, попередньо поданої до Голинської сільської ради. Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції мав зобов'язати орган місцевого самоврядування виконати певні дії, передбачені його компетенцією - дати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою по відводу земельної ділянки.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, керуючись вимогами ст.197 КАС України, вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегією суддів встановлено наступне:

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що 25.06.2012р. ОСОБА_1 звернулась до Голинської сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,3686га, для обслуговування господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1, що перебувають у її власності.

04.09.2012р. відбулась тринадцята сесія шостого демократичного скликання Голинської сільської ради, на якій рішення відносно заяви ОСОБА_1 не прийнято.

При прийнятті рішення по суті спору суд першої інстанції керувався положеннями ст.26 п.34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", відповідно до якої виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є, в тому числі, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до вимог ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

На підставі аналізу даної норми права, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позовні вимоги виходять за межі компетенції суду.

Колегія суддів, погоджуючись з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки в ній обґрунтовано необхідність надання позивачці дозволу на розробку проекту землеустрою по відводу земельної ділянки. Однак, дослідження і вирішення питання необхідності чи відсутності необхідності в наданні земельної ділянки позивачу позбавлене сенсу за умови, що позовні вимоги виходять за межі компетенції суду.

Відповідно до вимог п.а-в ч.1 ст.12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Частинами 1, 2 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до приписів ч.1-3 ст.123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Як встановлено матеріалами справи, рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою Голинською сільською радою не приймалось.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на положення КАС України, щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною третьою статті 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки заявлені позовні вимоги у цій справі є формою втручання у дискреційні повноваження сільської ради.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.9 КАС України передбачено, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Голинської сільської ради про зобов'язання Голинської міської ради надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування господарських будівель та споруд.

Відповідно до вимог ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для скасування оскаржуваної постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись вимогами ст.ст.160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30.10.2012р. у справі №0908/5269/12 за позовом ОСОБА_1 до Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області про скасування рішення, - залишити без задоволення.

2. Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30.10.2012р. у справі №0908/5269/12, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя В.П. Сапіга