Справа № 2а-0370/2144/11
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року м. Київ К/800/52763/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Ягодинської митниці Міндоходів на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Ягодинської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови, стягнення суми.

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся з позовом до Ягодинської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № 205000017/2011/600104/1 від 13 квітня 2011 року, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 205000017/1/00902 від 13 квітня 2011 року, стягнення з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів в розмірі 6 869 грн 70 коп.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2011 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення про задоволення позову частково: визнані протиправними та скасовані рішення про коригування митної вартості товарів № 205000017/2011/600104/1 від 13 квітня 2011 року, картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 205000017/1/00902 від 13 квітня 2011 року; в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції в частині задоволення позову, відповідач - Ягодинська митниця Міндоходів звернувся з касаційною скаргою, в якій просив його скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заперечень не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг відповідно до вимог частини 2 статті 220 КАС України, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що на підставі зовнішньоекономічного договору (контракту) купівлі-продажу товарів № 000140 від 14 березня 2011 року, укладеного між позивачем та фірмою «Uwe Muller Baumaschinen GmbH & Co.KG» (Німеччина), позивач за вантажною митною декларацією № 205060001/2011/002639 від 13 квітня 2011 року заявив до митного оформлення товар, вартість якого визначив за першим методом - ціною договору.

Для підтвердження заявленої у декларації митної вартості товару, окрім митної декларації, позивачем надано митному органу наступні документи: уніфікована митна квитанція МД-1 серії 20502Г № 1110443 від 05 квітня 2011 року; облікова картка суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності № 20500/06/2011/000626 від 17 лютого 2011 року; повідомлення про намір увезення (ПНУ) № 205000005/2011/300088 від 04 квітня 2011 року; накладна CMR № 001168 від 31 березня 2011 року; калькуляція транспортних витрат від 06 квітня 2011 року; рахунок-фактура (інвойс) № 000138 від 29 березня 2011 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується, № 000140 від 14 березня 2011 року; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) додаток 1 від 14 березня 2011 року; довідка про проведення декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належить резиденту України і знаходиться за її межами (ДПА України), від 01 лютого 2011 року; рішення органу сертифікації № 64617 від 07 квітня 2011 року; відбиток штампа державної санітарно-епідеміологічної служби № 2730 від 31 березня 2011 року.

Позивачем визначена митна вартість товару у розмірі 82 951 грн 61 коп. - за ціною договору.

Відповідач відмовив позивачу у митному оформленні товару за заявленою митною вартістю.

Відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 205000017/2011/600104/1 від 13 квітня 2011 року на підставі шостого методу та видано позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні № 205000017/1/00902 від 13 квітня 2011 року.

Рішенням митного органу митна вартість товару визначена в розмірі 9 500,33 євро або 109 373 грн 54 коп.

При цьому в картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 205000017/1/00902 від 13 квітня 2011 року, зазначено, що декларація не може бути прийнята через невідповідність заповнення граф 12, 43, 45 ВМД вимогам статей 259-273 Митного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 року № 1776 «Про затвердження порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження»; відмова декларанта від пропозиції митного органу визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення; відсутність сертифіката про походження товарів. Вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації: приведення рівня митної вартості у відповідність до рішення про визначення митної вартості.

Не погоджуючись із рішенням митного органу та карткою відмови у митному оформленні товару, позивач звернувся з цим позовом, в якому також просив стягнути з Державного бюджету України суму переплати податку на додану вартість та мита, в розмірі 6 869 грн 70 коп.

Суд першої інстанції при вирішенні справи дійшов висновку про правомірність рішень відповідача.

Задовольняючи позов в частині рішень митного органу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем не дотримана процедура консультацій при обранні методу визначення вартості товару. Крім того, суд зазначив, що картка відмови не містить конкретних причин відмови, митним органом не зазначено вичерпне роз'яснення вимог до декларанта, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення та пропуск цих товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції.

Згідно із ст. 259 МК України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень Митного кодексу.

Відповідно до ст. 265 МК України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості та має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Згідно ст. 266 МК України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), використовується в разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) стосовно продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, що унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не може бути зроблено відповідне коригування відповідно до положень частини другої цієї статті.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ст. 264 Митного кодексу України заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 року № 1766, визначено, що для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Відповідно до п. 11 Порядку для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи. Для підтвердження заявленої декларантом митної вартості оцінюваних товарів можуть подаватися: договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних, брокерських (посередницьких) послуг, пов'язаних з виконанням умов договору (контракту); відповідна бухгалтерська документація; ліцензійний чи авторський договір (контракт); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; калькуляція фірми - виробника товару; копія вантажної митної декларації країни відправлення, а в разі, коли в такій країні товар розміщувався в митному режимі, яким не передбачено сплату податків і відповідно до якого товар перебував під митним контролем, - копія вантажної митної декларації, оформленої в попередній експорту митний режим; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; сертифікат про походження товару; відомості про якісні характеристики товару; інформація зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару та/або сировини.

Згідно із ст. 80 МК України у разі відмови у митному оформленні та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів митний орган зобов'язаний видавати заінтересованим особам письмове повідомлення із зазначенням причин відмови та вичерпним роз'ясненням вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення та пропуску цих товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

Порядок оформлення й використання Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України затверджено Наказом Державної митної служби від 12 грудня 2005 року № 1227.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено апеляційним судом, відмовляючи позивачу в декларуванні товару за основним методом, митний орган не вказав конкретні причини відмови, не зазначив вичерпне роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення.

На думку колегії суддів, аналіз статті 266 МК дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки, контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Враховуючи вищенаведені норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що наявність у ЄАС інформації про іншу митну вартість товарів може бути підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості.

Якщо декларантом не надані в установлений законодавством термін додаткові документи або якщо він відмовився від їх надання, митний орган відповідно до статті 265 МК України, п.14 Порядку № 1766, визначає митну вартість товарів на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного суду щодо надання декларантом для митного оформлення товару повного переліку документів, який передбачений пунктом 7 Порядку № 1766. Додаткових документів, які б усунули сумніви митного органу у правильності визначення митної вартості, останнім не витребовувалося.

Тобто відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, що свідчить про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Таким чином, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що, митниця не надала обґрунтування тому, чому подані позивачем документи є недостатніми для прийняття рішення про митне оформлення товару.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що визначення відповідачем митної вартості товару та коригування її за резервним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень, оскільки вони прийняті за відсутності будь-яких обґрунтованих сумнівів у правильності визначенні митної вартості товару, всупереч підтверджених всіх складових під час подання МД.

Оскільки висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, то його рішення в частині задоволення позову про скасування рішення та картки відмови відповідача підлягають залишенню без змін.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верхового Суду України від 29 травня 2012 року у справі № 21-91а12.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Ягодинської митниці Міндоходів відхилити, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: