Справа № 2а-0870/425/11
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" лютого 2015 р. м. Київ К/9991/30798/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцев М.П.,
розглянувши у письмовому провадженні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2011

у справі № 2а-0870/425/11 Запорізького окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Плодоовочі Запоріжжя»

до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 09.02.2011 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2011 постанову суду першої інстанції скасовано, позов задоволено: визнані неправомірними дії посадових осіб ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя щодо розгляду реєстраційної заяви від 30.12.2010; зобов'язано ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя здійснити реєстрацію ТОВ «Плодоовочі Запоріжжя» як платника податку на додану вартість на підставі реєстраційної заяви від 30.12.2010 та видати свідоцтво платника податку на додану вартість.

У касаційній скарзі ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції з підстав порушення судом норм матеріального права та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Позивач не реалізував своє процесуальне право подати заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

У судовому процесі встановлено, що 30.12.2010 позивач подав до ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя реєстраційну заяву платника податку на додану вартість, в якій поросив зареєструвати його як платника податку на додану вартість з 05.01.2011.

Листом від 10.01.2011 № 87/10/16-111 ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя повідомила товариство, що його заяву залишено без виконання у зв'язку з невідповідністю її наказу ДПА України «Про внесення змін до Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість» від 30.09.2010 № 758.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що податковий орган неправомірно відмовив позивачу у реєстрації платником ПДВ з огляду на не підтвердження у судовому процесі недоліків, які вказані податковим органом як підстава залишення заяви позивача про реєстрацію без виконання, а також з того, що позивач звернувся до податкового органу із заявою про реєстрацію платником ПДВ під час дії Закону України «Про податок на додану вартість» (Закон № 168/97-ВР, втратив чинність з 01.01.2011), нормами якого і повинен був керуватись відповідач. Суд апеляційної інстанції визнав помилковим застосування судом першої інстанції до правовідносин, які виникли за фактом звернення позивача із заявою про реєстрацію платником ПДВ, норм Податкового кодексу України, який на дату звернення позивача із заявою не набрав чинності.

Однак, з такими висновками не можна погодитись.

Статтею 2 Закону № 168/97-ВР встановлено, що платником податку є: будь-яка особа, яка: а) здійснює або планує здійснювати господарську діяльність та реєструється за своїм добровільним рішенням як платник цього податку; б) підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку; в) імпортує товари (супутні послуги) в обсягах, що підлягають оподаткуванню цим податком згідно з нормами цієї статті.

Будь-яка особа, яка за своїм добровільним рішенням зареєструвалася платником податку (пункт 2.2 цієї статті).

Підстави для обов'язкової реєстрації особи платником податку визначені пунктом 2.3 цієї статті.

Згідно з абзацом першим пункту 9.4 ст. 9 Закону № 168/97-ВР якщо особа, на яку не поширюється дія пункту 2.3 статті 2 цього Закону, як платник податку, вважає за доцільне добровільно зареєструватися платником податку і відповідає вимогам підпункту 2.2 статті 2 цього Закону, така реєстрація провадиться за її заявою.

З урахуванням положень пункту 9.5 цієї статті заява про реєстрацію має бути подана (надіслана) податковому органу: в) особами, що прийняли добровільне рішення про реєстрацію платниками податку, не пізніше двадцяти календарних днів до початку податкового періоду, з якого такі особи вважатимуться платниками цього податку та матимуть право на податковий кредит і виписку податкових накладних (підпункт «в» пункту 9.6 цієї статті).

Відповідно до пункту 8.1 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 01.03.2000 № 79 ( в редакції наказу ДПА України від 30.09.2010 № 758, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.11.2010 за № 1191/18486) (наказ втратив чинність згідно з наказом ДПА України від 22.12.2010 № 978) якщо особа реєструється добровільно, то така особа може вказати у реєстраційній заяві дату, з якої бажає бути зареєстрованою платником ПДВ та яка настає не раніше ніж через двадцять календарних днів після подання такої заяви до податкового органу.

ТОВ «Плодоовочі Запоріжжя» 30.12.2010 звернулось до ДПІ із заявою про добровільну реєстрацію його платником ПДВ з 05.01.2011.

Оскільки товариство реєструвалось платником ПДВ за добровільним рішенням і вказало при цьому дату, з якої бажає взяти на себе обов'язки платника цього податку, податковий орган не мав права здійснити його реєстрацію платником ПДВ з дати більш ранньої, ніж 05.01.2011. Інше означало б, що податковий орган діяв не на підставі та не в порядку, встановлені законом.

З 01.01.2011 набув чинності Податковий кодекс України, тобто на дату, з якої позивач просив зареєструвати його платником ПДВ, діяли норм ПК України.

Відповідно пункту 181.1 ст. 181 ПК у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Пунктом 182.1 ст. 180 ПК встановлено, якщо особа, яка провадить оподатковувані операції і відповідно до пункту 181.1 статті 181 цього Кодексу не є платником податку у зв'язку з тим, що обсяги оподатковуваних операцій є меншими від встановленої зазначеною статтею суми та обсяги постачання товарів/послуг іншим платникам податку за останні 12 календарних місяців сукупно становлять не менше 50 відсотків загального обсягу постачання, вважає за доцільне добровільно зареєструватися як платник податку, така реєстрація здійснюється за її заявою.

Будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації чи прийняла рішення про добровільну реєстрацію як платника податку, подає до органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву (пункту 183.1 ст. 183 ПК)

Орган державної податкової служби відмовляє в реєстрації особи як платника податку, якщо за результатами розгляду реєстраційної заяви та/або поданих документів встановлено, що особа не здійснює постачання товарів/послуг або не відповідає вимогам, визначеним статтею 180, пунктом 181.1 статті 181, пунктом 182.1 статті 182 та пунктом 183.7 статті 183 цього Кодексу, або якщо існують обставини, які є підставою для анулювання реєстрації згідно із статтею 184 цього Кодексу (пункт 183.8).

Застосовуючи вказані правові норми, суд першої інстанції, на відміну від апеляційного суду, зробив правильний висновок про не відповідність позивача станом на вказану ним у заяві дату вимогам, встановленим нормами ПК для осіб, які подають заяву про реєстрацію платником ПДВ у добровільному порядку (ця не відповідність позивачем не оспорюється, оскільки його державна реєстрація здійснена 20.12.2010). З врахуванням цього у ДПІ не було законних підстав для реєстрації позивача платником ПДВ з 05.01.2011, оскільки на цю дату добровільна реєстрація не була безумовною, а позивач не відповідав встановленим пунктом 182.1 ст. 180 ПК критеріям особи, яка може бути зареєстрована платником цього податку за добровільним рішенням.

Згідно з частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України Суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково..

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя задовольнити, скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2011, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 09.02.2011 - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: ПідписЄ.А. Усенко
Судді: ПідписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев