Справа № 804/20017/14
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.
за участю секретаря судового засідання: Шабанова Д.В.
представника позивача: Єльчанінової І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Доненергопром»
до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В обґрунтування пред'явленого позову зазначалося, що відповідач за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки позивача дійшов помилкового висновку про порушення останнім податкового законодавства та про заниження ним внаслідок цього податку на додану вартість, оскільки позивач правомірно відніс до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за реальною господарською операцією з ТОВ «Рамбутан». Правочин, укладений з означеним контрагентом, недійсний в судовому порядку не визнавався та є реальним, що посвідчується відповідними первинними документами, які були надані до перевірки, а акт перевірки не містить фактів, які б спростовували підтвердження цими первинними документами відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між сторонами даного правочину. Посилання контролюючого органу на висновки акту «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Рамбутан» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.03.2014р. по 31.03.2014р.» від 15.07.2014р. №312/26-52-22-04/39059402, отриманого від ДПІ у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, яким встановлено відсутність об'єктів оподаткування податком на додану вартість в господарських операціях ТОВ «Рамбутан», не спростовує реальності правочинів позивача з цим контрагентом, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів, відсутності у них кваліфікованого персоналу, основних фондів тощо.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав пред'явлений позов та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив повністю його задовольнити.
Відповідач правом на подання заперечень на адміністративний позов не скористався, був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, проте у судове засідання його представник не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, тому, з урахуванням приписів ст.128 КАС України, суд розглянув справи за його відсутності.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
За результатами означеної перевірки було складено акт від 16.07.2014р. №4986/22-01/32083341, яким, зокрема, зафіксовано відсутність факту реального здійснення господарських операцій по ланцюгу постачання ТОВ «Рамбутан» - ТОВ «Доненергопром» - ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та ПАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» за березень 2014р., а також встановлено відсутність об'єктів оподаткування при придбані та продажу товарів (послуг), які підлягають під визначення ст.ст. 22, 185, 187, 198 Податкового кодексу України. (т.1 а.с.7-21).
01.08.2014р. ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області була надана відповідь на ці заперечення позивача, в якій значилося, що за результатами їх розгляду прийнято рішення про призначення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Доненергопром» з 04.08.2014р. на підставі п.п.78.1.5 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України з метою дослідження обставин, викладених у запереченнях до акту перевірки від 16.07.2012р. №4986/22-01/32083341 та їх об'єктивного розгляду (т.1 а.с.25).
Так, на підставі наказу начальника ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 01.08.2014р. №1165 та згідно п.п.78.1.5 п.78.1 ст.78 Податкового Кодексу України головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок платників податків управління податкового аудити ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області Безуглою О.А. була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Доненергопром» з питань, що стали предметом оскарження, наданого підприємством 25.07.2014р. до акту документальної позапланової невиїзної перевірки від 16.07.2014р. №4986/22-01/32083341 з питань документального підтвердження господарських відносин з платником податків ТОВ «Рамбутан» з податку на додану вартість за період березень 2014р. (т.1 а.с.26-27).
За результатами означеної перевірки було складено акт від 15.08.2014р. №5682/22-01, яким зафіксовано встановлене перевіркою порушення ТОВ «Доненергопром» приписів п.193.1 ст.193, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження останнім податку на додану вартість за березень 2014 року на суму 462179,12грн. (т.1 а.с.28-48).
Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач на підставі п.56.2 ст.56 Податкового кодексу України звернувся зі скаргою на нього до Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (т.1 а.с.50,51-55).
31 жовтня 2014 року позивач подав скаргу на це податкове повідомлення-рішення до Державної фіскальної служби України (т.1 а.с.62,63-69).
Рішенням Державної фіскальної служби України від 21 листопада 2014 року №7175/6/99-98-10-01-15, прийнятим за результатами розгляду скарги ТОВ «Доненергопром», податкове повідомлення-рішення відповідача від 20.08.2014р. № та рішення, прийняте за розглядом первинної скарги позивача, було залишено без змін, а скаргу ТОВ «Доненергопром» - без задоволення (т.1 а.с.71-74).

Вирішуючи позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування вищевказаного податкового повідомлення-рішення, суд зважає на наступне.

Так, згідно п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Не відносяться до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.6. цієї статті, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Доненергопром» та ТОВ «Рамбутан» було укладено договір постачання товару №7 від 03.03.2014р., згідно якого ТОВ «Рамбутан», як постачальник, зобов'язувався передати ТОВ «Доненергопром», як покупцю, а ТОВ «Доненергопром» зобов'язувався прийняти і оплатити товарно-матеріальні цінності (товар) в асортименті, кількості, у строки, за ціною і з якісними характеристиками, погодженими в специфікаціях до цього договору, що є його невід'ємною частиною (т.1 а.с.102-104).

Згідно п.2.1 цього договору позивач, як покупець, зобов'язувався здійснити оплату товару на розрахунковий рахунок ТОВ «Рамбутан» протягом 60 календарних днів з моменту поставки товару.

Розділом 3 договору «Умови і терміни поставки товару» було визначено, що умовами поставки продукції є DDP, згідно з «Інкотермс-2000»; місцем поставки є: АДРЕСА_1, якщо інше не обумовлено в специфікаціях. При цьому зобов'язання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі товару в розпорядження покупця у вище зазначеному пункті призначення поставки; зобов'язання покупця вважаються виконаними з моменту прийняття і оплати поставленого товару.

Зі специфікацій до договору постачання товару №7 від 03.03.2014р. вбачається, що постачатися мали труби та комплектуючі, термін постачання: березень 2014 року, адреса постачання: АДРЕСА_1; умови постачання: EXW (Інкотермс) (т.1 а.с.105-110).

Судом встановлено, що складські та виробничі приміщення за адресою: АДРЕСА_1 позивач орендує на підставі договору оренди №1 від 15.01.2014р., укладеного між ТОВ «Доненергопром», як орендарем, та ОСОБА_4, як орендодавцем (т.2 а.с.17-19,20).

На підтвердження виконання умов цього договору позивачем надано податкові та видаткові накладні на загальну суму поставок, здійснених протягом березня 2014 року, - 2773165,72грн., в тому числі податок на додану вартість - 462179,12грн. (т.1 а.с.111, 112, 114, 115, 117, 118, 120, 121, 123, 124, 126, 127, 129, 130, 132, 133, 135, 136, 138, 139, 141, 142, 144, 145, 147, 148, 150, 151, 153, 154, 156, 157, 159, 160, 162, 163, 165, 166, 168, 169, 171, 172, 174, 175).

Щодо оплати товару судом встановлено, що вона була здійснена частково згідно платіжних доручень №321 від 16.04.2014р., №327 від 18.04.2014р., №338 від 25.04.2014р., №662 від 14.08.2014р., №678 від 20.08.2014р., №702 від 27.08.2014р., №736 від 09.09.2014р., №746 від 09.09.2014р. та №1 від 23.09.2014р. на загальну суму 680250,30грн. (т.2 а.с.7-16).

З наданих позивачем видаткових накладних вбачається, що в них не зазначено посаду та прізвище особи, яка отримувала від імені позивача товарно-матеріальні цінності від ТОВ «Рамбутан» за договором постачання товару №7 від 03.03.2014р., а також не вказано номер та дату довіреності, виданій цій особі на їх отримання. Натомість в видаткових накладних міститься лише підпис такої особи.

При цьому представник позивача суду пояснив, що отримання товару здійснювалося безпосередньо директором ТОВ «Доненергопром» - ОСОБА_5 і надав копію з Журналу реєстрації довіреностей з відмітками про реєстрацію довіреностей на керівника позивача, виданих на отримання кожної партії товару від ТОВ «Рамбутан» протягом березня 2014 року (т.2 а.с.3-6).

Разом з тим, судом встановлено, що місцезнаходженням ТОВ «Доненергопром» з 2002року є м. Дніпропетровськ, пр. Добровольців, 17, в той час, як товар від ТОВ «Рамбутан» постачався на складські приміщення в АДРЕСА_1, і таке постачання, відповідно до видаткових, податкових та товарно-транспортних накладних, здійснювалося майже через день-два протягом всього березня 2014 року.

Враховуючи щільний графік поставок (майже через день-два нова партія), що відповідно вимагає постійної присутності особи, яка отримувала товар у місті його відвантаження, не вбачається економічної доцільності та фактичної можливості здійснення господарських операцій за таких умов, з урахуванням часу, оперативності їх проведення, місцезнаходження та віддаленості осіб, що приймали участь в цих операціях, тим більше, що загальновідомим фактом є проведення антитерористичної операції в Донецькій області, в тому числі і у березні 2014 року, що, в свою чергу, ускладнювало проїзд на цій території.

Крім того, в самих видаткових накладних немає посилання на ті довіреності, які згідно наданого представником позивача Журналу реєстрації довіреностей виписувалися на його отримання.

Також позивачем не надано суду доказів відрядження директора ТОВ «Доненергопром» в м. Курахово Донецької області та перебування там задля отримання товарів від ТОВ «Рамбутан».

Надати докази використання товару у господарській діяльності представник позивача також не зміг, посилаючись на те, що отримати їх на даний час неможливо через проведення у Донецькій області антитерористичної операції та знаходження товару на складах в м. Курахово Донецької області.

Щодо транспортування товару представник позивача суду пояснив, що воно здійснювалося за рахунок позивача його контрагентом ПАТ «Магістраль» згідно договору про надання автотранспортних послуг №2 від 02.02.2013р. та додаткової угоди №2 до нього від 02.01.2013р. (т.2 а.с.22-23,24).

При цьому з наданих на підтвердження транспортування товарно-транспортних накладних та подорожніх листів вбачається, що в них зазначено місце навантаження товару м. Дніпропетровськ та м. Павлоград, в той час як місцезнаходженням ТОВ «Рамбутан» є: м. Київ, Деснянський район, вул. Червоногвардійська, 20/3. При цьому конкретних адрес місця навантаження у м. Дніпропетровську та м. Павлограді не зазначено, що унеможливлює встановлення відповідного об'єкту (т.1 а.с.113, 116, 119, 122, 125, 128, 131, 134, 137, 140, 143, 146, 149, 152, 155, 158, 161, 164, 167, 170, 173, 176, 177-189).

В специфікаціях до договору постачання товару №7 від 03.03.2014р. також не зазначено звідки транспортується товар. Доказів узгодження між сторонами цього договору певного маршруту транспортування товару не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що сукупність наданих доказів не підтверджує факт реальності здійснення господарських операцій позивача з контрагентом ТОВ «Рамбутан».

Наявність податкових накладних, за відсутності інших первинних документів, які відображають реальний економічний зміст господарських операцій, підтверджують перевезення товарно-матеріальних цінностей, прийняття та передачу, а також рух активів, не дає платнику податків права формувати на підставі таких податкових накладних свій податковий кредит.

Відсутність доказів реального вчинення господарських операцій виключає правомірність віднесення платником податків до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними в рамках таких господарських операцій, незважаючи на наявність у останнього податкових накладних, що за формою відповідають вимогам чинного податкового законодавства.

Тим більше, що приписи абз.2 п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України прямо забороняють платнику податків формувати показники податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених первинними документами, регістрами бухгалтерського обліку, фінансової звітності та іншими документами, пов'язаними з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на те, що ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Оскільки позивачем при подачі цього адміністративного позову, який носить майновий характер, було сплачено лише частину судового збору у розмірі 487,20грн. (а.с.2), з нього має бути стягнута решта суми судового збору у розмірі 4384,80грн.

Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Доненергопром» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Доненергопром» () решту суми судового збору у розмірі 4384,80грн. (чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні вісімдесят копійок).

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Турова