Справа № 804/2659/15
Суддя: Кононенко Олександр Володимирович
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2015 р. Справа № 804/2659/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіКононенко О. В.
при секретаріДмитрієнко О.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що підставою для винесення оскаржуваних рішень послугували відомості зазначені в акті перевірки від 30.09.2014 року № 3448/17-3/НОМЕР_4, однак висновки Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська базуються на матеріалах перевірки Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська та припущеннях перевіряючих осіб.
Представник позивача в судовому засіданні просила позов задовольнити, доводи викладені в позовні заяві підтримала.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.
Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд вважає за необхідне позов задовольнити, з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 77.1 статті 77 Податкового кодексу України, абзацу 2 пункту 1 статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» на підставі наказу № 936 від 26.08.2014 року проведено документальну планову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року.
За результатами перевірки 30.09.2014 року складений акт № 3448/17-3/НОМЕР_4, яким встановлені порушення:
- пункту 119.2 статті 119 Податкового кодексу України, в частині неподання та невідображення у податкових розрахунках 1-ДФ суми виплачених доходів фізичним - особам - підприємцям,
В акті перевірки від 30.09.2014 року № 3448/17-3/НОМЕР_4 зазначено, наступне:
- В ході проведення перевірки встановлено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 до складу валових витрат у 2011 - 2013 роках включені витрати на придбання бухгалтерських та консультаційних послуг на загальну суму 136583,28 грн.
На думку відповідача при перевірці зібрано достатньо даних для того щоб вважати, що витрати по операціям з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7, Приватним підприємством «Джевел Стайл», Товариством з обмеженою відповідальністю «Промис», Товариством з обмеженою відповідальністю «Авантіс-Дніпро», сформовані фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 у сумі 170743 грн. з метою отримання податкової вигоди.
10.10.2014 року позивачем були подані заперечення на акт від 30.09.2014 року № 3448/17-3/НОМЕР_4, однак рішенням Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська висновок акту перевірки було залишено без змін, а заперечення без задоволення.
13.10.1014 року позивач звернувся до Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області зі скаргою на зазначену вимогу, однак рішенням від 05.11.2014 року № 123/10/04-36-10-08-09 в задоволенні скарги було відмовлено, а вимога залишена без змін.
Судом досліджено реальність виконання господарських операцій зазначених в акті перевірки та встановлені наступні обставини.
10.09.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кондитерська фабрика «Квітень» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 був укладений договір поставки № 20/10-с, згідно умов якого, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кондитерська фабрика «Квітень» зобов'язалось передати товар, а фізична особа-підприємець ОСОБА_3 прийняти його.
В акті перевірки не ставиться під сумнів реальність виконання договору поставки з Товариством з обмеженою відповідальністю «Кондитерська фабрика «Квітень», що також підтвердив в судовому засіданні представник позивача.
19.04.2011 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 був укладений договір траспортного експедування № 1904, згідно умов якого, фізична особа-підприємець ОСОБА_5 зобов'язувалась організувати перевезення вантажів відповідно до заявок замовника.
На підтвердження перевезення вантажу за договором № 20/10-с зазначеними в акті перевірки, позивачем надані товарно-транспортні накладні, видаткові накладні, акти здачі-прийняття робіт, податкові накладні та звіт по операціях по рахунку № НОМЕР_5, виписки по рахунку № НОМЕР_5 (а.с. 62-137).
Щодо недоліків заповнення ТТН зазначених в акті перевірки, суд зазначає, що помилки у оформлені документів не можуть бути підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Також суд критично ставиться, до того, що на підставі акту перевірки Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська встановлено відсутність фактів реального здійснення господарських операцій фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 з постачальниками, оскільки позивачем надано достатньо доказів, які підтверджують факт надання транспортно-експедеційних послуг, а порушення законодавства з боку фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, не може бути підставою для визнання господарської операції нереальною.
03.07.2011 р. між Приватним підприємством «Джевел Стайл» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 був укладений договір № 17 про надання бухгалтерських послуг, згідно умов якого Приватне підприємство «Джевел Стайл» зобов'язувалось надавати послуги з ведення бухгалтерського обліку. Виконання зазначеного договору підтверджується актами приймання-передачі послуг, податковими накладними, звітами по операціях по рахунку № НОМЕР_5 та виписками по рахунку № НОМЕР_5 (а.с. 141-158).
20.04.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авантіс-Дніпро» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 був укладений договір № 3 про надання бухгалтерських послуг, згідно умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Авантіс-Дніпро» зобов'язувалось надавати послуги з ведення бухгалтерського обліку. Виконання зазначеного договору підтверджується актами приймання-передачі послуг, податковими накладними, звітами по операціях по рахунку № НОМЕР_5 та виписками по рахунку № НОМЕР_5 (а.с. 161-175).
10.07.2012 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 був укладений договір № 2 про надання бухгалтерських послуг, згідно умов якого фізична особа-підприємець ОСОБА_6 зобов'язувався надавати послуги з ведення бухгалтерського обліку. Виконання зазначеного договору підтверджується актами приймання-передачі послуг, податковими накладними (а.с. 178-196).
03.01.2011 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 був укладений договір б/н про надання бухгалтерських послуг, згідно умов якого фізична особа-підприємець ОСОБА_7 зобов'язувався надавати послуги з ведення бухгалтерського обліку. Виконання зазначеного договору підтверджується актом надання послуг (а.с. 198).
02.04.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промис» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 був укладений договір б/н про надання бухгалтерських послуг, згідно умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Промис» зобов'язувалося надавати послуги з ведення бухгалтерського обліку. Виконання зазначеного договору підтверджується актом надання послуг, податковою накладною (а.с. 200).
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до частини 1 статті З ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.
Таким чином, на момент укладення та виконання зазначених договорів, контрагенти позивача були зареєстровані у встановленому законом порядку, тому дані про припинення підприємницької діяльності, чи відсутності за місцезнаходженням відповідних суб'єктів господарювання не може бути підставою для визнання правочинів недійсними.
Вирішуючи спір суд зазначає, що відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 Податкового кодексу України) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України.
З наведеного слідує, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними).
Суд зазначає, що в позовній заяві позивач визнав, що помилково включив до складу податкового кредиту за січень 2013 року ПДВ в сумі 1666,67 грн. по накладній від 27.09.2012 року № 213, та за грудень 2012 року в сумі 600 грн. по накладній від 30.04.2012 року № 148 та погоджується з нарахуванням штрафних санкцій в сумі 566,67 грн. .
Надаючи правову оцінку відносинам, щодо завищення позивачем валових витрат, врезультаті чого занижено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, слід зазначити наступне.
Відповідно до пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.
Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.
Згідно з підпунктом 138.8.5 пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України, до складу загальновиробничих витрат включаються:
а) витрати на управління виробництвом (оплата праці працівників апарату управління цехами, дільницями відповідно до законодавства тощо; внески на соціальні заходи, визначені статтею 143 цього розділу; медичне страхування, страхування відповідно до Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», страхування за довгостроковими договорами страхування життя в межах, визначених абзацами другим і третім пункту 142.2 статті 142 цього Кодексу, працівників апарату управління цехами, дільницями; витрати на оплату службових відряджень персоналу цехів, дільниць тощо);
г) витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення;
д) витрати на опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення та інші послуги з утримання виробничих приміщень.
Відповідно до підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема:
в) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона);
г) винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності;
ґ) витрати на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати);
ж) інші витрати загальногосподарського призначення.
Згідно з підпунктом 138.10.3 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг:
в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут;
г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів;
д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона);
з) інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Згідно частини 1 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов'язкового державного соціального страхування.
Приписи частини 11 статті 8 Закону № 2464-VI визначають, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Абзацом 1 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
З наведеного випливає, що розмір єдиного внеску обраховується виходячи з розміру доходу (прибутку), отриманого від господарської діяльності фізичної особи-підприємця, що підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб.
З огляду на викладене, суд вважає що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.
Визнати протиправним та частково скасувати податкове повідомлення-рішення Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська від 21.10.2014 року № 030051703, визначити податкове зобов'язання в сумі 2266,67 грн. та штрафні санкції в сумі 666,67 грн.
Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 судовий збір в сумі 548 грн. 10 коп.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 06 березня 2015 року

Суддя О.В. Кононенко