Справа № 752/17526/14-а
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

05 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.

суддів: Грибан І. О., Губської О. А.

за участю секретаря: Тур В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2, управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва про зобов'язання здійснити перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 05.03.2014 року, виходячи з 82 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді; зобов'язання нараховувати і виплачувати перераховані суми до змін в законодавстві.

Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 05 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2 з 05 березня 2014 р.

Зобов'язано відповідача здійснити ОСОБА_2 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру 82% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді і виплатити одноразово нараховану частину щомісячного довічного грошового утримання за період з 05 березня 2014 року по день прийняття судом рішення із врахуванням здійснених платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач та позивач подали апеляційні скарги, в яких, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нову, якою позовні вимоги залишити без задоволення або задовольнити відповідно.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутністю представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає що апеляційні скарги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, на підставі Указу Президента України № 48196 від 27.06.1996 року та наказу начальника управління юстиції у м. Києві № 11017 від 02.08.1996 року ОСОБА_2 звільнена з посади виконуючої обов'язки заступника голови Печерського районного суду м. Києва у зв'язку з виходом у відставку на підставі ст. 15 Закону України "Про статус суддів".

Позивачу було призначено довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 82 % заробітної плати.

У зв'язку з збільшенням у 2013 році грошового утримання діючих суддів, позивач 14.05.2014 р. звернулася до відповідача із заявою про проведення перерахунку її грошового утримання відповідно до ст. 138 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" на підставі довідки ТУ ДСА в м. Києві від 14.05.2014 р. № 278 (а. с. 9).

Листом від 04.06.2014 р. № 259/12/Л-235 (а. с. 10) у перерахунку грошового утримання ОСОБА_2 відмовлено.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 р. № 2862-ХІІ (в редакції чинній на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання) судді, який вийшов у відставку, при наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу». Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Частиною третьою статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону від 07.07.2010 р. № 2453-VI встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Разом з тим, Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 р. № 3668-VI, який набрав чинності з 01.10.2011 р., частини третю і п'яту статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» викладено в новій редакції, згідно з якою щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді (частина третя статті 138 Закону).

Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність (частина п'ята статті 138 Закону).

Таким чином, визначений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 07.07.2010 р. № 2453-VI порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання було змінено Законом України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 08.07.2011 р. № 3668-VI , внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів.

Однак, положення частини третьої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 07.07.2010 р. № 2453-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 р. № 3-рп/2013.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на перерахунок щомісячного грошового утримання з 05.03.2014 року, оскільки постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.03.2014 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2014 р., позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2 з 03 червня 2013 р.

Зобов'язано відповідача здійснити ОСОБА_2 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру 82% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді і виплатити одноразово нараховану частину щомісячного довічного грошового утримання за період з 03 червня 2013 року по день прийняття судом рішення із врахуванням здійснених платежів.

Аналогічно, у даній справі позовні вимоги позивача обмежені днем винесення рішення у справі, а тому колегія суддів погоджується з задоволенням позовних вимог саме до цієї дати без виходу за межі позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача позиції суду першої інстанції не спростовують та апеляційним судом відхиляються.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, колегія суддів в межах її доводів приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Вказана норма виключає можливість суду вирішувати спір, що може виникнути у майбутньому, припускаючи при цьому, що права позивача можуть бути порушені відповідачем.

З огляду на це, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги позивача необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог правомірним.

Згідно статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії залишити без задоволення.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя О. О. Беспалов
Суддя І. О. Грибан
Суддя О. А. Губська
(Повний текст ухвали виготовлено 05.03.2015 р.)

Головуючий суддя Беспалов О.О.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.