Справа № 357/18057/14-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Анапріюк С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно ст. 41 КАС України, в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебуває на обліку у відповідача. Відповідно до ст. ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком та доплати до пенсії за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі 1 мінімальної заробітної плати. Однак, відповідач нараховує та виплачує вказані соціальні виплати у меншому розмірі, ніж це передбачено статтями 39, 51, 67 цього Закону для відповідної категорії громадян, та відмовив у проведенні відповідного перерахунку.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2015 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про задоволення даного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 198, пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії і одержує пенсію за віком з відповідним підвищенням та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач звернулася до УПФ з заявою, у якій зазначила про незгоду з розмірами нарахувань вказаних вище соціальних виплат та просила провести відповідний перерахунок.

Відповідач відмовив у проведенні такого перерахунку.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є неправомірними та необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його необгрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті.

А згідно ч. 1 даної статті громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, потерпілим 4 категорії має становити 15 % від мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» конкретний розмір всіх доплат пенсій і компенсацій підвищується Кабінетом міністрів України відповідно до зміни вартості життя та зростання мінімальної заробітної плати.

За правилами ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка застосовується з червня 2004 року, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Спору між сторонами щодо застосування для перерахунку пенсії позивачу положень ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» немає.

На виконання вимог пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік», Кабінет Міністрів прийняв постанову «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210, що набрала чинності з 01 січня 2012 року, якою затверджено порядок обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році норми і положення, зокрема ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, вставлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету пенсійного фонду України на 2013 рік.

Дані положення діяли протягом бюджетного року та припинили дію 31.12.2013 року.

Згідно з абз. 8 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Статтею 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Крім того, відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 5 частини другої статті 67-1 цього Кодексу), належать видатки на державні програми з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки, запобігання виникненню та ліквідації надзвичайних ситуацій та наслідків стихійного лиха.

Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 року не було встановлено у 2014 року будь-яких обмежень щодо застосування положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Тому, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, з 01 січня 2014 року знову почали діяти положення ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині розмірів основної та додаткової пенсії інвалідам, а не відповідні положення постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210.

Проте, 31 липня 2014 року до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» були внесені зміни Законом України №1622-VII, який набрав чинності 03 серпня 2014 року (публікація «Голос України» від 02.08.2014 року № 146).

Цим Законом Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» доповнено пунктом 6-7, яким встановлено, що норми ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Вказані положення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» неконституційним визнано не було.

Крім цього, 25.03.2014 року були внесені зміни і до постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210

Відповідно до пункту 2 роз'яснень, викладених в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 4 від 16.03.2012 року про судову практику вирішення адміністративними судами спорів, що виникають у зв'язку із застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» тимчасове зупинення дії закону чи окремих його положень не припиняє чинності закону, після закінчення строку, на який зупинено їх дію, ця дія відновлюється автоматично.

Отже, з 1 січня 2014 року до набрання чинності Законом України № 1622-VІІ «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» правове регулювання правовідносин щодо виплати пенсії та додаткової пенсії особам, які мають статус осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, іншими законами, крім Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - не здійснювалося.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що в цей період застосуванню підлягають положення ст.ст. 39, 51 цього Закону, а з 03.08.2014 року - відповідні Постанови Кабінету Міністрів України.

Оскільки позов позивачем було подано до суду 18 грудня 2014 року, тому колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача за період з 01 січня 2014 року по 17 червня 2014 року потрібно залишити без розгляду у відповідності до вимог ч. 2 ст. 99 та ч. 1 ст. 100 КАС України у зв'язку з пропуском шестимісячного строку звернення з позовом до адміністративного суду. Підстав для його поновлення немає.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача, визнавши неправомірною бездіяльність відповідача щодо невиплати вказаних вище видів соціальних виплат відповідно до положень ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язати Управління здійснити позивачу відповідний перерахунок та виплату цих соціальних виплат за період з 18 червня 2014 року по 02 серпня 2014 року з урахуванням проведених за цей період виплат.

При цьому колегія суддів зауважує про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в частині зобов'язання відповідача виконати рішення негайно та подати до суду звіт про виконання судового рішення у встановлений судом строк, оскільки наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у відповідності до ст. 267 КАС України колегією суддів не встановлено.

Крім цього, за змістом ст. 267 КАС України передбачено право суду зобов'язати відповідача, не на користь якого ухвалене судове рішення. подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, а не обов'язок.

Отже, позов є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково.

За вказаних обставин колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими, а тому вона є такою, що підлягає задоволенню частково.

Зі змісту ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно надана правова оцінка обставинам справи, оскаржуване судове рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду - скасуванню.

Керуючись ст. ст. 2, 41, 159, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2015 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Позовні вимоги за період з 01 січня 2014 року по 17 червня 2014 року залишити без розгляду.

Визнати неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області щодо перерахунку та виплати ОСОБА_2 доплати до пенсії та додаткової пенсії відповідно до ст. 39, ст. 51 та ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 доплати до пенсії за проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі 1 мінімальної заробітної плати відповідно до вимог ч. 2 ст. 39 та ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 18 червня 2014 року по 02 серпня 2014 року та з врахуванням проведених у цей період виплат.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 15% мінімальної пенсії за віком відповідно до вимог ст. 51 та ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 18 червня 2014 року по 02 серпня 2014 року з врахуванням у цей період виплат.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.