Справа № 826/18281/14
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
ПОСТАНОВА
Іменем України

12 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі: Оліщук А. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Служби зовнішньої розвідки України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби зовнішньої розвідки України, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Військова частина НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Служби зовнішньої розвідки України, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Військова частина НОМЕР_1 , - в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови виплати одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, виплата якої передбачена пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пунктом 5.4.1 наказу голови СЗР України від 28 лютого 208 року № 45 «Про затвердження Інструкції про виплату грошового забезпечення військовослужбовцям Служби зовнішньої розвідки України» та зобов`язати Службу зовнішньої розвідки України вчинити дії щодо перерахування одноразово грошової допомоги при звільненні військовослужбовця шляхом зарахування на картковий рахунок позивача.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що оскільки позивач не виявив бажання проходити військову службу за межами тимчасово окупованої території України, відмова виплатити йому грошову допомогу оформлена листом від 28 серпня 2014 року, ґрунтується на нормах Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виплати одноразової грошової допомоги».

Сторони в судове засідання не з`явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, підполковник запасу Служби зовнішньої розвідки України ОСОБА_1 перебував на військовій службі та проходив службу в органах державної безпеки України з 26 листопада 1996 року по 18 квітня 2014 року.

Наказом голови Служби зовнішньої розвідки України від 18 квітня 2014 року № 297-ОС «По особовому складу» відповідно до Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби зовнішньої розвідки України підполковника ОСОБА_1 звільнено військової служби за підпунктом «в» пункту 66 (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) в запас Служби безпеки України з правом носіння військової форми одягу та виключено і його зі списків особового складу з 18 квітня 2014 року.

23 Липня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату належної йому одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Листом від 28 серпня 2014 відповідач повідомив про відсутність правових підстав для виплати одноразової грошової допомоги із посиланням на Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виплати одноразової грошової допомоги».

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач був звільнений з військової служби 18 квітня 2014 року та в той же день набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», п. 5.4.1 Наказу Голови Служби зовнішньої розвідки України від 28.02.2008 № 45, - відмова відповідача у виплаті одноразової грошової допомоги на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виплати одноразової грошової допомоги», який набув чинності лише 29 травня 2014 року, - є протиправною.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Крім того, громадяни України, які добровільно вступають на військову службу, складають Військову присягу на вірність Українському народу.

Статтею 16 Закону України «Про розвідувальні органи України» передбачено, що на військовослужбовців розвідувальних органів, у тому числі тих, які не належать до кадрового складу розвідувальних органів, поширюється дія законодавства України про проходження військової служби з урахуванням особливостей, що обумовлені специфікою завдань, які виконуються зазначеними військовослужбовцями.

Нормою статті 21 Закону України «Про розвідувальні органи України» визначено, що заходи соціального захисту, грошове забезпечення (оплата праці) є уніфікованими для співробітників усіх розвідувальних органів України.

Відповідно до постанови КМ України від 07.11.2007 №1294 «Про порядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних (надбавки, доплати, винагороди, всі мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Разом з тим, виплата грошового забезпечення військовослужбовцям СЗРУ здійснюється в порядку, що затверджується, зокрема, і Службою зовнішньої розвідки України.

Так, відповідно до підпункту 5.4.1. пункту 5.4. Інструкції про виплату грошового забезпечення військовослужбовцям Служби зовнішньої розвідки України, затвердженої наказом СЗРУ від 28.02.2008 № 45, зареєстрованої у Мінюсті України 25.03.2008 за № 246/14937, військовослужбовцям при звільненні з військової служби за віком, за станом здоров`я, після закінчення строку контракту, у зв`язку із скороченням штатів або з проведенням організаційних заходів, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до законодавства.

Правовою підставою для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовців з військової служби є норма статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та норма статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Поряд з цим, статтею 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що військовослужбовці військових формувань та правоохоронних органів України, які прибули з тимчасово окупованої території і виявили бажання (за наявності підстав) звільнитися з військової служби, звільняються з військової служби, у тому числі в особливий період, за наявних підстав, а при їх відсутності - у зв`язку із скороченням штатів, якщо вони звернулися з клопотанням про звільнення протягом трьох місяців після прибуття з тимчасово окупованої території.

Військовослужбовці військових формувань та правоохоронних органів України, які не прибули до визначених пунктів у визначені військовими формуваннями та правоохоронними органами України строки, вважаються такими, що залишили військові частини, та зараховуються у розпорядження відповідних посадових осіб. Відповідна інформація щодо їх розшуку надається до правоохоронних органів.

Крім того, у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виплати одноразової грошової допомоги» зазначені Закони України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» були доповнені нормою, відповідно до якої, одноразова грошова допомога при звільненні не виплачується військовослужбовцям, які станом на 16 березня 2014 року проходили службу на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя і в установленому порядку не продовжили її проходження за межами тимчасово окупованої території України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач станом на 16.03.2014 не прибув до місця постійної дислокації СЗРУ (м. Київ), що спричинило звільнення його з військової служби на підставі Наказу голови Служби зовнішньої розвідки України від 18 Квітня 2014 року № 297-ОС «По особовому складу» у зв`язку із скороченням штатів і виключення зі списків особового складу.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виплати одноразової грошової допомоги» розповсюджуються на позивача, оскільки він станом на 16 березня 2014 року в установленому порядку не продовжив проходження служби за межами тимчасово окупованої території України.

Що стосується набрання чинності і застосування положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виплати одноразової грошової допомоги» слід зазначити, що Закон був прийнятий 06.05.2014 та набирав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме 29.05.2014.

За загальновизнаним принципом закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Цей принцип закріплений частиною першою статті 58 Конституції України.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09 лютого 1999 року у справі №1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), зокрема, вказав, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі.

Разом з тим, у цьому ж рішенні міститься положення, що надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Враховуючи, що така вказівка та умова прямо передбачена Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виплати одноразової грошової допомоги», незважаючи на те, що сам закон набрав чинності 29.05.2014, колегія суддів дійшла висновку, що його положення застосовуються до визначеного цим законом кола осіб, а саме, - до військовослужбовців, які станом на 16 березня 2014 року проходили службу на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя і в установленому порядку не продовжили її проходження за межами тимчасово окупованої території України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги повністю спростовують висновки суду першої інстанції.

Натомість, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому, у відповідності до ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Служби зовнішньої розвідки України задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2015 року скасувати.

ОСОБА_1 в задоволенні адміністративного позову до Служби зовнішньої розвідки України, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Військова частина НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 13 березня 2015 року.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Мамчур Я.С

Шостак О.О.