Справа № 802/4103/14-а
Суддя: Жернаков Михайло Володимирович
Дата ухвалення: 2015-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про зупинення провадження у справі

м. Вінниця

27 лютого 2015 р. Справа № 802/4103/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Жернакова М.В.,

суддів: Крапівницької Н.Л., Мультян М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука Віктора Володимировича

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Бойка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Державної фіскальної служби України

про: скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України, відповідач) про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні 27.02.2015 позивач заявив клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п. 4 ч. 2 ст. 156 КАС України. Клопотання мотивоване тим, що на розгляді Конституційного Суду України (далі - КСУ) перебуває подання 47 народних депутатів щодо відповідності Конституції України, положень ч. 3, 6 ст. 1, ч. 1 - 4, 8 ст. 3 п. 2 ч. 5 ст. 5, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади". При цьому позивач зазначив, що нормативною підставою для його звільнення стала норма п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади", питання про відповідність Конституції України якої буде вирішувати Конституційний Суд України. У зв'язку з цим, на переконання позивача, результати розгляду вказаного конституційного подання матимуть значення для вирішення цієї адміністративної справи.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення клопотання про зупинення провадження у справі заперечив, зазначивши, що результати розгляду подання 47 народних депутатів щодо відповідності Конституції України, положень ч. 3, 6 ст. 1, ч. 1 - 4, 8 ст. 3 п. 2 ч. 5 ст. 5, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" не можуть вплинути на висновки суду в цій адміністративній справі.

Визначаючися щодо заявленого клопотання, суд виходив з такого.

Відповідно до оскаржуваного наказу Міністерства доходів і зборів України № 2179-о від 29.10.2014 ОСОБА_1 звільнений з посади начальника оперативного управління Головног управління Міндоходів у Черкаській області. Як нормативну підставу для звільнення в цьому наказі зазначено, зокрема, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади".

Застосований під час прийняття оскаржуваного наказу пункт 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" № 1682-VII від 16 вересня 2014 року (далі - Закон № 1682-VII) передбачає, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів.

Водночас п. 8 ч. 1 ст. 3 Закону № 1682-VII, до якого відсилає норма п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону, встановлює, що заборона, передбачена частиною 3 статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року сукупно не менше одного року посаду (посади), в тому числі керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику.

Відповідно до матеріалів позовної заяви факт зайняття посади, що підпадає під критерії, визначені Законом № 1682-VII, позивач не оспорює.

Однак, позивач, обґрунтовуючи клопотання про зупинення провадження у справі зазначив, що застосовані як підстава звільнення позивача норми Закону № 1682-VII, на його переконання, є неконституційними, а розгляд подання щодо перевірки таких норм Закону на відповідність Конституції України, ініціювали 47 народних депутатів України.

З інформації, наявної на офіційному веб-сайті Конституційного Суду України (http://www.ccu.gov.ua/uk/publish/article/266579), суд установив, що на розгляді колегії суддів КСУ перебуває конституційне подання 47 народних депутатів щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п'ятої статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади". Тобто, предметом вказаного конституційного подання стали, в тому числі норми Закону № 1682-VII, які були підставою для звільнення позивача із посади.

Визначаючись щодо наявності передбачених процесуальним Законом підстав для зупинення провадження у справі, суд ураховує, що клопотання обґрунтоване із посиланням на п. 4 ч. 2 ст. 156 КАС України.

Згідно з зазначеною нормою КАС України суд має право зупинити провадження у справі в разі наявності інших причин за обґрунтованим клопотанням сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - до терміну, встановленого судом.

Як зазначає Вищий адміністративний суд України від 28.10.2010 у справі № К-23428/10, за своєю правовою сутністю зупинення провадження у справі є тимчасовим і повним припиненням всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Водночас вказаними у п. 4 ч. 2 ст. 156 КАС України іншими причинами для зупинення провадження у справі можуть бути такі обставини, які є істотними та неврахування яких може вплинути на законність судового рішення.

Саме такою істотною обставиною може бути результат розгляду вказаного вище конституційного подання 47 народних депутатів у випадку відкриття конституційного провадження Конституційним Судом України.

Істотність результатів розгляду судом конституційної юрисдикції подання 47 народних депутатів для прийняття законного та обґрунтованого рішення в цій адміністративній справі пояснюється таким.

Конституційний Суд України в абзаці 3 підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 29 червня 2010 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу восьмого пункту 5 частини першої статті 11 Закону України "Про міліцію" зазначив, що "одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями".

Згідно з ч. 2 ст. 61 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 16 жовтня 1996 року № 422/96-ВР Конституційний Суд України може визнати неконституційним правовий акт повністю або в окремій його частині.

Закони, інші правові акти, їх окремі положення, визнані рішенням Конституційного Суду України такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 61 "Про Конституційний Суд України" в разі якщо в процесі розгляду справи за конституційним поданням чи конституційним зверненням виявлено невідповідність Конституції України інших правових актів (їх окремих положень), крім тих, щодо яких відкрито провадження у справі, і які впливають на прийняття рішення чи дачу висновку у справі, Конституційний Суд України визнає такі правові акти (їх окремі положення) неконституційними.

Стаття 69 Закону № 422/96-ВР передбачає, що рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 70 Закону № 422/96-ВР у разі необхідності Конституційний Суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку. Конституційний Суд України має право зажадати від органів, зазначених у цій статті, письмового підтвердження виконання рішення, додержання висновку Конституційного Суду України.

Згідно з ч. 6 п. 4 Рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 року у справі № 1-31/2000 (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України), незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що у випадку визнання неконституційним окремих норм Закону України "Про очищення влади" такі втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення. Проте, як зазначалося, Конституційний Суд вправі визначити у своєму рішенні, порядок і строки його виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення.

Водночас, необхідно звернути увагу і на те, що визнання неконституційними великої кількості норм Закону України "Про очищення влади" за поданням 47 народних депутатів щодо відповідності їх Основному Закону може призвести до порушення його логіки і структури, зумовить появу прогалин у ньому. У зв'язку з цим, може виникнути необхідність вжиття додаткових заходів щодо забезпечення виконання прийнятого Рішення. Додаткові заходи, у свою чергу, можуть стосуватися внесення змін до чинного Закону № 1682-VII.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 року (справа № 1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Виходячи із зазначеного, за результатами розгляду конституційного подання щодо Закону України "Про очищення влади" правове регулювання суспільних відносин, пов'язаних із проведенням очищення влади (люстрації) в залежності від рішення Конституційного Суду може змінитися. Вказане підтверджує висновок про істотність результатів розгляду судом конституційної юрисдикції подання 47 народних депутатів для прийняття законного та обґрунтованого рішення у даній адміністративній справі.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання позивача та зупинення провадження у справі до прийняття Конституційним Судом України рішення щодо конституційного подання 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України положень частин 3, 6 ст. 1, частин 1, 2, 3, 4, 8 ст. 3, п. 2 частини 5 ст. 5, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади".

Керуючись ст.ст. 156, 165, 186, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження у справі до вирішення Конституційним Судом України питання щодо відкриття конституційного провадження за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України положень частин 3, 6 ст. 1, частин 1, 2, 3, 4, 8 ст. 3, п. 2 частини 5 ст. 5, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади".

Зобов'язати сторін письмово повідомити суд про усунення обставин, які стали підставою для зупинення провадження у справі

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала прийнята більшістю голосів суддів. Суддя, не згідний із судовим рішенням, письмово викладе свою окрему думку, яка буде приєднана до справи.

Головуючий суддя Жернаков Михайло Володимирович

Суддя Крапівницька Наталя Леонідівна

Суддя Мультян Марина Бондівна