Справа № 820/3080/14
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" лютого 2015 р. м. Київ К/800/33059/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління інформаційно-аналітичного забезпечення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17 березня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління інформаційно-аналітичного забезпечення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України (далі - ГУ МВС України) в Харківській області, в якому просив зобов'язати відповідача виключити із бази даних Управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУ МВС України в Харківській області інформацію щодо притягнення позивача до кримінальної відповідальності по кримінальній справі № 61901485 з 1990 року Київським районним відділом Харківського міського управління УМВС України в Харківській області за ст. 17, ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1961 року) та зобов'язати відповідача надати до суду письмовий звіт про виконання постанови суду.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2014 року, позивачу відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в базі даних Управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУ МВС України в Харківській області міститься інформація про притягнення позивача до кримінальної відповідальності по кримінальній справі № 61901485 з 1990 року Київським районним відділом Харківського міського управління УМВС України в Харківській області за ст. 17, ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1961 року).

Станом на березень 2014 року процесуального рішення по кримінальній справі до Управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУ МВС України в Харківській області не надходило.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що за відсутності відповідного процесуального рішення, прийнятого уповноваженою особою за результатами розгляду кримінальної справи, Управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУ МВС України в Харківській області не має повноважень щодо самостійного внесення змін в облікові документі або вилучення даних. Внесення таких змін можливо лише після отримання відповідних облікових та статистичних документів від органу досудового слідства, прокурора або суду, чого в даній справі не встановлено.

Однак, колегія суддів Вищого адміністративного суду України такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій вважає передчасними та такими, що зроблені за відсутності належної правової оцінки спірних правовідносин, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом пунктів 1, 6 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Аадміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України до компетенції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі при виконанні делегованих повноважень.

З аналізу наведених норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

При визначення юрисдикції справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб`єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судами попередніх інстанцій, спір у даній справі виник внаслідок протиправної, на думку позивача, бездіяльності відповідача щодо не виключення із бази даних Управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУ МВС України в Харківській області інформацію щодо притягнення позивача до кримінальної відповідальності по кримінальній справі № 61901485.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про міліцію» одним з основних обов'язків міліції є виявлення, запобігання, припинення та розкриття злочинів, вжиття з цією метою оперативно-розшукових та профілактичних заходів.

Пункт 13 ст. 11 вказаного Закону визначає право міліції при виконанні своїх обов'язків вести оперативно-пошукові та криміналістичні обліки, облік адміністративних правопорушень та профілактичний облік правопорушників, документів, інші передбачені законодавством обліки; здійснювати обробку персональних даних в обсязі, структурі та порядку, що випливають із завдань та функцій, покладених на міліцію цим та іншими законами; у межах компетенції складати статистичну інформацію, забезпечувати режим доступу до інформації, надавати інформаційні послуги.

Порядок формування, ведення та використання оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку в органах внутрішніх справ та органах (установах) кримінально-виконавчої системи України визначається Інструкцією про порядок формування, ведення та використання оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку в органах внутрішніх справ та органах (установах) кримінально-виконавчої системи України, затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Державного департаменту України з питань виконання покарань №823/188 від 23 серпня 2002 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 вересня 2002 року за N 738/7026 (далі - Інструкція ).

Відповідно до п. 2.1 вказаної Інструкції об'єктами оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку є особи, які на території України обвинувачуються у вчиненні злочинів або засуджені, розшукуються, затримані за підозрою в занятті бродяжництвом, а також громадяни України, що вчинили злочини за її межами і відомості про яких надійшли офіційними каналами згідно з міжнародними договорами у сфері обміну інформацією, які набрали чинності в установленому порядку. Облік здійснюється шляхом ведення алфавітних оперативно-довідкових картотек (далі - ОДК) і дактилоскопічних картотек (далі - ДК), у тому числі з використанням автоматизованих банків даних та автоматизованих дактилоскопічних інформаційних систем.

Згідно п. 3.1 Інструкції підставами для поставлення на облік осіб, які засуджені або притягаються до кримінальної відповідальності, оголошені в розшук, затримані за підозрою в занятті бродяжництвом є: а) постанова про притягнення як обвинувачуваного; б) вирок суду; в) санкціоновані прокурором протоколи, складені відповідно до статті 426 КПК України; г) постанова про заведення оперативно-розшукової справи; ґ) постанова про затримання особи, яка підозрюється в занятті бродяжництвом.

Таким чином, за змістом вищенаведених норм, оперативно-розшукові та дактилоскопічні обліки створені з метою запобігання вчинення кримінальних правопорушень, а також оперативного розслідування кримінальних правопорушень, а тому вилучення даних із зазначених баз обліку (як і їх внесення) повинно відбуватися в рамках відповідного провадження.

Проте, розглядаючи дану справу та приймаючи рішення по суті позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій не визначили предмет та характер спірних правовідносин, не з'ясували, чи здійснював відповідач у спірних правовідносинах владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, та не встановили до юрисдикції якого суду належить розгляд даного спору.

Згідно ч. 1 ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, зокрема ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17 березня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.І. Мойсюк

В.В. Тракало