Справа № 813/8296/14
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2015 року Справа № 813/8296/14

15 год. 25 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя КравцівО.Р.,

секретар судового засідання Небесна М.В.,

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача Пісна Р.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернулася Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_3) з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області, в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення № та № від 27.11.2014 року, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 27.11.2014 року і рішення № від 27.11.2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що висновки викладені у акті перевірки позивача від 20.11.2014 року, є необґрунтованими та безпідставними, а прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення про застосування штрафних санкцій є протиправними та слід скасувати. Зазначила, що надані відповідачу до перевірки документи (долучені до матеріалів справи) свідчать про дійсність і реальність правочинів з Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро Лізинг» (далі - ТОГВ «Євро Лізинг»), були спрямовані на реальне настання наслідків за цивільно-правовими угодами, мали вплив на фінансові показники господарської діяльності ФОП ОСОБА_3, відображені у відповідних звітних деклараціях. На переконання позивача, висновки контролюючого органу ґрунтуються переважно на акті ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві № 1587/26-57-22-02-09 від 10.10.2013 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Євро Лізинг» з питань повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість та податку на прибуток за період 01.01.2013 року по 01.10.2013 року», тобто у період коли відносини позивача з контрагентом уже давно були припинені. Звернув увагу на той факт, що наявність сумнівів у відповідача щодо дійсності поставки товарів не є самостійною підставою для визнання правочинів нікчемними. З врахуванням того, що висновки про завищення позивачем розміру валових витрат, та як наслідок заниження розміру податку з доходів фізичних осіб, заниження розміру єдиного внеску насправді не мали місця, виставлення контролюючим органом податкової вимоги про сплату боргу, а також винесення рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску є безпідставним, та як наслідок, неправомірним.

Представник позивача у судових засіданнях позовні вимоги підтримав повністю з підстав, що викладені у позовній заяві, просив адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні 04.03.2015 року в порядку ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України допущено заміну відповідача - Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області, на її процесуального правонаступника - Державну податкову інспекцію у Пустомитівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області.

Представник відповідача проти позову заперечив повністю із підстав, викладених у письмових запереченнях /104-105/. Зазначив, що в ході перевірки ФОП ОСОБА_3 встановлено відсутність одержання товарів та послуг від контрагента. Факт надання контролюючому органу первинних документів з метою одержання податкової вигоди не є підставою для її одержання, у разі коли таким встановлено,що відомості, які містяться у цих документах недостовірні. Пояснив, що ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві складено акт «Про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Лізинг» з питань повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість та податку на прибуток за період з 01.01.2013 року по 01.10.2013 року» від 10.10.2013 року, відповідно до якого документально не підтверджено реальність здійснення господарських відносин з січня 2013 року по вересень 2013 року. Таким чином, перераховані позивачем кошти контрагенту без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження об'єкту оподаткування, несплати податків, в зв'язку з чим дії позивача призвели до втрати дохідної частини Державного бюджету України. Щодо єдиного внеску звернув увагу на той факт, що під час перевірки правильності нарахування та утримання єдиного внеску за 2011 - 2013 роки встановлено його заниження за 2011 рік на 4922,70 грн. та за 2013 рік на 38693,88 грн., що мало наслідком прийняття оскаржуваного рішення.

Крім того, зазначив, що під час проведення перевірки встановлено, що за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року в окремих податкових періодах ФОП ОСОБА_3 включила до складу податкового кредиту з ПДВ суми податку, сформовані на підставі податкових накладних виписаних ТОВ «Євро Лізинг» Однак, наявність у позивача податкових накладних, не є безумовною підставою для віднесення сум ПДВ до податкового кредиту, у зв'язку з тим, що відомості, які містяться у податкових накладних є недостовірними.

З врахуванням того, що вказані суми грошових зобов'язань є узгодженими, контролюючим органом правомірно складено та виставлено податкову вимогу.

Тому, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Суд заслухав пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, та, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець 15.03.2001 року за РНОКПП НОМЕР_4 /а.с.36-37/.

ДПІ у Пустомитівському районі проведено документальну планову виїзну перевірку позивача за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків ізборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства та за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства, про що складено відповідний акт № 600/1702/НОМЕР_4 від 20.11.2014 року з додатками /а.с.9-30, 3132, 33, 34, 35/.

У акті перевірки, зокрема, зафіксовано порушення п.п. 138.1.1, п. 138.1 ст. 138, п. 177.4 ст. 177 ПК України - завищення розміру валових витрат за 2013 рік на 105721 грн., внаслідок чого занижено розмір податку з доходів фізичних осіб за 2013 рік на 16853,61 грн.; ч. 2 п. 1 ст. 7 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, внаслідок чого занижено розмір бази нарахування єдиного внеску за 2011 рік на 13450,00 грн. та занижено розмір внеску на 4922,70 грн. та занижено розмір бази нарахування єдиного внеску на 2013 рік на 105721,00 грн. та занижено розміру внеску на 38693,88 грн.; п. 187.1 ст. 187, ст. 188, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.11 ст. 201 ПК України - заниження податкових зобов'язань з ПДВ у сумі 21144,00 грн., в т.ч. за лютий 2013 року - на 3581,44 грн.; за березень 2013 року - на 3581,44 грн., за квітень 2013 року - на 3565,65 грн., за травень 2013 року - 3418,89 грн.; за червень 2013 року - на 2025,98 грн.; за липень 2013 року - на 2944,88 грн.; за жовтень 2013 року - на 2025,97 грн.

На підставі вищевикладеного, відповідачем прийнято:

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 27.01.2014 року за платежем: податок на доходи фізичних осіб на суму 9680,42 грн.(в т.ч. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 3226,81 грн.)/а.с.5/;

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 27.01.2014 року за платежем: податок на додану вартість на суму 31716,00 грн. (в т.ч. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 10572,00 грн.) /а.с.6/;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.11.2014 року на суму 2673,10 грн. /а.с.8/

Крім того, контролюючим органом в порядку передбаченому ст. 59 Податкового кодексу України виставлено позивачу податкову вимогу № Ф- від 27.11.2014 року на суму 43616,58 грн. /а.с.7/

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій а також вимогу незаконними, необґрунтованими та такими що підлягають скасуванню, ФОП ОСОБА_3 звернулася з адміністративним позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Одночасно Конституцією встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Враховуючи предмет та підстави позову спірні правовідносини виникли щодо реальності господарських операцій між ФОП ОСОБА_3 з ТОВ «Євро Лізинг».

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України) об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з п. 177.4 цієї ж статті (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно з п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Статтею 138 ПК України визначено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Вказані витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, згідно з п. 138.2. ст. 138 ПК України, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 139.1.9. п.139.1. ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З наведених норм випливає, що необхідними умовами включення до складу витрат є: 1) документальне підтвердження витрат; 2) витрати понесені в результаті здійснення фізичною особою-підприємцем господарської діяльності.

За змістом п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

З наведеного випливає, що право платника на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат надається добросовісним платникам для компенсації реально понесених ними витрат, пов'язаних з отриманням прибутку, у зв'язку з чим обумовлюється необхідністю підтвердження належними документами факту понесення таких витрат.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування витрат та податкового кредиту.

Таким чином, право платника на формування податкового кредиту залежить від дотримання ним наступних вимог, а саме - реальне придбання товарів, робіт (послуг) з господарською метою та наявність податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог п. 201.1 ст. 201 ПК України. При цьому наведені вимоги законодавства передбачають не лише наявність усіх обов'язкових реквізитів, але й достовірність відомостей, що містяться у них.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Щодо господарських операцій позивача з ТОВ «Євро Лізинг» встановлено наступне.

ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Євро Лізинг» (Лізингодавець) укладено договір оперативного лізингу (оренди) № 678 від 08.02.2008 року /а.с.38-45/, відповідно до якого Лізингодавець передає лізингоодержувачу, а лізингоодержувач отримує від Лізингодавця в платне користування на умовах оперативного лізингу транспортний засіб у відповідності із замовленням на ТЗ (п. 2.1. Договору).

Відповідно до замовлень на ТЗ № 678/001 від 09.02.2008 року та № 678/002 від 11.02.2008 року лізингоодержувач замовила два транспортні засоби Volkswagen Caddy Kasten (додаткове обладнання: сигналізація, авто набір) /а.с.50, 51/.

Відповідно до акту прийому-передачі/Car transfer act № 678/001 від 27.05.2008 року ФОП ОСОБА_3 одержала транспортний засіб Volkswagen Caddy Kasten, шасі № НОМЕР_7, реєстраційний № НОМЕР_5, та разом з ТЗ передані свідоцтво про реєстрацію ТЗ; довіреність на право керування; технічну документацію надану постачальником, в т.ч. сервісна книжка, комплект зимових шин (на складі лізингодавця); поліс страхування ОСАГО /а.с.53/.

Згідно з актом прийому-передачі/Car transfer act № 678/002 від 20.06.2008 року ФОП ОСОБА_3 одержала транспортний засіб Volkswagen Caddy Kasten, шасі № НОМЕР_8, реєстраційний № НОМЕР_6, та разом з ТЗ передані свідоцтво про реєстрацію ТЗ; довіреність на право керування; технічну документацію надану постачальником, в т.ч. сервісна книжка, комплект зимових шин (на складі лізингодавця); поліс страхування ОСАГО /а.с.54/.

Листом № 5862 від 05.03.2009 року ФОП ОСОБА_3 повідомлено про надання лізингодавцем позивачу переважного права купівлі вказаних транспортних засобів, в кількості 2 одиниці за ціною залишкової вартості вказаній у пропозиції, після закінчення строку дії змін до планів оперативного лізингу № 678/001 від 26.05.2008 року; № 678/002 від 19.06.2008 року та виконання позивачем всіх зобов'язань встановлених договором оперативного лізингу. При цьому, ТОВ «Євро Лізинг» залишає за собою право коригування залишкової вартості, що вказана у пропозиції на дату укладання договору купівлі-продажу /а.с.52/.

З врахуванням викладеного, відповідно до договору № 1196 купівлі-продажу від 31.05.2013 року /а.с.55-56/, ТОВ «Євро Лізинг» (продавець) в порядку та на умовах, визначених цим договором зобов'язалось передати у власність покупця (ФОП ОСОБА_3) транспортний засіб Volkswagen Caddy Kasten, шасі № НОМЕР_7, реєстраційний № НОМЕР_5 в кількості 1 одиниця, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити такий. Загальна вартість товару становить 1597,76 грн., в т.ч. ПДВ 266,29 грн. на дату укладення договору. Датою оплати вартості товару вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок продавця. Усі витрати пов'язані з укладенням договору купівлі продажу автомобіля несе покупець.

Автомобіль Volkswagen Caddy Kasten, шасі № НОМЕР_8, реєстраційний № НОМЕР_6 придбано на аналогічних умовах відповідно до договору купівлі-продажу №1204 від 14.06.2013 року, що сторонами не оспорюється /а.с.14/.

Право власності на товар переходить до покупця з дати підписання акту прийому-передачі ТЗ та виконання покупцем умов п. 2.2 цього договору. При передачі товару сторони складають та підписують акт приймання-передачі товару. При передачі товару продавець передає покупцю необхідні документи на товар (п.3.1, 3.3 Договору).

Таким чином, відповідно до акту прийманн-передачі товару ТЗ № 1 від 12.06.2013 року засвідчується, що продавець - ТОВ «Євро Лізинг» передало покупцю вказаний транспортний засіб, свідоцтво про реєстрацію ТЗ, комплект ключів /а.с.57/.

Крім того, ТОВ «Євро Лізинг» (лізингодавець) та ФОП ОСОБА_3 (лізингоодержувач) уклали договір оперативного лізингу № 1330 від 01.12.2011 року /а.с.58-63/, відповідно до якого лізингодавець на підставі замовленн на ТЗ зобов'зується купити та передати лізингоодержувачу в строкове платне користуванн ТЗ на умовах оперативного лізингу, а лізингоодержувач зобов'язується вчасно та у повному обсязі відповідно до плану лізингу сплачувати на користь лізингодавця лізингові та інші платежі, а також виконувати інші зобов'язання, визначені цим договором (п. 2.1 Договору).

Відповідно до замовлення на ТЗ № 1330/002 від 01.12.2011 року ФОП ОСОБА_3 замовила та доручила лізингодавцю придбати у постачальника ТЗ марки KIA Mohave у відповідній комлектації /а.с.63-64/.

Додатком 2 до вказаного договору визначено план лізингу № 1330/002 від 01.12.2011 року /а.с.64-65/ з графіком відповідних платежів.

Згідно з актом приймання-передачі ТЗ № 1330/002 від 22.03.2012 року засвідчено факт передачі вказаного ТЗ у відповідній комплектації позивачу /а.с.70/.

Судом з матеріалів справи встановлено, що відповідно до листа № 1433/1 від 30.07.2013 року /а.с.71/, ТОВ «Євро Лізинг» сповістило позивача, що відповідно до укладеного між ТОВ «Євро Лізинг» та ТОВ «Універсальна лізингова компанія «ЛЕНД-ЛІЗ» договору від 30.07.2013 року, ТОВ «Євро Лізинг» передало своє право власності на обєкт лізингу переданого їй за договором лізингу № 1330 від 01.12.2011 року, тобто, новим лізингодавцем є ТОВ «Універсальна лізингова компані «ЛЕНД-ЛІЗ».

З врахуванням викладеного між ТОВ «Універсальна лізингова компанія «ЛЕНД-ЛІЗ» та ФОП ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 13/08 від 13.08.2013 року до договору оперативного лізингу № 1330 від 01.12.2011 року /а.с.72/ та визначено, що з 31.07.2013 року власником об'єкта лізингу переданого за договором є вищевказане товариство.

На підтвердження виконання вказаних договорів позивачем до матеріалів справи долучено копії: податкових накладних /а.с.73-80/; платіжних доручень на підтвердження сплати лізингових та інших платежів /а.с.112-119/, рахунків-фактур, виставлених ТОВ «Євро Лізинг» та гарантійний лист № 1097 від 27.06.2012 року /а.с.120-124/, актів виконаних робіт ВАТ «Галичина АВТО» за замовленнм ТОВ «Євро Лізинг» щодо технічного обслуговування автомобіля (ремонту), звіту про регулювання автомобіля від 26.07.2012 року ВАТ «Галичина АВТО» /а.с.125-126/; подорожніх листів з зазначенням руху пального (літри) /а.с.129-140/; технічних паспортів на транспортні засоби, які були отримані ФОП ОСОБА_3 у лізинг від ТОВ «Євро Лізинг» /а.с.103/.

Як пояснив представник відповідача та зафіксовано актом перевірки позивача від 20.11.2014 року під час проведення перевірки правильності визначення вартості документально-підтверджених витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатках 5 до декларації встановлено завищення їх розміру за 2013 рік на суму 105721,00 грн. /а.с.14/.

Зокрема, під час проведення дослідження фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_3 встановлено відсутність одержання товарів та послуг від ТОВ «Євро Лізинг» на підставі акту № 1578/26-57-22-02-09 від 10.10.2013 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Лізинг» () з питань повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість та податку на прибутку за період 01.01.2013 року по 01.10.2013 року ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві /а.с.16, 13/. Згідно з вказаним актом: «Звіркою ТОВ «Євро Лізинг» документально не підтверджено реальність здійснення відносин за період з січня 2013 по вересень 2013 року. Враховуючи вищевикладене податкові зобов'язання сформовані ТОВ «Євро Лізинг», в адресу контрагентів покупців за період з січня 2013 року по вересень 2013 року підлягають зменшення до 0. Податковий кредит сформований ТОВ «Євро Лізинг» за рахунок контрагентів постачальників за період з січня 2013 року підлягає зменшенню до 0…» /а.с.14/.

Тому на переконання відповідача, факт надання податковому органу первинних документів передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди не є підставою для її одержання у разі коли податковим органом встановлено, що відомості, які містяться у цих документах недостовірні, тобто надання послуг фактично не відбулося.

Суд не бере до уваги вищевказані покликання представника відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до такого акту встановлено відсутність умови для здійснення господарських операцій, відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби /а.с.17/.

Однак, зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо.

Представник позивача зазначив, що наслідки яких бажали досягти позивач та його контрагент відповідними договорами настали.

Суд не бере до уваги покликання представника відповідача на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 13.03.2012 року у справі № 2608/3026/12, якою службових осіб «Євро Лізинг» обвинувачених у вчиненні злочину передбаченого ст. 212 ч. 2 КК України звільнено від кримінальної відповідальності та закрито кримінальну справу з огляду на те, що така стосувалася господарських відносин контрагента позивача ТОВ «Євро Лізинг» з третьою особою - компанією «Чанерго Лімітед» (Кіпр) щодо поставки товару у грудні 2008 року, позаяк відносини з позивачем мали місце у зовсім іншому часовому періоді.

Крім того, представник відповідача не зміг надати належних пояснень щодо того чи були вказані особи службовими особами контрагента у періоді, коли виникли відносини із ФОП ОСОБА_3

Суд відхиляє покликання відповідача на порушення контрагентами позивача податкового законодавства, оскільки платник податків не несе і не може нести відповідальності за іншого платника, навіть, якщо вони перебували між собою у господарських взаємовідносинах. Висновки органу ДПС прямо суперечать практиці Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами як джерело права.

У п. 38 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Інтерсплав проти України" від 09.01.2007 року Суд вказав на те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Таким чином, позивач не може нести відповідальність ані за несплату податків своїми контрагентами та ведення ними податкового обліку, ані за можливу недостовірність відомостей про них, за умови необізнаності щодо неї, як і не може нести відповідальність за інші дії контрагента, а тим більше за дії контрагентів контрагента.

Крім того, як пояснив представника позивача, станом на момент виникнення спірних правовідносин згідно з даними офіційного сайту відповідача, ТОВ «Євро Лізинг» було платником податку на додану вартість, згідно з відомостями з ЄДР відсутнім був запис про припинення підприємства, перебування у санації чи процедурі банкрутства., тобто вжив усіх заходів щодо обізнаності щодо діяльності контрагента.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За загальним визначенням, компетенцією є сукупність повноважень, прав та обов'язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов'язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань.

Порядок дій органів державної податкової служби України під час реалізації владної управлінської функції контролю за правильністю та повнотою справляння податкових зобов'язань станом на момент виникнення спірних правовідносин визначений Податковим кодексом України.

З системного аналізу положень ПК України суд дійшов висновку, що податкові органи не наділені законодавцем компетенцією на встановлення фактів порушення платниками податків норм актів цивільного або господарського законодавства.

Суд також зазначає, що станом на дату складання відповідачем у спірних правовідносинах акту перевірки, податкові органи не наділені законодавцем ані повноваженнями на визнання правочинів нікчемними або такими, що не відповідають закону, ані повноваженнями на оцінку відповідності будь-якого правочину вимогам ст.ст. 202, 203, 215, 216, 228 Цивільного кодексу України.

Повноваження на встановлення законності правочину, за яким платником податків було сформовано витрати або податковий кредит з ПДВ, зменшено суму отриманого в межах звітного податкового періоду доходу, належать до виключної прерогативи судових органів.

Відповідність господарських операцій з вказаним контрагентом меті діяльності позивача підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, які складені за результатами проведених операцій та не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", статті 44, статті 201 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Реальність проведених господарських операцій підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами бухгалтерського та податкового обліку.

Отже, фактичні обставини об'єктивно засвідчують правомірність формування позивачем як об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, так і податкового кредиту з податку на додану вартість, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Крім того, суд звертає особливу увагу на той факт, що Європейський Суд у рішенні від 22 січня 2009 року у справі «БУЛВЕС АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Таким чином, на переконання суду, позивач належними та допустимими доказами довів реальність господарських операцій з його контрагентом ТОВ «Євро Лізинг». На думку суду, вищевказані первинні документи в повній мірі відображають зміст, обсяги та вартісні показники господарських операцій позивача.

З врахуванням викладеного, вказані податкові повідомлення є необґрунтованими, протиправними та слід скасувати.

Щодо рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 27.11.2014 року /а.с.8/, судом встановлено наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 25 Закону № 2464 у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Як встановлено із акту перевірки позивача від 20.11.2014 року під час проведення перевірки враховано висновки проведеної ДПІ у Франківському районі м. Львова планової виїзної документальної перевірки ФОП ОСОБА_3 за період з 01.07.2010 року - 31.12.2012 року /а.с.81-95/, за наслідками якої було встановлено заниження на 13450,00 грн. розміру чистого оподатковуваного доходу, задекларованого за 2011 рік.

Перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок встановлено порушення п.1 ст.7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI, а саме - заниження розміру суми доходу, отриманого від здійснення діяльності на який нараховується єдиний внесок у розмірі 36,6%, за 2011 рік на 13450,00 грн., в т.ч. за періодами 2011 року: за січень - на 1120,83 грн.; за лютий - на 1120,83 грн.; за березень - на 1120,83 грн.; за квітень - на 1120,83 грн.; за травень - на 1 120,83 грн.; за червень - на 1120,83 грн.; за липень - на 1120,83 грн.; за серпень - на 1120,83 грн.; за вересень - на 1120,83 грн.; за жовтень - на 1120,83 грн.; за листопад - на 1120,83 грн.; за грудень - на 1120,87 грн.

Окрім того, у зв'язку із встановленим під час проведення цієї перевірки заниженням розміру чистого оподатковуваного доходу за 2013 рік на 105721,00 грн., (див. п.п.2.1.3 ст.2 цього акту перевірки), встановлено заниження розміру суми доходу, отриманого від здійснення діяльності на який нараховується єдиний внесок у розмірі 36,6%, за 2013 рік на 105721,00 грн., в т.ч. по періодах 2013 року: за січень - на 8810,08 грн.; за лютий - на 8810,08 грн.; за березень - на 8810,08 грн.; за квітень - на 8810,08 грн.; за травень - на 8810,08 грн.; за червень - на 8810,08 грн.; за липень - на 8810,08 грн.; за серпень - на 8810,08 грн.; за вересень - на 8810,08 грн.; за жовтень - на 8810,08 грн.; за листопад - на 8810,08 грн.; за грудень - на 8810,08 грн. /а.с.23/

З врахуванням того факту, що реальність господарських операцій доведено у судовому порядку достатніми, належними та допустимими доказами, на переконання суду, заниження розміру бази нарахування єдиного внеску не мало місця, а відтак донарахування такого в сумі 43616,58 грн. та застосування до ФОП ОСОБА_3 штрафних санкцій в сумі 2673,10 грн. є безпідставним та протиправним.

Відповідно до п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464 Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема, за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Слід звернути на той факт, що показники відображені у розрахунку єдиного внеску, визначені у додатку до акта перевірки /а.с.32/ та у рішенні /а.с.8/відмінні між собою.

Тому, оскільки рішення № є необґрунтованим, винесення податкової вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 43616,58 грн., що визначені у вказаному рішенні є протиправною.

Крім того, особливої уваги заслуговує аргумент представника позивача на те, що актом перевірки позивача від 05.09.2013 року ДПІ у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області за період з 01.07.2010 року по 31.12.2012 року, зокрема досліджувалися взаємовідносини з ТОВ «Євро Лізинг», щодо господарських операцій позивача із ТОВ «Євро Лізинг» не висловлено жодних зауважень.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2. ст. 72 КАС України обставини, визнані судом загальновідомими, не потрібно доказувати.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд вважає, що позивач належними та допустимими доказами довів реальність господарських операцій з його контрагентом. На думку суду, вищевказані первинні документи в повній мірі відображають зміст, обсяги та вартісні показники господарських операцій позивача.

Натомість відповідач не довів суду обґрунтованості висновку про не підтвердження реальності господарських операцій з ТОВ «Євро Лізинг», як це зазначено в акті перевірки від 20.11.2014 року. Висновки відповідача переважно ґрунтуються на акті перевірки контрагента ФОП ОСОБА_3

Таким чином, сукупність вищенаведених встановлених обставин підтверджено документально, що дає суду підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, і такими, що підлягають задоволенню, а саме визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Пустомитівському районі Головного управління Державної фіскальної служби Львівської області, рішення № від 27.11.2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, а також вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України понесені позивачем судові витрати у виді судового збору.

До матеріалів адміністративної справи долучено квитанцію № 12891108 від 04.12.2014 року, відповідно до якого позивачем сплачено судовий збір за подання позову до Львівського окружного адміністративного суду ФОП ОСОБА_3 у сумі 182,70 грн., що з врахуванням вищевикладеного, підлягає поверненню позивачу /а.с.2/.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області № від 27.11.2014 року.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області № від 27.11.2014 року.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області № від 27.11.2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

5. Визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 27.11.2014 року.

6. Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) судові витрати у сумі 182,70 грн.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст.186КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст.254КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 10.03.2015 року.

Суддя Кравців О.Р.