Справа № 806/1472/14
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2015 року м. Київ К/800/45260/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області

на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 22.04.2014 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2014 року

у справі № 806/1472/14

за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Житомиробленерго»

до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області

про визнання недійсною та скасування податкової вимоги, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Публічне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Житомиробленерго» звернулось до суду з адміністративним позовом до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання недійсною та скасування податкової вимоги, зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 22.04.2014 року у справі № 806/1472/14, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2014 року, позов задоволено. Визнано недійсною і скасовано податкову вимогу від 14.03.2014 року № 931-25 на суму податкового боргу з авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 600 446, 38 грн. Зобов'язано Житомирську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Житомирській області зарахувати частину суми переплати з податку на прибуток в рахунок авансового внеску з податку на прибуток приватних підприємств за лютий 2014 року у розмірі 600 444, 00 грн. і за березень 2014 року в сумі 87 156, 00 грн. та провести відповідні коригування даних в картці особового рахунку.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм матеріального права.

В запереченнях на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачем подано до податкового органу податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2012 рік, в якій визначено авансовий внесок, що підлягатиме сплаті щомісяця у березні-грудні 2013 року та січні-лютому 2014 року в сумі 600 444, 00 грн.

Згідно платіжного доручення № 843 від 30.01.2014 року підприємством сплачено авансовий платіж з податку на прибуток в сумі 600 444, 00 грн.

Відповідачем винесено та направлено позивачу податкову вимогу від 14.03.2014 року № 931-25 на суму податкового боргу з авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 600 446, 38 грн.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судами встановлено, що позивачем у встановлений законодавством строк сплачено узгоджену суму авансових платежів з податку на прибуток приватних підприємств.

Таким чином, суди попередніх інстанцій прийшли до вірного висновку щодо скасування податкової вимоги від 14.03.2014 року № 931-25.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем сплачено авансовий платіж по податку на прибуток від суми виплачених дивідендів в розмірі 687 600, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 14.01.2014 року № 128.

Так, судами встановлено, що в січні 2014 року на особовому рахунку позивача утворилась переплата по податку на прибуток в сумі 687 600, 00 грн., яка виникла в результаті сплати авансового внеску з податку на прибуток з суми виплачених дивідендів, що підтверджується довідкою-розрахунком з особового рахунка підприємства.

Позивач звернувся до податкового органу з листом про проведення відповідних коригувань та просив зарахувати суми переплати по податку на прибуток як авансового платежу з податку на прибуток за лютий 2014 року в сумі 600 444, 00 грн. та за березень 2014 року в сумі 87 156, 00 грн.

Листом відповідач відмовив позивачу у вказаному коригуванні, та повідомив, що законодавством не передбачений механізм коригування суми щомісячних авансових внесків за рахунок авансових внесків, сплачених при виплаті дивідендів.

Згідно із п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов'язань.

Згідно із п. 2 підрозділу 4 розділу ХХ Податкового кодексу України платники податку на прибуток підприємств, які починаючи з 2013 року подають річну податкову декларацію відповідно до п. 57.1 Податкового кодексу України, мають сплачувати у січні - лютому 2013 року авансовий внесок з цього податку.

Відповідно до пп. 153.3.1 п. 153.3 ст. 153 Податкового кодексу України у разі прийняття рішення щодо виплати дивідендів емітент корпоративних прав, на які нараховуються дивіденди, проводить зазначені виплати власнику таких корпоративних прав незалежно від того, чи є оподатковуваний прибуток, розрахований за правилами, визначеними статтею 152 цього Кодексу, чи ні.

Згідно із пп. 153.3.2 п. 153.3 ст. 153 цього Кодексу крім випадків, передбачених підпунктом 153.3.5 цього пункту, емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок із податку в розмірі ставки, встановленої пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу, нарахованої на суму дивідендів, що фактично виплачуються, без зменшення суми такої виплати на суму такого податку. Зазначений авансовий внесок вноситься до бюджету до/або одночасно з виплатою дивідендів.

Обов'язок із нарахування та сплати авансового внеску з цього податку за визначеною пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу ставкою покладається на будь-якого емітента корпоративних прав, що є резидентом, незалежно від того, є такий емітент або отримувач дивідендів платником податку чи має пільги зі сплати податку, надані цим Кодексом, чи у вигляді застосування ставки податку іншої, ніж встановлена в пункті 151.1 статті 151 цього Кодексу (крім платників цього податку, які підпадають під дію статті 156 цього Кодексу).

Підпунктом 153.3.4 п. 153.3 ст. 153 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо сума авансового внеску, попередньо сплаченого протягом звітного періоду, перевищує суму податкових зобов'язань підприємства - емітента корпоративних прав за податком на прибуток такого звітного періоду, сума такого перевищення переноситься у зменшення податкових зобов'язань наступного податкового періоду, а при отриманні від'ємного значення об'єкта оподаткування такого наступного періоду - на зменшення податкових зобов'язань майбутніх податкових періодів.

Авансовий внесок із податку, сплачений у зв'язку з нарахуванням/сплатою дивідендів, є невід'ємною частиною податку на прибуток та не може розцінюватися як податок, який справляється при репатріації дивідендів (їх сплаті на користь нерезидентів) (пп. 153.3.8 п. 153.3 ст. 153 Податкового кодексу України).

Законом України від 04.07.2013 року № 403-VII, що набрав чинності 04.08.2013 року, до Податкового кодексу України внесено зміни, які дозволяють платникам податків враховувати сплату авансового внеску під час виплати дивідендів в оплату щомісячних авансів з податку на прибуток.

Після доповнень згідно із цим Законом до Податкового кодексу України у абзацах п'ятому та шостому п. 57.1 ст. 57 Кодексу встановлено, що на суму сплачених авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів відповідно до п. 153.3 Кодексу (в тому числі за наслідками попередніх звітних (податкових) періодів) зменшується сума авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом. Якщо сума авансових внесків з податку на прибуток, сплачена при виплаті дивідендів відповідно до п. 153.3 ст. 153 Податкового кодексу України перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом, сума перевищення зараховується у зменшення авансових внесків, визначених цим пунктом, у наступних звітних місяцях до повного її погашення.

За таких обставин, судами вірно вказано, що внесені до Податкового кодексу України зміни прямо дозволяють зменшити щомісячні аванси з податку на прибуток на суму сплачених авансових внесків при виплаті дивідендів як в поточному, так і в попередніх періодах.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку щодо неправомірної відмови відповідачем в коригуванні даних в картці особового рахунку та зарахування суми переплати по податку на прибуток за лютий 2014 року у розмірі 600 444, 00 грн. і за березень 2014 року в сумі 87 156, 00 грн.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено обґрунтовані рішення, яке постановлені з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області відхилити.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 22.04.2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2014 року у справі № 806/1472/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук