Справа № 810/6111/14
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/6111/14 Головуючий у 1-й інстанції: Панова Г.В. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А
03 березня 2015 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Собківа Я.М.,
суддів: Борисюк Л.П., Ключковича В.Ю.,
при секретарі: Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Печерсько-Голосіївського об`єднаного районного у м.Києві військового комісаріату, Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Печерсько-Голосіївського об`єднаного районного у м.Києві військового комісаріату, Міністерства оборони України, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 07.10.14, просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Печерсько-Голосіївського об`єднаного районного у м. Києві військового комісаріату щодо відмови у взятті його на військовий облік до Печерсько-Голосіївського об`єднаного районного у місті Києві військового комісаріату;
- зобов`язати Печерсько-Голосіївський об`єднаний районний у м. Києві військовий комісаріат взяти його на військовий облік до Печерсько-Голосіївського об`єднаного районного у м. Києві військового комісаріату;
- визнати протиправною бездіяльність Печерсько-Голосіївського об`єднаного районного у м. Києві військового комісаріату щодо відмови в призові його на військову службу, як добровольця, на особливий період для участі в Антитерористичній операції, яка триває у Донецькій та Луганській областях;
- зобов`язати Печерсько-Голосіївський об`єднаний районний у м. Києві військовий комісаріат призвати його, як добровольця, на військову службу на особливий період для участі у Антитерористичній операції, яка триває у Донецькій та Луганській областях;
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо неналежного контролю за військовими комісаріатами, пов`язаного з підготовкою та призовом громадян на військову службу.
Постановою Київського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною відмову Печерсько-Голосіївського об`єднаного районного у місті Києві військового комісаріату щодо взяття на військовий облік ОСОБА_1 .
Зобов`язано Печерсько-Голосіївський об`єднаний районний у місті Києві військовий комісаріат у встановленому законом порядку взяти ОСОБА_1 на військовий облік до Печерсько-Голосіївського об`єднаного районного у місті Києві військового комісаріату.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв`язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмовити в задоволенні позову та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.
Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач звернувся до Печерсько-Голосіївського об`єднаного районного у місті Києві військового комісаріату із заявою від 24.06.2014 про взяття його на військовий облік. Дана заява зареєстрована військовим комісаріатом 25.06.2014 під № 595.
Листом від 24.07.2014 № 1065 військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 позивачу було надано відповідь про неможливість постановки його на військовий облік, оскільки у 2012 році він досяг граничного віку перебування в запасі.
Також 25.06.2014 позивач, посилаючись на Закон України від 06.05.2014 № 454/2014 «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», звернувся до Печерсько-Голосіївського об`єднаного районного у м.Києві військового комісаріату із заявою про призов його, як добровольця, на військову службу для взяття участі у антитерористичній операції, яка триває в Донецький та Луганській областях України. Ця заява зареєстрована відповідачем 25.06.2014 під № 596.
У відповідь на звернення позивача листом від 24.07.2014 № 1066 військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник ОСОБА_2 повідомив, що часткова мобілізація військовозобов`язаних можлива лише за умови перебування особи на військовому обліку, однак позивач до таких осіб не належить.
Приймаючи рішення у частині відмови в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звернувся до Печерсько-Голосіївського об`єднаного районного у м.Києві військового комісаріату вже після завершення мобілізаційного призову. Водночас, законодавством України не передбачено поняття «доброволець», тому процедура призову є однаковою для всіх. Стосовно позовних вимог до Міністерства оборони України суд першої інстанції відмовив у їх задоволенні через необґрунтованість.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову позивач оскаржив його в цій частині до Київського апеляційного адміністративного суду.
Згідно з положеннями частини першої статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Надаючи правову оцінку установленим обставинам цієї справи, колегія суддів погоджується з викладеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Пунктами 1 та 2 статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ) встановлено, що військова служба - державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Відповідно до пункту 4 статті 2 Закону від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Пункт 1 Положення «Про військові комісаріати», яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 № 389 (далі Положення № 389) визначає, що військові комісаріати є місцевими органами військового управління, які забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації в особливий період людських і транспортних ресурсів на відповідній території.
Пунктом 8 Положення № 389 передбачено, що одним з головних завдань військових комісарів передбачено проведення призову громадян на військову службу у мирний і воєнний час, а також підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів.
Відповідно до змісту пункту 9 Положення № 389, військові комісаріати відповідно до покладених на них завдань, зокрема, ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних, у тому числі резервістів, а також облік громадян, які брали участь у бойових діях, та осіб, які стали інвалідами під час проходження військової служби.
Таким чином, колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу на те, що військовий комісаріат здійснює мобілізаційний призов тих громадян, які перебувають на військовому обліку цього комісаріату.
Частинами першою та другою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, захисту в порядку адміністративного судочинства підлягають лише порушені права та інтереси позивача діями, рішенням чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 на час виникнення спірних відносин та на момент розгляду цієї справи в суді першої інстанції не перебував на військовому обліку у Печерсько-Голосіївському об`єднаному районному у м.Києві військовому комісаріаті, на його заяву від 24.06.2014 відповідач надав відповідь у визначеному законодавством порядку, колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на протиправну бездіяльність відповідача щодо відмови у призові ОСОБА_1 під час мобілізації.
Разом з тим, відповідно до статті 1 Закону України від 21.10.1993 № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-ХІІ) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Після оголошення мобілізації в державі проводяться заходи особливого періоду, які передбачають крім іншого, призов військовозобов`язаних до збройних сил України на військову службу в особливий період.
Згідно з частиною п`ятою статті 22 Закону № 3543-ХІІ, призов громадян на військову службу (крім тих, що проходять службу у військовому резерві) під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють місцеві органи виконавчої влади через військові комісаріати.
У зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки у південних і східних регіонах держави внаслідок дальшого втручання Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в державі, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України від 06.05.2014 № 454/2014 «Про часткову мобілізацію» (далі - Указ Президента України від 06.05.2014 № 454/2014) оголошено та проведено часткову мобілізацію.
Відповідно до пунктів 3,4 Указу Президента України від 06.05.2014 № 454/2014, призов військовозобов`язаних, у тому числі резервістів, та поставку транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, інших військових формувань України здійснюється в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Так за твердженням представника відповідачів, чинне законодавство не містить визначення поняття «доброволець», тому процедура призову є однаковою для всіх незалежно від того чи є особа добровольцем.
Як було вірно встановлено судом першої інстанції, Указ Президента від 06.05.2014 № 454/2014 набрав законної сили 07.05.2014, отже 45 днів для проведення призову сплинули саме 20.06.2014.
Водночас, ОСОБА_1 звернувся до Печерсько-Голосіївського об`єднаного районного у м.Києві військового комісаріату із заявою, в якій просив призвати його як добровольця 25.06.2014, тобто після фактичного закінчення 45 діб протягом яких здійснювалась часткова мобілізації. Отже, на момент звернення позивача до Печерсько-Голосіївського об`єднаного районного у м.Києві військового комісаріату підстави для задоволення заяви позивача про призов як добровольця були відсутні. Крім того, як зазначалось вище, у цей період ОСОБА_1 не перебував на обліку у відповідача.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Печерсько-Голосіївського об`єднаного районного у м.Києві військового комісаріату щодо відмови в призові позивача на військову службу як добровольця та зобов`язання призвати його на військову службу, через необґрунтованість та передчасність таких вимог
Водночас, як вбачається з листа ІНФОРМАЦІЯ_3 від 27.10.2014 № 7751, адресованого позивачу, на військову службу призиваються громадяни України лише певної військово-облікової спеціальності, відповідно до потреб Збройних Сил України під час проведення заходів часткової мобілізації.
Таким чином, колегія суддів суду апеляційної інстанції зважає на те, що навіть дотримання норм чинного законодавства з питань обліку військовозобов`язаних та звернення до військових комісаріатів у строки проведення часткової мобілізації не є запорукою та гарантією того, що громадянин України буде призваний на військову службу до лав Збройних сил України через необхідність конкретних військово-облікових спеціальностей, стан здоров`я військовозобов`язаного тощо.
Згідно з частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Оскільки позивач не надав жодних доказів своєї придатності до військової служби за станом здоров`я та потреби Збройних Сил України під час проведення заходів часткової мобілізації у військово-обліковій спеціальності, яку здобув позивач, підстав для задоволення позову в цій частині вимог колегія суддів не вбачає.
Що стосується позову в частині вимог про визнання протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо неналежного контролю за військовими комісаріатами, пов`язаного з підготовкою та призовом громадян на військову службу, колегія суддів зважає на наступне.
Відповідно до статті 10 Закону України від 06.12.1991 № 1934-XII «Про Збройні Сили України», Міністерство оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне управління Збройними Силами України; реалізує політику держави у Збройних Силах України, розробляє принципи їх будівництва, визначає напрями розвитку Збройних Сил України і підготовки їх у мирний та воєнний час; забезпечує життєдіяльність Збройних Сил України, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил України в межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, і здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил України; провадить розвідувальну та інформаційно-аналітичну діяльність з метою забезпечення виконання завдань, які покладені на Збройні Сили України; взаємодіє з органами державної влади та громадськими організаціями, контролює дотримання законодавства у Збройних Силах України; розглядає звернення, здійснює прийом громадян з питань, що належать до компетенції Міністерства оборони України; здійснює в межах своєї компетенції міжнародне співробітництво за воєнно-політичним, військово-технічним та іншими напрямами, а також з питань цивільно-військових відносин з відповідними органами інших держав та міжнародними організаціями;здійснює інші повноваження, передбачені законом.
Згідно з статтею 14 Закону України від 21.10.1993 № 3543-ХІІ, Міністерство оборони України організовує планування, методологічне, методичне, наукове, фінансове та матеріально-технічне забезпечення заходів мобілізаційної підготовки та мобілізації у Збройних Силах України; організовує в мирний час накопичення в непорушному запасі та мобілізаційному резерві Збройних Сил України озброєння, військової техніки, інших матеріально-технічних засобів, продовольства, речового та іншого майна, забезпечує створення, формування і ведення страхового фонду документації на продукцію мобілізаційного та оборонного призначення і створення резерву військово-навчених ресурсів на період мобілізації та на воєнний час; забезпечує проведення мобілізації та демобілізації у Збройних Силах України і бере участь у забезпеченні мобілізації та демобілізації в інших військових формуваннях; забезпечує формування військово-технічної політики та пропозицій щодо мобілізаційних завдань (замовлень) на створення, виробництво та ремонт озброєння, військової техніки, інших матеріально-технічних засобів; здійснює контроль за станом мобілізаційної готовності у Збройних Силах України та за підготовкою підприємств, установ і організацій до виконання мобілізаційних завдань (замовлень) для задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань; бере участь у розробленні проектів законів та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації у Збройних Силах України, інших військових формуваннях; укладає в установленому порядку договори (контракти) на виконання мобілізаційних завдань (замовлень) з підприємствами, установами і організаціями, які залучаються ним до виконання мобілізаційних завдань (замовлень), і підприємствами, які здійснюють поставку військової продукції; подає до Кабінету Міністрів України проект мобілізаційного плану Збройних Сил України, інших військових формувань; подає Кабінету Міністрів України пропозиції щодо потреб Збройних Сил України на особливий період, інших військових формувань, які включені до схеми мобілізаційного розгортання, виходячи з економічних можливостей держави; бере участь у плануванні мобілізаційної підготовки у відповідних центральних органах виконавчої влади (за сферою їх управління чи галуззю національної економіки).
Таким чином, стосовно проведення мобілізаційних заходів Міністерство оборони України здійснює загально координаційні, планувальні та інші функції.
Водночас, згідно з пунктом 8 Положення № 389, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів є одним з основних завдань безпосередньо військових комісаріатів, як ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних (п. 9 цього Положення).
Зважаючи на викладене, колегія суддів знаходить необґрунтованими вимоги даного позову, заявлені позивачем до Міністерства оборони України, оскільки законні права та інтереси ОСОБА_1 порушено безпосередньо відмовою Печерсько-Голосіївського об`єднаного районного у м.Києві військового комісаріату у взятті його на військовий облік.
Водночас, ОСОБА_1 у своїх доводах щодо неналежного здійснення контролю за військовими комісаріатами (посилаючись при цьому протиправну бездіяльність Міністерства оборони України) не зазначає які саме дії, передбачені чинним законодавством України, повинно було вчинити Міністерство оборони України як суб`єкт владних повноважень та яким чином не вчинення цих дій порушує його конституційні права та охоронювані законом інтереси.
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в цій частині є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.
Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Київського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк В.Ю. Ключкович

.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Ключкович В.Ю.

Борисюк Л.П.