Справа № 802/4312/14-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/4312/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Слободонюк М.В.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

26 лютого 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

представника апелянта ОСОБА_2

представника відповідача Дячука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 16 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Замостянського відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В :

17.12.2014 року позивач - ОСОБА_4 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Замостянського відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанов про стягнення виконавчого збору та накладення арешту на майно.

Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 16.01.2015 року адміністративний позов задовольнив частково.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.01.2015 року в частині відмови у задоволенні решти вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача, в свою чергу, заперечив проти апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 12.08.2014 року за заявою стягувача - Вінницької ОДПІ, відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду про стягнення 271469,25 грн. податкового боргу, якою встановлено строк для добровільного виконання до 19.08.2014р.

20.08.2014р. державним виконавцем Дячуком В.В. винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 27146,92 грн., а наступною постановою від 11.09.2014 року державний виконавець наклав арешт на все майно боржника.

Позивач , звернувся до суду, вважаючи, що оскільки всупереч вимог ч. 5 ст. 25 та ч. 1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" старшим державним виконавцем Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Дячуком В.В. не виконано свого обов'язку щодо своєчасного направлення відповідних процесуальних документів, а саме постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.08.2014 року то підстави для винесення оскаржуваної постанови.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про виконавче провадження" , прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки у зв'язку з не надсиланням вчасно позивачу копії постанови про відкриття виконавчого провадження, в державного виконавця були відсутні підстави для стягнення з позивача виконавчого збору.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999р. (надалі - Закон).

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно ст.25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Таким чином, згідно ст. 25 вказаного закону державний виконавець зобов'язаний надіслати, супровідними листами, боржнику та стягувачу копію постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня після його відкриття.

У разі не надсилання вчасно копії державний виконавець, фактично позбавляє боржника можливості самостійно виконати рішення суду у встановлений ним строк.

Згідно ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Згідно ч.1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Тобто, у разі не виконання добровільно, у встановлені державним виконавцем строки рішення суду, державний виконавець відповідно ст. 28 вказаного закону, має право стягнути з боржника виконавчий збір.

Згідно матеріалам справи, постанова про відкриття виконавчого провадження від 12.08.2014 року була направлена на адресу ОСОБА_4 лише 09.09.2014р., тобто з грубим порушенням вимог ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", що унеможливило добровільне виконання боржником вимог зазначених у постанові про відкриття виконавчого провадження, строк якого сплив через сім днів після відкриття, тобто 19.08.2014 року.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що, оскільки у позивача була відсутня можливість самостійного виконання рішення, у зв'язку з несвоєчасним направленням копії постанови про відкриття виконавчого провадження в державного виконавця були відсутні підстави для стягнення з позивача виконавчого збору у сумі 27146,92 грн.

Однак, що стосується висновків суду першої інстанції стосовно того, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 11.09.2014 року, колегія суддів із вказаними висновками погодитись не може, враховуючи наступне.

Так, відповідно до п. 5 частини 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Статтею 57 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що для забезпечення реального виконання рішення суду, державний виконавець може накласти арешт на майно боржника шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Тобто, для забезпечення виконання рішення суду державному виконавцю законодавством надано право на накладення арешту на майно боржника у разі відсутності самостійного виконання ним вимог державного виконавця.

Враховуючи зазначене, обов'язковою умовою для застосування до боржника додаткових заходів спрямованих на виконання рішення, державним виконавцем, який відповідно до вимог ст.11 вказаного закону зобов'язаний та здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, є відсутність самостійного і добровільного виконання боржником вимог встановлених у постанові державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи те, що боржник не виконав вимоги постанови суду, саме з вини державного виконавця, то останній не мав права виносити оскаржувану постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, тобто виконавець не може застосовувати додаткові заходи впливу на боржника, не надавши йому можливості самостійно виконати рішення суду, що у зв'язку з не надсиланням вчасно копії постанови про відкриття виконавчого провадження було неможливим.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми матеріального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції вирішив скасувати її та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог, з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 16 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Замостянського відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанов скасувати в частині відмови в задоволенні позову, щодо скасування постанови Замостянського ВДВС від 11.09.2014 року про арешт майна.

В цій частині прийняти нову постанову, якою позов задовольнити, скасувати постанову Замостянського ВДВС від 11.09.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В іншій частині постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 16 січня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г.

Сушко О.О.