Справа № 813/4631/13-а
Суддя: Кушнерик М.П.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року Справа № 876/12185/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Мікули О.І., Курильця А.Р.

з участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Стрийської ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2013 року по справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Сколівському районі Львівської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

в с т а н о в и л а :

13.06.2013р. позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Сколівському районі Львівської області ДПС форми «Р» № від 04.02.2013 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 47073,19 грн., у тому числі за основним платежем 37658,55 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 9414,64 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що позивачем правомірно включено до складу валових витрат вартість робочого проекту зовнішнього електропостачання АЗС та магазину-кафе на загальну суму 14825,30 грн., вартість виконаних робіт з реконструкції АЗС на загальну суму 54413,04 грн. та витрати, понесені за користування валютним кредитом на суму 25565,06 грн. На підтвердження правомірності включення до складу валових витрат зазначених коштів позивачем під час проведення перевірки були надані всі первинні документи, які відповідачем не були взяті до уваги.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13.09.2013 р. задоволено позов.

Податковий орган оскаржив дану постанову з підстав порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що ФОП ОСОБА_1 було занижено оподатковуваний дохід за 2011 рік, що призвело до несплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 37658,55грн., а саме: (63018,40 х 15% + 165916,42 х 17%), де 15%, 17% - ставка податку з доходів фізичних осіб.

Перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 01.01.11 по 31.12.11 року встановлено його завищення в сумі 19166,67грн., зокрема по періодах: травень 2011року - 19166,67 грн. До складу податкового кредиту згідно поданої декларації з податку на додану вартість за травень 2011 року включено суму податку на додану вартість, сплачену у зв'язку із придбанням транспортного засобу марки МАЗ 5335 на загальну суму 115000,00 гривень (в тому числі ПДВ - 19166,67 грн.) у ТзОВ «Комунальник». Придбаний ОСОБА_1 в травні 2011 року транспортний засіб зареєстрований на фізичну особу (громадянина), а не суб'єкта підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1, що підтверджується даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САЕ617909 від 20.05.11 року.

В ході розгляду первинних скарг ДПС у Львівській області, керуючись п.п.78.1.5 п.78.1 ст.78 ПК України, була призначена документальна позапланова виїзна перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 За результатами перевірки управлінням оподаткування фізичних осіб ДПС у Львівській області складено акт від 12.04.13р. №77/17-00/НОМЕР_1, в якому зроблено висновки про порушення ФОП ОСОБА_1 порушення: п.177.2, 177.4, ст.177, п.138.1, п.п.138.5.2 п.138.5 ст.138, п.139.1.6 ст.139, п.146.12 ст.146 ПК України, у результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2011 рік в сумі 37658,55 грн.; п.198.3 ст.198 ПК України, у результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 19166,67 грн. за травень 2011 року.

Отже, документальною позаплановою виїзною перевіркою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 підтверджено висновки документальної планової виїзної перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання вимог податкового та валютного законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.11 року по 31.12.11 року (акт від 16.01.13 №4/17-00/НОМЕР_1).

Відповідно до п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п.177.3 ст.177 Податкового кодексу України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.5 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144 - 148 цього Кодексу, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

Відповідно до п. 146.12 ст. 146 Податкового кодексу України до складу витрат включається сума витрат, що пов'язана з ремонтом та поліпшенням об'єктів основних засобів, у тому числі орендованих у розмірі, що не перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів на початок звітного року. При цьому, балансова вартість основних засобів обліковується на бухгалтерських рахунках. Відповідно до п.2 ст.3 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Згідно із ст. 2 Закону № 996 дія Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на суб'єктів підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, та що ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

Відповідно до 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ст.55 КАС України Стрийську ОДПІ Головного управління Міндоходів у Львівській області замінено на Стрийську ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача, яка просить залишити без змін рішення суду, представника відповідача, який просить задоволити апеляційну скаргу, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 зареєстрований Сколівською районною державною адміністрацією Львівської області 06.09.2001 року, що стверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (а.с.15); узято на облік в органах ДПС 13.09.2001 року за №0406 відповідно до довідки №20 від 13.04.2005 року (а.с.125).

ДПІ у Сколівському районі Львівської області ДПС проведено документальну планову виїзну перевірку позивача, про що складено акт №4/17-00/НОМЕР_1 від 16.01.2013 року про результати документальної планової виїзної перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року, якою встановлено порушення позивачем вимог ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» та додатка 7 Інструкції «Про оподаткування фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю», п.138.1, п. п.138.5.2 п.138.5 ст.138, п.139.1.6 п.139.1 ст.139, п.146.12 ст.146, п.177.2 п.177.4 ст.177 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2011 рік на загальну суму 37658,55 грн.

04.02.2013 року відповідачем на підставі акта перевірки прийнято податкове повідомлення - рішення форми «Р» №.

Позивач із вказаним податковим повідомленням-рішенням не погодився, оскаржив його в порядку адміністративного узгодження. За наслідками розгляду скарг позивача податкове повідомлення-рішення було залишено без змін, а скарги позивача -без задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в діях позивача відсутнє порушення вимог ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», п.138.1 п.п.138.5.2 п.138.5 ст.138, п.139.1.6 п.139.1 ст.139, п.146.12 ст.146, п.177.2 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України виходячи з наступного:

Відповідно до п.п.177.2, 177.4 ст.177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III Податкового Кодексу.

Згідно з пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп.17.1.3 п.17.1 ст.17 Податкового кодексу України платник податків має право обирати самостійно, якщо інше не встановлено цим Кодексом, метод ведення обліку доходів і витрат.

Згідно з ч.3 ст.2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України» суб'єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

З аналізу норм зазначеної статті випливає, що надаючи право фізичній особі-підприємцю вести спрощений облік доходів і витрат, одночасно не позбавляє позивача права вести бухгалтерський облік валових витрат основних фондів, що підлягають амортизації та витрат на утримання основних засобів.

Матеріалами справи стверджується використання позивачем у господарській діяльності робіт з реконструкції та розробки робочого проекту зовнішнього електропостачання АЗС, оскільки у власності позивача знаходиться нежитлова будівля - автозаправна станція за адресою АДРЕСА_1, яка використовується позивачем для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до переліку основних засобів позивача станом на 01.01.2011 року у власності позивача перебували основні засоби на загальну суму 869101,88 грн. Позивачем понесено витрати на реконструкцію та розробку робочого проекту зовнішнього електропостачання АЗС та магазину-кафе на загальну суму 69238,35 грн., що є менше 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів на початок звітного року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що у відповідності до вимог п.146.12. ст.146 ПК України позивачем правомірно віднесено зазначену суму витрат до складу валових витрат звітного додаткового періоду.

Щодо включення позивачем до складу валових витрат сплачених відсотків за користування валютним кредитом в сумі 25565,06 грн., то 07.09.2007 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (кредитор) та ФО-П ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір №010/08-3/3152/в (відновлювальна кредитна лінія під іпотеку комерційної нерухомості), відповідно до умов якого кредитор відкриває позичальнику відновлювальну (револьверну) кредитну лінію у сумі 160000 доларів США та повинен бути повернутий позичальником в строк по 06.00.2017 року включно.

Твердження відповідача, що перевіркою не встановлено використання у господарській діяльності у період з 01.01.2011року по 31.12.2011 року кредитних коштів, які були отримані у 2007 році та відповідно їх зв'язок з отриманням доходу за 2011 рік спростовується підтвердженням фактичної сплати позивачем коштів на загальну суму 25565,06 грн. - виписки з банківського рахунку за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року (а.с.119-119 б), що не спростовано відповідачем у суді першої та апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг.

Згідно Рішення Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку «Про затвердження Порядку формування та ведення державного реєстру фінансових установ, які надають фінансові послуги на ринку цінних паперів» № 296 від 14.07.2004 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 02.08.2004 року за № 957/9556 (далі - Порядок) цей Порядок визначає умови включення до державного реєстру фінансових установ професійних учасників фондового ринку та корпоративних інвестиційних фондів, що надають фінансові послуги на ринку цінних паперів, видачу свідоцтв про включення до державного реєстру фінансових установ, які надають фінансові послуги на ринку цінних паперів, унесення відповідних змін до системи реєстру та заміну цих свідоцтв.

Пунктами 1.2, 1.3 та 1.5 Порядку встановлено, що державний реєстр фінансових установ, які надають фінансові послуги на ринку цінних паперів (далі - Реєстр) - це перелік адміністративної інформації про фінансові установи, що формується та узагальнюється Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку (далі - Комісія) згідно з вимогами цього Порядку як система збору, накопичення та обліку відомостей про ці установи. Дія цього Порядку поширюється на професійних учасників фондового ринку, які здійснюють діяльність з надання фінансових послуг, що входять у перелік фінансових послуг, визначений ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Пунктом 6 ч. 1 даної статті встановлено, що фінансовими послугами вважаються послуги з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Відповідно до пп.14.1.267 п.14.1 ст.14 ПК України позика - грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов'язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики.

Відповідно до пп.14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України визначено безповоротну фінансову допомогу, як: суму коштів, передану платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів, суму безнадійної заборгованості, відшкодовану кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості, суму заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності, основну суму кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також суму процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних), суму процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до пп.138.10.5 п.138.10 ст.138 ПК України до складу інших витрат відносяться фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

Правовідносини оподаткування грошових коштів, отриманих в якості позики, регулюються пп.153.4.1, п.153.4, ст.153 ПК України, у відповідності до якої не включаються в дохід і не підлягають оподаткуванню кошти або майно, залучені платником податку у зв'язку з отриманням платником податку основної суми фінансових кредитів, у тому числі субординованого боргу, позик від інших осіб - кредиторів, а також поверненням основної суми фінансових кредитів, позик, наданих платником податку іншим особам - дебіторам, отриманням частини консолідованого іпотечного боргу власниками іпотечних сертифікатів участі, заміною однієї частки консолідованого іпотечного боргу на іншу.

До витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, належать інші витрати, визначені пп.138.10.5 п.138.10 ст.138 ПК України, а саме: фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів за користування кредитами та позиками.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що проценти, сплачені (нараховані) за договором позики на користь фінансової установи, належать до фінансових витрат позичальника, що включаться до складу інших витрат, які відносяться до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування.

Дане стверджується судовою практикою Вищого адміністративного суду України від 10.02.2015р. у справі №К/800/6042/14 та від 11.02.2015р. у справі №К/800/45947/14.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладені обставини справи колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обгрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.160 ч.3, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Стрийської ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2013 року по справі №813/4631/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: М.П.Кушнерик

Судді: О.І.Мікула

А.Р.Курилець

Повний текст виготовлено 06.03.2015р.