Справа № 813/8631/14
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2015 року Справа № 813/8631/14

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Кузана Р.І.,

з участю секретаря судового засідання Перчак С.В.,

представників:

позивача Равлюка Т.І.,

відповідача Слуцького Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентком» до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рентком" (надалі - ТзОВ «Рентком») звернулось у Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Державної податкової інспекції у Личаківському районі міста Львова Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області (надалі - ДПІ у Личаківському районі) в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 09.12.2014р. № та № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у позивача є в наявності всі належним чином оформлені первинні документи, що підтверджують реальність господарських операцій з СФГ «Серміш Захід-Агро». Вказані документи відповідачем не були враховані. Висновок про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтується виключно на припущеннях про відсутність факту поставки сої, без об'єктивного аналізу господарських операцій, первинних документів та документів податкової звітності. Окрім того вказує, що контролюючим органом при проведені перевірки безпідставно взято до уваги покази свідка ОСОБА_3, надані у кримінальному провадженні, що розслідувалось СВ Радехівського РВ ГУМВСУ у Львівській області. Вважає, що протокол допиту свідка не може бути належним доказом порушення позивачем вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з СФГ «Серміш Захід-Агро».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав зазначених в позовній заяві. Просить адміністративний позов задовольнити, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 09.12.2014р. № та № , винесені Державною податковою інспекцією у Личаківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області.

Представник відповідача в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях. Зазначив, що під час проведення перевірки позивачем не доведена реальність операцій із СФГ «Серміш Захід-Агро». Податковим органом не заперечується наявність у позивача документів, проте таким вказується, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Вважає, що надані на підтвердження реальності здійснення господарських операцій документи не підтверджують господарські операції. Окрім того, ДПІ у Личаківському районі на підтвердження викладених у акті перевірки висновків посилається на протокол допиту свідка ОСОБА_3 - засновника СФГ «Серміш Захід-Агро», який заперечує факт будь-яких господарських операцій з ТзОВ «Рентком».

З цих підстав просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

На підставі направлення від 10.11.2014р. № 923, виданого ДПІ у Личаківському районі м. Львова та наказу начальника Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова від 10.11.2014р. № 766, головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок платників податків ДПІ у Личаківському районі м. Львова Бойко Марією Ярославівною на підставі п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового Кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VІ проведена позапланова виїзна перевірка ТзОВ «Рентком» з питань взаємовідносин та взаєморозрахунків з СФГ «Серміш Захід-Агро » () та ФГ «Згода» () за період з 01.01.2012р. по 30.09.2014р. та подальшої реалізації товарів (робіт, послуг) або використання у власній господарській діяльності товарів (робіт, послуг), отриманих від вищезазначених контрагентів.

Перевіркою ТзОВ «Рентком» встановлено порушення вимог:

- п.138.2, п.138, ч4 п. 138.6, п. 138.8, п.138.10 ст.138, п.п. 139.1.9. ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2756-VI в результаті чого занижено сплату податку на прибуток за 2013 рік на суму 41521 грн.;

- п. 44.1 ст. 44 п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п.198,6 ст.198, п.201.1, п.200.2 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2756-VI занижено податковий кредит на суму 43706 грн. в т.ч. за листопад 2013 на суму 43706 грн. в результаті чого занижено сплату податку на додану вартість загальну суму 43706 грн. в т.ч. за березень 2014 року на суму 43706 грн.

Результати перевірки оформлено актом від 21.11.2014р. №490/22-01/37693601.

На підставі вказаного акта відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення: від 09.12.2014р. № , яким збільшено суму грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем податок на прибуток на суму 51901,00 грн., та від 09.12.2014р. № , яким збільшено суму грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем податок на додану вартість у сумі 54633,00 грн.

Зі змісту акта перевірки слідує, що порушення податкового законодавства позивачем допущені по взаємовідносинах з СФГ «Серміш-Захід-Агро», а саме відповідач вказує, що за результатами проведення перевірки не встановлено реальність здійснення фінансово-господарської діяльності ТзОВ «Рентком» з СФГ «Серміш Захід-Агро» за листопад 2013 року.

Так, зокрема, судом встановлено, що між ТзОВ «Рентком» та вказаним контрагентом укладено договір поставки від 11.11.2012р. № 10/10-С. Згідно з яким СФГ «Серміш-Захід-Агро» - (Постачальник), зобов'язується передати у власність ТзОВ «Рентком» (Покупець) сою урожаю 2013 року в кількості 2000т +/-10 %, за ціною тони 3750,00 грн., з яких ПДВ складає 625 грн. Покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар. Ціна включає в себе всі витрати, які пов'язані із зберіганням та доставкою на склад Покупця. Загальна вартість товару становить 7500000 грн., ПДВ з яких складає 1250000 грн. Товар за чинним договором поставляється Постачальником Покупцю партіями завантаженими в автотранспорт Постачальника.

На виконання даного договору в листопаді 2013 року СФГ «Серміш Захід-Агро» здійснило поставку позивачу сої в кількості 69,93 тони.

На підтвердження реальності здійснення такої господарської операції позивачем долучено видаткову накладну №4 від 19.11.2013р., податкову накладну №1/2 від 19.11.2013р., товарно-транспортні накладні від 20.11.2013р. серії ААК № 11 та від 20.11.2013р. серії ААК № 2.

Відповідно до вказаних товарно-транспортних накладних вантаж було перевезено транспортом автопідприємства ПП «Альберто» автомобілем марки МАN д.н.з. НОМЕР_1, причіп НОМЕР_2, водієм ОСОБА_5 та автомобілем марки DAF д.н.з. НОМЕР_3, причіп НОМЕР_4 водієм ОСОБА_6 Пункт навантаження: Хмельницька область, Кам'янець-Подільський район с.Крушанівка.

Позивачем на підтвердження отримання сої також долучено журнал реєстрації довіреності за 2013- 2014р, прибуткові накладні №11 та № 12 від 20.11.2013р., відомість по товарах організацій, акт про результати якості соєвих бобів від 20.11.2013р.

Окрім того, позивачем долучено докази наявності у власності складських приміщень та виробничих потужностей для зберігання та переробки отриманої сої, а саме: свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САМ №076586, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №24974539, технічний паспорт на виробниче приміщення.

Судом встановлено, що в бухгалтерському обліку ТзОВ «Рентком» придання сої відображено наступними проведеннями Д- 201 К-т 6311 та Д-6442 К-т 631 в сумі 262237,50 грн.

Позивачем проведено попередню оплату за отриману сою в сумі 350000 грн., що відображено бухгалтерською проводкою Д-т 631 К-т 311.

В серпні 2014 року СФГ «Серміш Захід-Агро» було повернено на розрахунковий рахунок ТзОВ «Рентком» різницю вартості оплаченої та поставленої сої в сумі 87762 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 18.08.2014р. По податковому обліку ТзОВ «Рентком» провело коригування податкового кредиту в сторону зменшення на суму 14627 грн.

Вказані обставини не заперечуються відповідачем та підтверджуються висновками акту перевірки.

При наданні оцінки спірним правовідносинам суд керувався наступними нормами податкового законодавства.

З 01 січня 2011 року відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств, зокрема, є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 138.4 вищезгаданої статті передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з п.138.6 ст. 138 собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу. Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну) (п.138.8).

Відповідно до пп. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Згідно з п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на додану вартість, зокрема, є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту, зокрема, виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 цього Кодексу передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п. 201.4. ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу (п.201.6ст. 201 ПК України).

Відповідно до п. 201.7. ст. 201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно з п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За змістом наведених правових норм витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку (який є основою будь-якого іншого обліку) господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Відповідно до ст.1 зазначеного Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Суд зазначає, що первинні документи, якими позивач доводить здійснення господарської операції з СФГ «Серміш Захід-Агро», оформлені належним чином, такі містять необхідні реквізити, повністю відображають зміст цієї господарської операції і не мають недоліків, які б свідчили про їх невідповідність вимогам до первинних документів.

Для установлення зв'язку між фактом придбання товарів і господарською діяльністю, позивачем долучено до матеріалів справи належним чином завірені копії документів, з яких слідує, що отриману сою, в тому числі від СФГ «Серміш Захід-Агро», позивач використав в подальшій господарській діяльності при виготовленні олії та макухи, що в подальшому були реалізовані кінцевим споживачам. Вказане підтверджується накладними на передачу готової продукції №18 від 20.11.2013р., №19 від 21.11.2013р., №20 від 22.11.2013р., №7 від 25.11.2013р., №22 від 26.11.2013р., №24 від 28.11.2013р., №23 від 27.11.2013р., №29 від 29.11.2013р., №27 від 28.11.2013р., відомістю по товарах організацій, довідкою-розрахунком №1 від 30.11.2013р., видатковими накладними №3 від 22.11.2013р., №1 від 22.11.2013р., №4 від 25.11.2013р., №5 від 27.11.2013р., №9 від 28.11.2013р., №11 від 28.11.2013р., №10 від 28.11.2013р., сертифікатом відповідності продукції позивача.

Таким чином, позивач надав суду належні докази використання придбаної в СФГ «Серміш Захід-Агро» сої у власній господарській діяльності, що додатково підтверджує факт існування такого товару та необхідність його попереднього придбання.

З долучених позивачем до матеріалів справи копій податкових декларацій по податку на додану вартість за листопад 2013 року та вересень 2014 року судом встановлено, що господарські операції з СФГ «Серміш Захід-Агро» належним чином відображались позивачем в податковій звітності, що підтверджується розшифровкою податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, а також реєстром виданих та отриманих податкових накладних.

Судом враховано, що проведеною перевіркою не встановлено порушень щодо реєстрації отриманих податкових накладних в Єдиному державному реєстрі. Окрім того, за результатами автоматизованого співставлення розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів згідно з ІС „Податковий блок", відповідачем не встановлено розбіжності за періоди які охоплено перевіркою.

Вказана обставина, ще раз підтверджує те, що проаналізовані господарські операції належним чином відображались у податковій звітності як позивачем так і його контрагентом.

Оцінюючи дані факти, суд надає перевагу письмовим доказам (первинним документам) та поясненням позивача, а також враховує, що про реальність господарських операцій позивача з контрагентами свідчить той факт, що отримана від СФГ «Серміш Захід-Агро» соя була реально облікована підприємством та використана у власній господарській діяльності. Достовірних фактів, які б викликали сумнів в реальності придбання такої у суду немає.

Суд критично оцінює посилання представника відповідача на наданий СВ Радехівським РВ ГУ МВС України у Львівській області протокол допиту свідка ОСОБА_3, який, на думку відповідача, є доказом безтоварності спірних господарських операцій.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Вина осіб у зайнятті фіктивним підприємництвом чи у підробленні документів може встановлюватися лише вироком суду, адже такі діяння є кримінальнокарані. Відповідачем не було надано вироку суду з якого б вбачалася вина певних осіб у зайнятті фіктивним підприємництвом щодо СФГ «Серміш Захід-Агро», чи вироку суду з якого б вбачалася вина певних осіб у підробленні документів первинного бухгалтерського обліку.

За таких умов протокол допиту свідка сам по собі не може вказувати на фіктивність діяльності підприємства та на безтоварність господарських операцій. Фактично ж всі доводи відповідача ґрунтуються лише на поясненнях засновника фермерського господарства, який, при цьому, не заперечує створення ним господарства та здійснення певної діяльності.

Суд звертає увагу відповідача на те, що у разі встановлення вироком суду, який набрав законної сили, вини певних осіб у підробленні документів чи зайнятті фіктивним підприємництвом постанова суду може бути переглянута у зв'язку з нововиявленими обставинами (ст. 245 КАС України).

Під час перевірки податковий орган не встановив обставин, які б свідчили про умисел ТзОВ «Рентком» на укладення договорів без наміру створити наслідки, які ними передбачені. Не надано цих доказів і під час судового розгляду справи. Навпаки, документально доведено виконання зобов'язань по поставці сої та оплати такої.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Суд враховує, що згідно з п.10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

З огляду на вищевикладене та з врахуванням встановлених обставин справи суд вважає, що викладені в акті перевірки від 21.11.2014р. №490/22-01/37693601 висновки податкового органу про порушення позивачем норм Податкового кодексу України є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження зібраними у справі належними та допустимими доказами. Тому, адміністративний позов про визнання протиправними та скасування прийнятих на підставі цих висновків податкових повідомлень-рішень, є обґрунтованим та такий слід задовольнити.

Судові витрати у розмірі 214,00 грн. відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України слід стягнути на користь позивача.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

п о с т а н о в и в :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області № та № від 09.12.2014р.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентком» судовий збір в сумі 214 (двісті чотирнадцять) гривень 00 коп.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кузан Р.І.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 06 березня 2015 року