Справа № 803/269/15-а
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року Справа № 803/269/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання Новак Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області (далі - Ковельська ОДПІ ГУ Міндоходів) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу від 21 листопада 2014 року №Ф-819-17У.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець та є платником єдиного податку, однак, вважає, що оскільки він є пенсіонером за віком та отримує відповідну пенсію, тому він звільняється від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підставі частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на державне соціальне страхування». З наведених підстав вважає вимогу про сплату боргу від 21 листопада 2014 року №Ф-819-17У з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 5 021 грн. 37 коп. протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 2 березня 2015 року у даній справі допущено процесуальне правонаступництво та замінено відповідача у справі - Ковельську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Волинській області її правонаступником Ковельською об'єднаною державною податковою інспекцією ДФС у Волинській області (далі - Ковельська ОДПІ ГУ ДФС).

Представник відповідача в поданому письмовому запереченні від 24 лютого 2015 року №1874/03-10-015 позовні вимоги заперечила, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугою років, відповідно даний вид пенсії не дає можливість застосування норми частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на державне соціальне страхування», а саме звільнення від сплати єдиного внеску. Однак, позивач для надання вказаної пільги щодо звільнення від сплати єдиного внеску, згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення», має право обрати вид пенсійного забезпечення та отримувати пенсію за віком, що дасть можливість застосування норми частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на державне соціальне страхування». Просила в задоволенні позову відмовити.

Позивач в судове засідання не прибув, 2 березня 2015 року подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача 27 лютого 2015 року подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги не визнає з мотивів, викладених у письмових запереченнях проти позову.

У відповідності до статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України справу вирішено у відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позов з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 26 жовтня 2005 року зареєстрований як фізична особа-підприємець Ковельською районною державною адміністрацією Волинської області, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_3.

Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_2 від 25 травня 2012 року позивач є платником єдиного податку з 1 січня 2012 року.

Як вбачається з пенсійного посвідчення НОМЕР_4 позивач є пенсіонером.

Ковельською ОДПІ ГУ Міндоходів 21 листопада 2014 року винесено вимогу №Ф-819-17У про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 5 021 грн. 37 коп.

Надаючи правову оцінку оскаржуваній вимозі про сплату боргу (недоїмки), суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування врегульовані Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-VI.

Зокрема, згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування сплачується в обов'язковому порядку, крім випадків встановлених законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. При цьому, як визначено частиною четвертою цієї ж статті, особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV визначено, що пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачені такі види пенсійних виплат, як пенсія за віком, пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства), пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії за вислугу років), відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які отримують пенсію за вислугою років звільняються від сплати єдиного внеску з часу досягнення ними віку з якого призначається пенсія за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивач є фізичною особою-підприємцем та отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», що підтверджується матеріалами справи.

Позивач 17 травня 2007 року досяг віку з якого призначається пенсія за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», отже з цієї дати він звільнений від сплати єдиного внеску.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач має передбачене частиною четвертою статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» право на звільнення від сплати єдиного внеску, так як обрав спрощену систему оподаткування та отримує пенсію за віком, а тому вимога від 21 листопада 2014 року №Ф-819-17У про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 5 021 грн. 37 коп. є протиправною та підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого адміністративного суду України від 26 червня 2013 року у справі №2а/2370/977/2012 та від 18 вересня 2014 року у справі №822/1490/13-а.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятої вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Таким чином, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що вимога від 21 листопада 2014 року №Ф-819-17У про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 5 021 грн. 37 коп., підлягає скасуванню, як протиправна.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись частиною третьою статті 160, статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області від 21 листопада 2014 року №Ф-819-17У.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) (сімдесят три) грн. 08 коп. понесених витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.Я. Ксензюк

Повний текст постанови виготовлений 5 березня 2015 року.