Справа № 278/3829/14-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2015 р. м. Київ К/800/57128/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області на ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2014 року та постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною відмову відповідача в призначення йому пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зменшенням пенсійного віку на 2 роки;

- зобов'язано відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зменшенням пенсійного віку на 2 роки з 12 лютого 2014 року.

Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2014 року, адміністративний позов задоволено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з повним пакетом документів, що підтверджують особливий статус позивача, а саме те, що ОСОБА_4 з 06.06.1986 року по 20.12.1986 року брав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження, куди був відряджений зі свого постійного місця роботи механізованої колони №7 тресту «Укррадгоспспецбуд» Мінсільбуду УРСР, за що отримав заробітну плату, останній, а тому позивач має право на призначення пенсії відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зменшенням пенсійного віку на 2 роки.

У поданій касаційній скарзі відповідач заявив вимоги про скасування рішень судів попередніх інстанцій, як таких, що ухвалені із порушенням норм матеріального і процесуального права, ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

У доводах касаційної скарги, відповідач зазначає, що відсутні правові підстави для призначення пенсії позивачу зі зниженням пенсійного віку на 2 роки відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки позивачу не підтверджено працю з моменту аварії на ЧАЕС до 01.07.1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливих умовах праці (за радіаційним фактором), пов'язаними з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що виконувались за урядовими завданнями в зоні безумовного (обов'язкового) відселення по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

12.02.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії, як ліквідатору-чорнобильцю, із зниженням пенсійного віку на 2 роки відповідно до абз. 7 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом відповідача від 05.05.2014 року № 5478/02 позивачу відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до вимог абз. 7 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв'язку з тим, що на підставі довідки № 103 від 04.06.1993 року виданої виконавчим комітетом Богунськї районної ради народних депутатів, для видачі посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи неможливо зробити висновки, що останній працював з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливих умовах праці (за радіаційним фактором), пов'язаними з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що виконувались за урядовими завданнями в зоні безумовного (обов'язкового) відселення по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.7-8).

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до пункту першого частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до частини 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, зокрема особам, які працювали з моменту аварії до 01.071986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов'язаними з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що виконувалися за урядовими завданнями на 2 роки.

Згідно зі ст. 65 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженим постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зокрема, додаються: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, форму якої затверджено постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 року № 122; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (при призначенні пенсії з використанням норм ст. 55 Закону № 796-ХІІ).

Основним документом, що визначає час виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безпосередньо в зоні відчуження являється довідка, яка видається на підставі первинних документів лише тими підприємствами, установами, організаціями, в складі яких працівник безпосередньо виконував роботи по ліквідації наслідків аварії.

У разі неможливості подання довідки за формою для визначення права на призначення пенсії надаються інші (первинні) документи, що стверджують період роботи в зоні відчуження:

- первинні документи, що стверджують періоди перебування в зоні відчуження: довідки про період роботи в зоні, табеля обліку робочого часу за період роботи в зоні, копії відомостей (особових) рахунків на виплату заробітної плати.

Відповідно до вимог статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (частина четверта). Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає (частина п'ята).

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що позивач з 06.06.1986 року по 20.12.1986 року брав участь у роботах на території зони безумовного (обов'язкового) відселення, куди був відряджений зі свого постійного місця роботи - спеціалізованої механізованої колони № 7 тресту «Укррадгоспспецбуд» Мінсільбуду УРСР, за що отримав заробітну плату. В свою чергу, матеріли справи не містять та судами попередніх інстанцій не оглядалась трудова книжка позивача. Також, матеріали справи не містять табелів обліку робочого часу за період роботи позивача в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, копії відомостей (особових) рахунків на виплату заробітної плати, що ставить під сумнів обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій в цій частині.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, спеціалізовану механізовану колону № 7 тресту «Укррадгоспспецбуд» Мінсільбуду УРСР ліквідовано, документи передані до архіву не в повному обсязі, уточнюючу довідку, яка дає право на призначення пенсії на пільгових умовах вказане підприємство позивачу не видавало. Судами попередніх інстанцій не встановлено чи є у вищевказаного підприємства правонаступники та не перевірено чи дійсно не передано до архіву документи щодо роботи позивача на вказаному підприємстві.

Пунктом 18 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж встановлюється на підставі показань не менше двох свідків.

Таким чином, для правильного вирішення даного спору, суди попередніх інстанцій зобов'язанні були з'ясувати чи є свідки, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника на території зони безумовного (обов'язкового) відселення.

Згідно ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд або для продовження розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати все вище викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 227, 231, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області задовольнити частково.

Ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2014 року та постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2014 року у справі № 278/3829/14-а - скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді І.Я. Олендер

С.Є. Амєлін

М.Г. Кобилянський