Справа № 725/5885/14-а
Суддя: Вольська-Тонієвич О. В.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 725/5885/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2015 року.Першотравневий районний суд м. Чернівці

в складі:

головуючої судді Вольської-Тонієвич О.В.

при секретарі Бакун Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях про зобов'язання призначити і виплачувати пенсію за віком,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці із адміністративним позовом до Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях про зобов'язання призначити і виплачувати пенсію за віком.

Посилалась на те, що вона є пенсіонеркою за віком.

31.05.1989 року вона виїхала на постійне місце проживання до Держави Ізраїль. Загальний її трудовий стаж в Україні становить 32 роки та 2 місяці.

13 грудня 2009 року вона звернулася до відповідача Пенсійного фонду України із заявою про призначення та виплату їй пенсії у зв'язку з прийняттям Конституційним судом України рішення № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, яким визнано недійсними положення п. 2 ч. 1 ст. 49 та другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»

Однак не отримавши відповіді на своє звернення, вона повторно 15 березня 2011 року звернулася із вказаною заявою до Пенсійного фонду України.

Разом з тим, листом Пенсійного фонду України №6713/м-ІІ від 18 квітня 2011 року їй було повідомлено, що вказане рішення Конституційного суду України поширюється на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон після 07.10.2009 року.

Просила визнати незаконну відмову Пенсійного фонду України щодо призначення та виплати їй пенсії за віком. Зобов'язати пенсійний фонд України та Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях прийняти у неї необхідні документи для призначення пенсії за віком, призначити та виплачувати їй пенсію за віком з 13 грудня 2009 року за межі України.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, незважаючи на те, що належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Від позивачки надійшла заява, в якій вона позов підтримала та просила слухати справу у її відсутність.

Представник Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях - Бірюк Г.В. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях. Просила у задоволенні позову відмовити.

Представник Пенсійного фонд України в судове засідання не з'явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Від нього до суду надійшли заперечення, в яких він просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступних підстав:

Так, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з січня 1961 року по березень 1989 року працювала на території України, що підтверджується трудовою книжкою (а.с.7).

31 травня 1989 року позивачка виїхала з України до Держави Ізраїль на постійне місце проживання.

13 грудня 2009 року та 15 березня 2011 року позивачка звернулася до відповідача Пенсійного фонду України із заявою про призначення та виплату їй пенсії у зв'язку з прийняттям Конституційним судом України рішення № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, яким визнано недійсними положення п. 2 ч. 1 ст. 49 та другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»

Разом з тим, листом Пенсійного фонду України №6713/м-ІІ від 18 квітня 2011 року позивачці було повідомлено, що вказане рішення Конституційного суду України поширюється на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон після 07.10.2009 року (а.с.14).

Оцінюючи бездіяльність відповідачів щодо відмови в призначенні та виплаті пенсії за віком особі, яка проживає за межами України та має трудовий стаж в Україні, суд виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій передбачені Законами України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію нарівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

Згідно з приписами ст. 92 цього Закону громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються. Виключення з даного правила встановлено тільки для пенсій, призначених внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного Фонду України або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. У статті 51 вказаного закону передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед виїздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV.

Таким чином, з наведеного вбачається, що питання щодо призначення та виплати пенсій громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за межі України, після визнання положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» такими, що не відповідають Конституції України рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009, до спірних правовідносин підлягають застосуванню ст.ст. 1, 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що на час існування спірних правовідносин та розгляду справи є чинними так як неконституційними не визнавалися та є обов'язковими для всіх громадян, підприємств, установ та організацій і підлягають застосуванню на всій території України.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що у відповідачів в силу положень ст.ст. 1, 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відсутні правові підстави для призначення пенсій громадянам, які виїхали на постійне проживання в держави, з якими Україною не укладено міжнародні договори, що врегульовують питання пенсійного забезпечення таких осіб (крім пенсій, призначених внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання).

Крім цього, аналізуючи обставини справи, суд звертає увагу, що Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено порядок призначення пенсій, дотримання якого виключає наявність спірних правовідносин між сторонами щодо призначення пенсій.

Частина перша ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вказує на те, що заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до зазначеного вище Закону, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за № 1566/11846 передбачає, зокрема ч.2, що заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам подається заявником особисто безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Пунктом 7 вказаного Порядку передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про місце проживання (реєстрації) особи. Відповідно до п. 16 Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії) повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік, а за приписами п. 29 Порядку за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

З наведеного вбачається, що усім пенсіонерам незалежно від виду пенсій призначаються та виплачуються за місцем проживання.

Судом встановлено, що позивачка не зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення та виплату пенсії за віком відповідно до вимог ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому вимоги адміністративного позову до Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Окрім цього, не підлягають задоволенню вимоги позивачки до Пенсійного Фонду України з огляду на наступне.

Згідно з п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 року № 1261 (далі - Положення), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра соціальної політики України.

Відповідно до п. 2 вказаного Положення, Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Згідно з п. 17 вищенаведеного Положення, Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку головні управління Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управління в районах, містах і районах у містах.

Відповідно до зазначеного вище Положення, Пенсійний фонд України, як центральний орган виконавчої влади, відповідно до покладених на нього завдань лише організовує, координує та контролює роботу його органів щодо призначення (перерахунку) та виплати пенсій. Спеціальних підрозділів, які безпосередньо призначають та виплачують пенсію, в Пенсійному фонді України, не створено.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року № 8-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.05.2002 року за № 442/6730, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії управління Фонду в районі, місті і районах у містах, а не Пенсійний фонд України.

Позивачка зверталася до Пенсійного фонду України із проханням призначити та виплатити їй пенсії, проте останній не відмовляв у призначенні та виплати такої, а лише надав роз'яснення відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

За таких обставин, відповідач Пенсійний фонд України діяв в межах чинного законодавства та жодним чином не порушив права та свободи позивачки.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1, 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Положенням про Пенсійний Фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 384/2011, Положення про Управління Пенсійного Фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного Фонду України від 30.04.2002 року № 8-2, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 21 травня 2002 року за № 442/6730, ст.ст.2,6,9,11,71,94,99,158-163,183-2,256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях про зобов'язання призначити і виплачувати пенсію за віком - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дні її проголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Вольська-Тонієвич О. В.