Справа № 826/15558/14
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - Житченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_4 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника за період часу з 18.06.2014 р. по 04.08.2014 р. у розмірі 5 423,55 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника за період часу з 18.06.2014 р. по 04.08.2014 р. у розмірі 5 423,55 грн. При цьому, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у березні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг про скасування наказу відповідача про звільнення позивача від 27.01.2014 року № 21 "ОС"; здійснення переведення ОСОБА_4 на посаду начальника Управління ліцензійного контролю Комісії з моменту виходу позивача на роботу 11.11.2013 року у зв'язку із закінченням відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; зобов'язання відповідача здійснити ОСОБА_4 виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.01.2014 року до фактичної дати поновлення її на роботі.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.04.2014 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково - скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії та ухвалено нову, якою позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 27.01.2014 року № 21 "ОС" про звільнення ОСОБА_4 з займаної посади; зобов'язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг здійснити переведення ОСОБА_4 на посаду, що є рівнозначною посаді, яку ОСОБА_4 займала до виходу у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; зобов'язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг виплатити ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.01.2014 року по дату набрання даним рішенням законної сили. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено повністю.

Як зазначає позивач, оскільки постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, а саме: 17.06.2014 р., то з 18.06.2014 р. вона повинна була поновлена на роботі шляхом переведення на посаду, що є рівнозначній посаді, яку вона займала до виходу у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (посада директора Департаменту ліцензійного відділу), проте відповідач призначив її на посаду начальника Управління інформаційно-господарського забезпечення та державних закупівель лише 05.08.2014 р.

Враховуючи затримку виконання судового рішення, позивач вважає, що ОСОБА_4 підлягає виплаті вимушений прогул при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника за період часу з 18.06.2014 р. по 04.08.2014 р., у зв'язку із чим вона звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що порушень зі сторони відповідача щодо виконання рішення суду відсутні, Комісією вжито вичерпних заходів щодо поновлення ОСОБА_4 на рівнозначній посаді.

Однак, погодитись з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною першою статті 255 КАС України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Пунктом третім частини першої статті 256 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України передбачено оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника.

Так, згідно вказаної статті у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, безперечним є обов'язок роботодавця сплатити незаконно звільненому працівнику як середній заробіток за час вимушеного прогулу, так і середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення.

При цьому, відповідний обов'язок виникає у роботодавця з моменту винесення рішення про поновлення на роботі, і не залежить від наявності чи відсутності рішення в частині стягнення вищезазначених сум.

Крім того, у пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з метою досягнення домовленостей у вирішенні питання переведення позивача на рівнозначну посаду, Комісія надала ОСОБА_4 перелік керівних вакантних посад з пропозицією працевлаштування в Комісії, що підтверджується листом від 01.07.2014 р. № 2865/02-15-08 та листом від 23.07.2014 р. № 3613/02-15-08.ї

Окрім того, вичерпний перелік вакантних посад у Комісії надавався на запит адвоката ОСОБА_7(лист від 03.07.2014 р. № 83/0/6-14).

Про прийняте рішення позивач мала повідомити письмово шляхом подання відповідної заяви.

Натомість, як встановлено судом, така заява від позивача надійшла 04.08.2014 р. з проханням перевести її з 05.08.2014 р. на посаду начальника Управління інформаційно-господарського забезпечення та державних закупівель.

Колегія суддів з цього приводу зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, вже 17.06.2014 року ОСОБА_4 зверталась до Комісії із заявою про виконання рішення Київського апеляційного адміністративного суду. В подальшому позивач також неодноразово зверталась до відповідача щодо негайного виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2014 року. Копії вказаних заяв містяться в матеріалах справи. Таким чином, надані позивачем докази доводять намагання позивача виконати рішення суду щодо негайного поновлення її на роботі, а тому висновки суду першої інстанції з приводу, що рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2014 року не виконано у зв'язку з бездіяльністю ОСОБА_4 є безпідставними.

До того ж, Комісія надала ОСОБА_4 переліки вакантних керівних посад з пропозицією працевлаштування в Комісії лише 01.07.2014 року (лист 2868/02-15-08 від 01.07.2014 року, що наявний в матеріалах справи), що не свідчить про намір Комісії негайно виконати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.06.2014року.

Враховуючи те, що на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2014 року ОСОБА_4 була поновлена на роботі лише 05.08.2014 р., колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт надав до суду належні докази, що підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив скасувати її та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_4 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Стягнути з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника за період часу з 18.06.2014 р. по 04.08.2014 р. у розмірі 5 423,55 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Постанову в повному тексті виготовлено 10.03.2015 року.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.