Справа № 804/2476/15
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКУРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

04 березня 2015 р. Справа № 804/2476/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Турової О.М.

за участю секретаря судового засідання: Потіп О.М.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Кравченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську клопотання представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про закриття провадження у справі

за позовом ОСОБА_3

до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська,

про скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпропетровська в якій просила:

- скасувати рішення відповідача №109 від 12.01.2015 року та визнати це рішення таким, що порушує вимоги ст.47 Конституції України, Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» накази Міністерства оборони України №1 від 03.01.1993р., №569 від 15.09.2011р. та права позивача на приватизацію займаного ним житла;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, як органу приватизації, щодо порушення вимог Конституції України, нормативно-правових актів (наказів Міністерства оборони України №569 від 15.09.2011р., №1 від 03.01.1999р.) та розглянути заяву позивача від 03.12.2014р. вх. №3012 про передачу у приватну власність квартири АДРЕСА_1, що займає позивач на підставі ордеру №395 від 07.06.1984 року на території відкритого військового містечка (селища міського типу), згідно нормативно-правових актів, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджене Наказом МЖКГ №396 від 16.12.2009 року, що діють на момент ухвалення рішення;

- зобов'язати відповідача прийняти рішення по заяві позивача згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та вжити заходи щодо приватизації вищевказаної квартири позивача.

В обґрунтування пред'явленого позову зазначалося, що оскаржуваним рішенням відповідача позивачу протиправно відмовлено в оформленні передачі у приватну власність квартири №21 по вул. Лісна у будинку №4 в смт Черкаське, в якій ОСОБА_3 прописана та мешкає на підставі ордеру №395 від 07.07.1984р., та типового договору найму житла в військовому містечку №3, чим грубо порушено приписи ст. ст. 40, 47 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 6 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Наказу Міністра оборони України №1 від 03.01.1993р., Наказу Міністра оборони України №569 від 15.09.2011 р. «Про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад».

У судовому засіданні 04.03.2015р. представником відповідача було заявлене клопотання про закриття провадження у цій справі у зв'язку із тим, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Представник позивача проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі заперечував та зазначав, що, на його думку, вказаний спір є публічно-правовим та його розгляд належить до адміністративної юрисдикції.

Заслухавши доводи представників сторін відносно заявленого клопотання, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що клопотання про закриття провадження у справі підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Крім того, приписами ст.4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

При цьому, ст.15 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Отже, приписи пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства. Поняття «житлові відносини» в контексті змісту наведеної норми включає і право на приватизацію житла, оскільки норма не містить винятку зі встановленого нею загального правила.

Тим більше, що ст.9 Житлового кодексу України встановлено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Відповідно до норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

З огляду на означене, суд приходить до висновку, що питання, які пов'язані з приватизацією квартир, в тому числі і в частині відмови уповноваженим органом провести приватизацію, виникають з житлових відносин і повинні розглядатися судами у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Доводи представника позивача відносно того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, а також суперечать приписам статті 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом».

Таким чином, суд приходить до висновку, що означену справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що клопотання представника відповідача підлягає задоволенню, а провадження у справі №804/20643/14 - закриттю.

Керуючись п.1 ч.1 ст.157, ст.ст.160,165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в:

Клопотання представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про закриття провадження у справі №804/2476/15 - задовольнити.

Провадження у справі №804/2476/15 за позовом ОСОБА_3 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Роз'яснити позивачу, що вона може звернутися з даною позовною заявою в порядку цивільно-процесуального законодавства.

Повторне звернення з цією ж самою позовною заявою в порядку адміністративного судочинства, відповідно до приписів ч.3 ст.157 КАС України, не допускається.

Повний текст ухвали виготовлено 10 березня 2015 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та у строки, визначені ст. 186 КАС України, та набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України.

Суддя О.М. Турова