Справа № 823/3928/14
Суддя: В.І. Орленко
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року справа № 823/3928/14

м. Черкаси

18 год. 10 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Орленко В.І.,

при секретарі - Дудці Г.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 - особисто,

представника відповідачів начальника Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Гайдар А.В., головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Неїленко Р.В. - Топора А.І. - за довіреністю від 12.01.2015,

представника третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - за довіреністю від 25.09.2014,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Гайдар А.В., головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Неїленко Р.В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_5 про визнання незаконними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з позовом звернувся ОСОБА_1, в якому просить:

- визнати незаконними та неправомірними дії та бездіяльність начальника Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Гайдар А.В. та головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Неїленко Р.В.;

- зобов'язати начальника Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Гайдар А.В. та головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Неїленко Р.В. вжити заходів щодо виключення майна з Акту опису й арешту майна боржника від 17.11.2014р. та від 21.11.2014р. згідно переліку, зазначеному у даних Актах;

- зобов'язати начальника Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Гайдар А.В. та головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Неїленко Р.В. вжити передбачених законодавством заходів та у відповідності до закону зняти обмеження і заборону у праві користування рухомим та нерухомим майном, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності;

- постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону;

- постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Ухвалою суду від 05.03.2015 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про зобов'язання начальника Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Гайдар А.В. та головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Неїленко Р.В. вжити заходів щодо виключення майна з Акту опису й арешту майна боржника від 17.11.2014р. та від 21.11.2014р. згідно переліку, зазначеному у даних Актах; та зобов'язання начальника Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Гайдар А.В. та головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Неїленко Р.В. вжити передбачених законодавством заходів та у відповідності до закону зняти обмеження і заборону у праві користування рухомим та нерухомим майном, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтовуючи їх тим, що 17.11.2014 та 21.11.2014 державними виконавцями Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції здійснено опис та арешт рухомого та нерухомого майна відповідно.

Позивач зазначає, що під час проведення опису та арешту майна державні виконавці не взяли до уваги документи щодо належності усього майна на праві приватної власності ОСОБА_1, який не є боржником у виконавчому провадженні. Після проведення опису та арешту майна позивачем було надано повний пакет документів, що підтверджує належніть йому вказаного майна на праві власності (заява від 19.11.2014 про надання документів).

Накладення органом державної виконавчої служби арешту та опис майна, на думку позивача, порушує його права власника рухомого та нерухомого майна, у зв'язку з чим позивач звернувся до адміністративного суду з відповідними позовними вимогами.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що під час здійснення опису та арешту майна державні виконавці діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

Підставою для проведення виконавчих дій стали відомості, отримані державним виконавцем з офіційних джерел: інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців №76334761 від 12.11.2014, згідно якої комплекс нежитлових будівель по АДРЕСА_1 належить приватному підприємцю ОСОБА_5, на підставі договору купівлі-продажу №52-1 від 22.12.2003.

Відповідно до пояснень державних виконавців, наданих в судовому засіданні, під час проведення опису та арешту майна документи, що підтверджують належність позивачу готової продукції (світерів, жилеток, кардіганів, ін.) не надавались.

Представник третьої особи підтримала адміністративний позов та пояснила, що опис та арешт майна згідно актів опису й арешту майна боржника від 17.11.2014 та від 21.11.2014 проведений з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ОСОБА_5, як боржника у виконавчому провадженні, не було повідомлено про відкриття відповідного виконавчого провадження, проведення інших виконавчих дій.

Заслухавши пояснення та доводи осіб, які беруть участь у справі, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні в Центральному відділі державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції перебуває наказ №15/26/117/2011, виданий 25.10.2011 господарським судом Черкаської області, про стягнення з ФОП ОСОБА_5 на користь виконавчого комітету Черкаської міської ради боргу в сумі 61587,80 грн.

Відповідно до ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.09.2014 у справі №712/12314/14к про тимчасовий доступ до речей і документів, зобов'язано Центральний відділ державної виконавчої служби надати тимчасовий доступ до речей і документів, а саме: до матеріалів, що стосуються виконання судового наказу №15/26/117/2011 про примусове виконання рішення від 25.10.2011, який видав господарський суд Черкаської області, згідно з яким вирішено стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь міського бюджету м. Черкаси 57437,13 грн. орендної плати за землю та 4150,67 грн. пені, і який направлений на виконання до державної виконавчої служби (Центральний відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції), - з можливістю його вилучення.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що 06.11.2014 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Неїленком Р.В. при примусовому виконанні наказу №15/26/117/2011, виданого 25.10.2011 господарським судом Черкаської області, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №30726977, згідно якої накладено арешт на частину адмінбудівлі літ. Д-1, крім приміщення №IV, за адресою: АДРЕСА_1, що належить боржнику ФОП ОСОБА_5.

17.11.2014 державними виконавцями Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції при примусовому виконанні наказу №15/26/117/2011, виданого 25.10.2011 господарським судом Черкаської області, складено акти опису й арешту майна, згідно з якими в нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1, описано та накладено арешт на готову продукцію: світера, кофти, кардигани, жилетки та ін.

21.11.2014 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Неїленком Р.В. при примусовому виконанні наказу №15/26/117/2011, виданого 25.10.2011 господарським судом Черкаської області, складено акт опису й арешту майна, згідно з яким описано та накладено арешт на частину адмінбудівлі літ. Д-1, а саме: приміщення за номерами з № 1-1 по № 1-12, з № 2-1 по № 2-12, з № 2-14 по № 2-18, частину приміщення № 2-13 площею 17,5 кв.м., замощення І та частину замощення ІІ загальною площею 435, 2 кв.м., що розташовано за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішуючи спір, з огляду на аргументацію позивача, суд враховує, що спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 (далі - Закон № 606).

Відповідно до статті 1 Закону № 606 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до Закону України "Про державну виконавчу службу" № 202/98-ВР від 24.03.1998р. примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділів (управлінь) державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (містобласногозначення), районних в містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Пункт 5 ч. 3 ст. 11 Закону № 606 визначає, що державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

За приписами частини 1 статті 32 Закону № 606 звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника є одним із заходів примусового виконання рішень.

Згідно частини 1 статті 52 Закону № 606 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до частини 5 названої статті Закону № 606 у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Статтею 55 Закону № 606 передбачено, що державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов'язані подати на запит державного виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває в них, та майно чи кошти, які вони мають передати боржнику. Після надходження від зазначених осіб відомостей про наявність майна боржника державний виконавець описує таке майно, вилучає його і реалізує у встановленому цим Законом порядку. У разі якщо особа, у якої перебуває майно боржника, перешкоджає державному виконавцю в його вилученні, таке майно вилучається державним виконавцем у примусовому порядку.

Відповідно до ст. 57 Закону № 606 арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом: проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин (ч.5 ст. 57 Закону № 606).

Пункт 3 ч. 3 ст. 11 Закону № 606 визначає, що державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Аналіз норм чинного законодавства дає підстави зробити висновок про те, що для здійснення опису та арешту майна боржника державний виконавець має вчинити дії щодо виявлення такого майна, зокрема, має одержати інформацію про належність майна боржникові від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження тощо.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для проведення виконавчих дій стали відомості, отримані державним виконавцем з офіційних джерел, а саме: інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців №76334761 від 12.11.2014, згідно якої комплекс нежитлових будівель по АДРЕСА_1 належить приватному підприємцю ОСОБА_5, на підставі договору купівлі-продажу №52-1 від 22.12.2003.

В судовому засіданні встановлено, та не заперечується сторонами у справі, що під час проведення опису та арешту майна 17.11.2014 за адресою: АДРЕСА_1, позивач пред'явив державним виконавцям документи на технічне обладнання (швейні машини, машини трикотажні, наметувальні станки, прасувальну машинку, петлевальні машини), що підтверджують право власності ОСОБА_1 та перебування вказаного обладнання у заставі у ВАТ «Райфайзен Банк Аваль».

Враховуючи вищевикладене, 17.11.2014 державними виконавцями не проводився опис та арешт технічного обладнання.

Стосовно посилань позивача на те, що під час проведення опису та арешту майна 17.11.2014 державними виконавцями не взято до уваги, що саме ОСОБА_1 є власником спірного майна, суд зазначає наступне.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.03.2014 у справі №711/932/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ спільного сумісного майна подружжя, позов задоволено повністю, визнано частину адміністративної будівлі літ. «Д-І», а саме: приміщення за номерами з № 1-1 по № 1-12, з № 2-1 по № 2-12, з № 2-14 по № 2-18, частину приміщення № 2-13 площею 17,5 кв.м., загальною площею 435, 2 кв.м., замощення І та частину замощення ІІ, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 - спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_8; виділено та визнано за ОСОБА_1 право власності на частину адміністративної будівлі літ. «Д-І», а саме: приміщення за номерами з № 1-1 по № 1-12, з № 2-1 по № 2-12, з № 2-14 по № 2-18, частину приміщення № 2-13 площею 17,5 кв.м., загальною площею 435, 2 кв.м., замощення І та частину замощення ІІ, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1.

Під час судового розгляду справи встановлено, що право власності ОСОБА_1 на вказане нерухоме майно не було зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно через наявність обтяження на нерухоме майно від 09.04.2010. Відповідно до вищезгаданої інформаційної довідки з Реєстрів, 09.04.2010 за №9709972 в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження - арешт нерухомого майна, згідно постанови Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції від 29.03.2010 про арешт майна під час виконання наказу Господарського суду Черкаської області №04/3200 від 20.10.2008 про стягнення з ОСОБА_5 на користь держави боргу у сумі 38615,90 грн. (ВП 432-10/10).

В рамках розгляду даної адміністративної справи суд не досліджує законність накладення арешту на майно у виконавчому провадженні ВП 432-10/10, як обставину, що перешкоджала державній реєстрації права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно. Вказані обставини не стосуються розгляду даної адміністративної справи.

Відповідно до пояснень державних виконавців, наданих в судовому засіданні, під час проведення опису та арешту майна документи, що підтверджують належність позивачу готової продукції (світерів, жилеток, кардіганів, ін.) не надавались.

В судовому засіданні було досліджено заяву ОСОБА_1 від 19.11.2014, адресовану начальнику Центрального відділу ДВС, про надання копій документів, які підтверджують право власності ОСОБА_1 на обладнання, сировину, готову продукцію (трикотажні вироби), які були описані та арештовані державними виконавцями 17.11.2014.

На переконання суду, вказаний лист, а також пояснення позивача свідчать про ненадання всіх необхідних документів під час проведення виконавчих дій щодо опису та арешту спірного майна.

Таким чином, під час судового розгляду справи судом не встановлено, а позивачем не доведено, наявність порушень з боку державних виконавців під час проведення опису та арешту майна згідно актів опису й арешту майна боржника від 17.11.2014 та від 21.11.2014.

Крім того, в судовому засіданні під час розгляду справи судом досліджено лист Державної служби інтелектуальної власності України від 08.12.2014 №1-6/8994 «Про надання інформації», яким повідомлено Центральний відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про те, що за даними Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг власником свідоцтва України на знак для товарів і послуг НОМЕР_1 є ОСОБА_5 (виписка є Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відносно свідоцтва НОМЕР_1 станом на 08.12.2014).

За таких обставин та з огляду на наведені правові норми суд не вбачає в діях відповідачів порушень при здійсненні опису та арешту майна 17.11.2014 та 21.11.2014.

Суд звертає увагу позивача, що згідно ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Пунктом 20 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" передбачено, під час вирішення такого спору з'ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно, встановлення власника арештованого майна, у зв'язку з чим зазначені вимоги є приватноправовими.

Відповідно до роз'яснення, викладеного у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", вимоги осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (стаття 24 Цивільного процесуального кодексу України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Згідно пункту 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014 № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Щодо вимог про постановлення окремої ухвали і направлення її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; постановлення окремої ухвали про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Відповідно до частини 1 ст. 166 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Враховуючи вищевикладені положення КАС України, суд зазначає, що постановлення окремої ухвали є виключно прерогативою суду, і не можуть бути окремими позовними вимогами адміністративного позову, та відповідно належним способом захисту порушеного права.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.І. Орленко

Повний текст постанови виготовлений 10.03.2015.