Справа № 806/7000/13-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року м.Київ К/800/11487/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Житомирської митниці Міндоходів на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліс А» до Житомирської митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування рішень та карток відмови, стягнення 33124,51 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Еліс А» звернулося до суду з позовом до Житомирської митниці Міндоходів, в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 03 вересня 2013 року №101060000/2013/300615/2 та від 02 вересня 2013 року №101060000/2013/300614/2, визнати протиправними та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів через митний кордон України від 03 вересня 2013 року №101060000/2013/00730 та від 02 вересня 2013 року №101060000/2013/00729, стягнути 33124,51 грн. надмірно сплачених митних платежів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про неправомірність відмови у прийнятті до оформлення митної декларації, безпідставність прийняття відповідачем рішення про визначення митної вартості товарів за резервним методом, що призвело до надмірної сплати митних платежів. Вказував про надання всіх необхідних документів на підтвердження заявленої ним митної вартості за ціною контракту щодо ввезених товарів. Вважає прийняті відповідачем рішення про визначення митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України необґрунтованими та безпідставними.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року, позов задоволено частково; визнано протиправними та скасовані рішення Житомирської митниці про коригування митної вартості товарів від 03 вересня 2013 року №101060000/2013/300615/2, від 02 вересня 2013 року №101060000/2013/300614/2, та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів через митний кордон України від 03 вересня 2013 року №101060000/2013/00730 та від 02 вересня 2013року №101060000/2013/00729; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В частині задоволення позовних вимог рішення судів попередніх інстанцій мотивовані неправомірністю коригування митницею митної вартості, оскільки позивачем надано митному органу всі передбачені чинним законодавством документи, необхідні для визначення митної вартості ввезеного товару, та обґрунтованістю вимог щодо скасування рішення про коригування митної вартості, картки відмови. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення надмірно сплачених митних платежів, суди зазначили про їх безпідставність через недодержання позивачем порядку повернення надмірно сплачених митних платежів.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Житомирська митниця Міндоходів звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати.

У касаційній скарзі відповідач зазначає про правомірність визначення митної вартості із застосуванням резервного методу у зв'язку з виявленою невідповідністю задекларованої позивачем митної вартості інформації та ненаданням декларантом витребуваних документів, необхідних для її підтвердження.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 02 вересня 2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Еліс А» відповідно до зовнішньоекономічного контракту, укладеного з компанією «DIWEAVE» (Чехія) від 27 серпня 2013 року, до Житомирської митниці Міндоходів подано митну декларацію №101060000/2013/015443 з метою проведення митного оформлення 3 видів товару «інвентар та обладнання для настільного тенісу»; митна вартість декларантом визначена з використанням основного методу - за ціною договору (вартість операції).

На підтвердження заявленої митної вартості до МД № 101060000/2012/015443 позивачем подані: контракт від 27 серпня 2013 року № CZ2013DW33/UA; додаток до контракту (Специфікація); інвойс експортний від 28 серпня 2013 року № DCU-280813-002, наданий постачальником, в якому вказано асортимент, кількість та вартість товару; міжнародна товаротранспортна накладна (CMR) А № 562629/А від 30 серпня 2013 року, яка підтверджує факт отримання і перевезення товару; митна експортна декларація країни відправлення (Чехія) від 30 серпня 2013 року №13CZ51000027QZEGE0; акт проведення огляду товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу; платіжне доручення в іноземній валюті від 02 вересня 2013 року № 181; рахунок фактура про надання транспортно-експедиційних послуг про транспортні послуги від 30 серпня 2013 року №2; договір про перевезення від 27 серпня 2013 року № 8/01.

В результаті проведення контролю за правильністю визначення митної вартості товару митним органом встановлено, що подані для митного оформлення документи містять розбіжності, а саме: банк отримувач коштів зазначений у договорі відмінний від банку зазначеного в платіжному доручені від 02 вересня 2013 року, відсутня інформація про вартість страхування за перевезення, а також не містять відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості.

У зв'язку з виникненням сумнівів щодо достовірності заявленої декларантом митної вартості вказаного товару, митним органом направлено вимогу про надання додаткових документів, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки з третіми особами; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціальними експертними організаціями.

Декларантом на вимогу митного органу додаткові документи не надані.

02 вересня 2013 року Житомирською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від №101060000/2013/300614/2 та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів через митний кордон України від 02 вересня 2013 року №101060000/2013/00729.

У рішенні зазначено, що за результатами проведеної консультації встановлено, що методи 2а і 2б не можуть бути застосовані у зв'язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, метод 2в і 2г - в зв'язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості. Митна вартість визначена за резервним методом, яка ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях МД від 05 липня 2013 року №101060000/2013/011181 з урахуванням коригувань на обсяг партії товарів, умов поставки, комерційних умов тощо, що відповідає принципам і критеріям, визначеним Угодою про застосування статті VІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

В подальшому задекларований товар випущений у вільний обіг зі сплатою митних платежів згідно із заявленою митною вартістю та надання гарантій.

Судами також встановлено, що 02 вересня 2013 року декларантом, відповідно до зовнішньоекономічного контракту з компанією «ІТС ЕХСІМ» (Чехія) від 16 липня 2012 року №СZ 2012E15/UA, до Житомирської митниці надано митну декларацію №101060000/2013/015441 з метою проведення митного оформлення обладнання для зайняття спортом, аксесуари та комплектуючі та приладдя до вказаного обладнання в асортименті; митна вартість позивачем визначена за ціною договору (контракту), тобто за основним (першим) методом визначення митної вартості товарів.

03 вересня 2013 року декларантом до МД № 101060000/2013/015441 для підтвердження митної вартості надані наступні документи: контракт від 16 липня 2013 року №CZ2012Е15/UA; додатки до контракту (специфікація); інвойс експортний № ITCUKREL-290813-001 від 29 серпня 2013 року, наданий постачальником, в якому вказано асортимент, кількість та вартість товару; міжнародна товаротранспортна накладна (CMR) А № 562629 від 30 серпня 2013 року, яка підтверджує факт отримання і перевезення товару; митна експортна декларація країни відправлення (Чехія) від 30 серпня 2013 року № 13CZ5100009Z4NTFC6; акт проведення огляду товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу; платіжне доручення в іноземній валюті від 30 серпня 2013 року № 180; рахунок фактура про надання транспортно-експедиційних послуг про транспортні послуги від 30 серпня 2013 року №2; договір про перевезення від 27 серпня 2013 року № 8/01; сертифікат походження від 30 серпня 2013 року № 913060.

В результаті проведення контролю за правильністю визначення митної вартості товару за МД від 02 вересня 2013 року №101060000/2013/015441 митним органом встановлено, що документи, подані як підстави для митного оформлення, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а саме вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів, робіт, пов'язаних із пакуванням.

У зв'язку з виникненням сумнівів щодо достовірності заявленої декларантом митної вартості вказаного товару, митним органом направлено вимогу про надання додаткових документів, а саме: договору (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки з третіми особами; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціальними експертними організаціями.

На вимогу митного органу декларантом надано платіжне доручення від 30 серпня 2013 року №180 та повідомлено про неможливість надання додаткових документів.

03 вересня 2013 року митним органом прийнято рішенні про коригування митної вартості товарів №101060000/2013/300615/2 та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів через митний кордон України від 03 вересня 2013 року №101060000/2013/00730.

У рішенні зазначено, що коригування митної вартості поставлених позивачем товарів здійснено у зв'язку з тим, що за інформацією, яка наявна у митного органі, вартість схожих товарів є вищою в порівнянні з митною вартістю оцінюваних товарів. За результатами проведеної консультації встановлено, що методи 2а і 2б не можуть бути застосовані у зв'язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, метод 2в і 2г - в зв'язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості. Митна вартість визначена за резервним методом, яка ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях МД від 24 липня 2013 року №101060000/2013/012424 з урахуванням коригувань на обсяг партії товарів, умов поставки, комерційних умов тощо, що відповідає принципам і критеріям, визначеним Угодою про застосування статті VІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

В подальшому задекларований товар випущений у вільний обіг зі сплатою митних платежів згідно із заявленою митною вартістю та надання гарантій за митною декларацією від 03 версеня 2013 року №101060000/2013/015505.

Відповідно до ст.ст.49, 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч.2 ст.52 Митного кодексу України, декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною ч.5 ст.54 Митного кодексу України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 2 та 3 ст.58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені ч.2 ст.53 Митного кодексу України. Подані документи чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які чітко підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.ч.4, 5 ст.58 Митного кодексу України.

Судами обґрунтовано відхилені посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

За вказаними обставинами суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що позивачем подано відповідачу достатній пакет документів на підтвердження кількісних і вартісних показників імпортованого товару, повноти і достовірності митної вартості товару, заявленої позивачем за першим методом, тому заявлена позивачем митна вартість товарів за ціною договору відповідає вимогам ст.58 Митного кодексу України; відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості чи відомостей щодо ціни, що фактично була сплачена або підлягає сплаті за ці товари, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна можливість застосування основного методу відповідачем не спростовані; підстав для коригування заявленої позивачем митної вартості судами не встановлено.

Отже, рішення судів попередніх інстанцій щодо скасування рішень Житомирської митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 03 вересня 2013 року №101060000/2013/300615/2 та від 02 вересня 2013 року №101060000/2013/300614/2, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів через митний кордон України від 03 вересня 2013 року №101060000/2013/00730 та від 02 вересня 2013 року №101060000/2013/00729 є правильними та підлягають залишенню без змін.

Також, колегія суддів погоджується з судами першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з Державного бюджету на користь позивача суми надмірно сплачених митних платежів у розмірі 27506,31 грн. та ПДВ у розмірі 33124,51 грн.

Відповідно до Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, діючого на час спірних правовідносин, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року №618, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за №1097/14364 для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/а надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювало оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою та відповідний перелік документів.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу.

Згідно п.7 Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справляння яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби, Державного казначейства України від 20.07.2007 №611/147, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за №1095/14362, відповідний орган Державного казначейства України на підставі отриманого Висновку митного органу про повернення готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку про повернення, та протягом п'яти робочих днів від дати отримання Висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету.

Виходячи з наведеного нормативними актами встановлений порядок повернення надмірно сплачених митних платежів, який позивачем не дотриманий.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судами повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовано до них норми матеріального права.

Доводи касаційної скарги встановлених обставин справи та висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Житомирської митниці Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді