Справа № 826/20189/14
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 березня 2015 року 09:08 № 826/20189/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Амельохіна В.В., суддів: Аблова Є.В., Кузьменко В.А., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доДержавної виконавчої служби України, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві
прозобов'язати вчинити певні дії,
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - відповідач-1), Державної виконавчої служби України (далі по тексту - відповідач-2) про:

- зобов'язання відповідача-1 зняти арешт з об'єкту нерухомого майна: нежилі приміщення №№1-8 (групи приміщень №1), загальною площею 130,80 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на праві власності та перебуває в іпотеці ОСОБА_1, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 03.09.2014 року у ВП №44559166;

- зобов'язання відповідача-1 зняти арешт з об'єкту нерухомого майна: нежилі приміщення №№1-8 (групи приміщення №1), загальною площею 130,80 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на праві власності та перебуває в іпотеці ОСОБА_1, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 26.09.2014 у ВП №28090024.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачами протиправно накладено арешт на майно боржника - ОСОБА_3 та оголошено заборону на його відчуження, що перебуває в заставі у ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки, чим порушуються його майнові права та інтереси іпотекодержателя на звернення стягнення на майно, що перебуває в іпотеці.

Відповідач-2 заперечував проти задоволення позову, оскільки виконавчою службою винесено постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_2 у відповідності до законодавства України.

Відповідач-1 до суду не надав заперечень та не виклав своєї позиції щодо заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні 28.01.2015р. суд по справі перейшов в письмове провадження на підставі статті 128 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Борейком М.В. від 26.09.2014 ВП № 28090024 при примусовому виконанні виконавчого листа від 15.07.2011 №2-2916/10 накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, а саме: накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_2.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 03.09.2014 ВП № 44559166 накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, а саме: накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_2.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (надалі - Закон N 606-XIV) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону N 606-XIV державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб.

Так, відповідно до приписів статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.2 ст.1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Згідно з частиною 1 статті 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 572 Цивільного кодексу України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч. 3 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на об'єкт незавершеного будівництва, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цей об'єкт. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно до ч. 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору - іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна з наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Як вбачається з матеріалів справи 13.11.2007 року для забезпечення виконання умов Кредитного договору між ВАТ «Універсальний банк Розвитку та Партнерства» (первісний кредитор та іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець) укладено договір іпотеки, згідно якого іпотекодавець передав в іпотеку наступне нерухоме майно: нежилі приміщення № №1-8 (групи приміщень №1), загальною площею 130,80 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (предмет іпотеки).

Згідно з договором про відступлення прав за іпотечним договором від 16.07.2014 року, укладеного між ПАТ « Банк Перший» (правонаступник ВАТ «Універсальний банк Розвитку та Партнерства» та ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС», ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» перейшло права іпотекодержателя на нерухоме майно: нежилі приміщення №№1-8 (групи приміщень №1), загальною площею 130,80 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до договору про відступлення прав за іпотечним договором від 17.07.2014 року, укладеного між ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» та ОСОБА_1, ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» відступив всі права та обов'язки за іпотечним договором новому іпотекодержателю - Позивачу ОСОБА_1, який одержав право замість Первісного кредитора вимагати від боржника ОСОБА_2 належного виконання зобов'язань за Кредитним та Іпотечним договорами.

Державна реєстрація договору іпотеки від 13.11.2007 року була здійснена 13.11.2007 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки.

Крім того, на підставі даного договору іпотеки в той же день було накладено обтяження № 6024910 у вигляді заборони, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно умов договору відступлення прав за кредитним договором, укладеного між ТОВ КРЕДЕКС ФІНАНС» та ОСОБА_1 загальна сума права вимоги на 15.07.2014року склала 5 636 847,33 грн.

Заміна та реєстрація іпотекодержателя ОСОБА_1 на підставі договору відступлення прав також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки.

Заявою позивача від 28.07.2014 було запропоновано ОСОБА_2 повернути суму в розмірі 5636847,33 грн., а також відповідно до п.п.3.3.2, 4.2 договору іпотеки зроблено застереження про звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання зобов'язання.

У зв'язку з невиконанням боржником ОСОБА_2 кредитного договору та виникнення заборгованості ОСОБА_1 набув права звернути стягнення на предмет іпотеки.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина 1 статті 60 закону України "Про виконавче провадження").

Так, відповідно до ст. 20 Закону України «Про забезпечення ви кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлює якщо обтяжувач відступив іншій особі прав за правочином, на підставі якого виникло обтяження, ця особа набуває всі відступлені права стосовно предмета обтяження, включаючи встановлений пріоритет.

Отже, звернення стягнення на заставлене майно та звернення до суду з позовом є правом кредитора, відповідно звернення стягнення на заставлене майно є правом іпотекодержателя. Так, забезпечення виконання зобов'язання може відбутися, зокрема, і за рішенням суду шляхом стягнення коштів з боржника, або сплатою боржником заборгованості добровільно, що автоматично припинить звернення стягнення на майно.

З урахуванням фактичних обставин справи, можливо дійти висновку, що відповідачами під час винесення оскаржуваних постанов не було враховано, що на об'єкт нерухомого майна, а саме нежилі приміщення №№1-8 (групи приміщень №1), загальною площею 130,80 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 перебуває під обтяженням, чим порушено законні права та інтереси ОСОБА_1, внаслідок чого призвело до позбавлення законного права першочерговості звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором іпотеки.

Крім цього, оскільки позивач є іпотекодержателем, при цьому, враховуючи, що обтяження на предмет іпотеки накладено позивачем 13.11.2007 р., а постанови винесено 03.09.2014 та 26.09.2014, тобто пізніше, суд приходить до висновку, що саме позивач має пріоритет щодо звернення стягнення на об'єкт нерухомого майна, а саме нежилі приміщення №№1-8 (групи приміщень №1), загальною площею 130,80 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи наведене, позивач, як обтяжувач з вищим пріорітетом, встановленим Законом України «Про іпотеку», володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна, а тому накладення відповідачами арешту на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці позивача, обмежує забезпечене іпотекою прав останнього на першочергове право задоволення своїх вимог за кредитним договором 13.11.2007 року за рахунок предмету іпотеки.

Підсумовуючи вищевикладене, відповідачами не надано суду доказів щодо наявності переважного права на предмет застави.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160-163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Зобов'язати Державну виконавчу службу України зняти арешт з об'єкту нерухомого майна: нежилі приміщення №№1-8 (групи приміщень №1), загальною площею 130,80 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на праві власності та перебуває в іпотеці ОСОБА_1, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 03.09.2014 року у ВП №44559166.

Зобов'язати Державну виконавчу службу України зняти арешт з об'єкту нерухомого майна: нежилі приміщення №№1-8 (групи приміщення №1), загальною площею 130,80 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на праві власності та перебуває в іпотеці ОСОБА_1, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 26.09.2014 у ВП №28090024.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя В.В. Амельохін

Судді: Є.В. Аблов

В.А. Кузьменко