Справа № 824/93/15-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/93/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

позивача ОСОБА_1, її представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Боднар Олесі Олександрівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4, про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

У поданому до суду позові, з урахуванням уточнень, ОСОБА_1 просить суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Боднар Олесі Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №15716909 від 11 вересня 2014 року щодо реєстрації права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, та зазначає, що на даний час право власності на належну їй квартиру АДРЕСА_1 безпідставно зареєстровано за ОСОБА_4

Позивач вказує, що ОСОБА_4 подала на реєстрацію нечинний правовстановлюючий документ - свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане на її ім'я Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою 29 жовтня 1999 року за реєстром №2-8382, тим самим ввівши в оману державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Боднар О.О., яка прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №15716909 від 11 вересня 2014 року щодо реєстрації права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

Зазначає, що указане свідоцтво про право на спадщину за заповітом було визнано недійсним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 квітня 2000 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та виселення.

Також ОСОБА_1 вказує про те, що для скасування запису в Державному реєстрі прав про право власності на нерухоме майна за ОСОБА_4 вона повинна звернутись до реєстраційної служби із відповідною заявою та рішенням суду про скасування рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Боднар О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №15716909 від 11 вересня 2014 року щодо реєстрації права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позові. Додатково зазначила, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не було дотримано вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Право на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано нею 24 червня 1999 року в Чернівецькому комунальному обласному БТІ у реєстраційній книзі №86 на стор.303 за реєстраційним номером 7568, що підтверджується відміткою на договорі купівлі-продажу від 23 червня 1999 року. Також позивачем на підтвердження обставин в обґрунтування позову надано довідку Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації від 02 березня 2015 року №783.

Відповідач надав суду заперечення у письмовій формі, в яких просив суд в задоволенні позову відмовити, а справу розглядати у його відсутність. При цьому зазначав про правомірність своїх дій при прийнятті оскаржуваного позивачем рішення. Також вказував про те, що не знав і не міг знати про недійсність правовстановлюючого документа, який став підставою прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №15716909 від 11 вересня 2014 року щодо реєстрації права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4, залучена до участі у розгляді даної справи ухвалою суду від 30 січня 2015 року, в судовому засіданні проти задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог заперечувала. Вказувала про те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. При цьому жодних правових аргументів відносно своєї позиції щодо безпідставності заявлених позовних вимог не навела.

Заслухавши пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з нижченаведеного.

В межах спірних правовідносин судом встановлено наступні обставини.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 23 червня 1999 року ОСОБА_1 купила у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1.

Право власності на вказану квартиру було зареєстровано ОСОБА_1 24 червня 1999 року в Чернівецькому комунальному обласному БТІ у реєстраційній книзі №86 на стор.303 за реєстраційним номером 7568, що підтверджується відміткою на договорі купівлі-продажу від 23 червня 1999 року.

Крім цього, в довідці Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації від 02 березня 2015 року №783 зазначено про те, що згідно реєстрової книги та архівної справи АДРЕСА_1 м. Чернівці право власності зареєстровано за ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 23 червня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_7, реєстровий №2022 та внесено в книгу за №86, сторінка 303, дата реєстрації 24 червня 1999 року.

В грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області із заявою щодо реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на належну їй квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Гринюк І.В. №18508419 від 31 грудня 2014 року відмовлено ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на вказане нерухоме майно у зв'язку з тим, що 10 вересня 2014 року уже було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане на її ім'я Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою 29 жовтня 1999 року за реєстром №2-8382.

З матеріалів реєстраційної справи №01 відносно нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2, вбачається, що 10 вересня 2014 року ОСОБА_4 звернулась до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області із завою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

До заяви додала, серед іншого, свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою 29 жовтня 1999 року за реєстром №2-8382, згідно якого ОСОБА_4 є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_9, а саме: квартири АДРЕСА_1.

Розглянувши подані ОСОБА_4 документи, державний реєстратор Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Боднар О.О. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №15716909 від 11 вересня 2014 року щодо реєстрації права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

11 вересня 2014 року Реєстраційною службою Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області видано витяг з Державного реєстру речових прав за №26660721 про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на нерухоме майно (квартиру АДРЕСА_1) на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою 29 жовтня 1999 року за реєстром №2-8382. Підставою внесення запису зазначено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №15716909 від 11 вересня 2014 року.

Не погоджуючись з указаним рішенням суб'єкта владних повноважень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вважаючи, що воно було прийнято на підставі нечинного правовстановлюючого документу, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом за захистом своїх прав як власник нерухомого майна.

У зв'язку з цим суд зазначає, що згідно положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (далі -Закон №1952-IV).

За змістом статей 2 та 3 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження, управління, іпотека тощо) вчиняються, якщо право власності чи інше речове право на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті та статтею 41 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону №1952-IV державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 8 1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Статтею 19 Закону №1952-IV передбачені підстави для державної реєстрації прав та їх обмежень.

Так, згідно частини першої зазначеної статті державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Разом з цим статтею 26 Закону №1952-IV визначено внесення записів до Державного реєстру прав.

Відповідно до цієї статті записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Процедуру прийняття і розгляду заяв щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) та скасування записів (далі - заява) Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), перелік документів, необхідних для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав, права та обов'язки суб'єктів, що є учасниками зазначеної процедури визначає Порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року №3502/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2011 року за №1429/20167 (далі - Порядок №3502/5).

Відповідно до вимог пункту 2.6 Порядку №3502/5 для внесення записів про скасування державної реєстрації прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили.

Згідно пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

З аналізу наведених норм права слідує, зокрема, що державний реєстратор позбавлений можливості самостійно скасовувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та, як наслідок, вносити запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації прав. Такий запис державний реєстратор може вносити за заявою особи на підставі рішення суду, що набрало законної сили, про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

Як вбачається з обставин справи, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №15716909 від 11 вересня 2014 року щодо реєстрації права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 було прийнято державним реєстратором Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Боднар О.О. на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою 29 жовтня 1999 року за реєстром №2-8382, згідно якого ОСОБА_4 є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_9, а саме: квартири АДРЕСА_1.

Поряд з цим судом встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 квітня 2000 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та виселення визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Першою Чернівецькою державною нотаріальною контрою на ОСОБА_4 що стосується квартири АДРЕСА_3.

Зазначене судове рішення набрало законної сили 20 квітня 2000 року, про що свідчить відмітка суду на копії судового рішення, наданого на виконання вимог ухвали Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 24 грудня 2003 року ОСОБА_4 було відмовлено в прийнятті касаційної скарги на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 квітня 2000 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та виселення.

Ухвалою Верховного Суду України від 30 березня 2004 року відмовлено у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 24 грудня 2003 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 09 травня 2006 року у допуску заяви ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку з винятковими обставинами ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 березня 2004 року до провадження у зв'язку з винятковими обставинами відмовлено.

За указаних обставин, суд приходить до висновку, що оскаржуване позивачем у даній справі рішення було прийнято відповідачем на підставі визнаного в судовому порядку недійсним правовстановлюючого документу.

Відтак, рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Боднар О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №15716909 від 11 вересня 2014 року щодо реєстрації права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, прийнято без урахування усіх обставин, що мали значення при його прийнятті, а тому є протиправним й підлягає скасуванню.

На переконання суду, в даному випадку права позивача - власника нерухомого майна, що набуте ним на підставі договору купівлі-продажу, який як на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, так і на час розгляду цієї справи у встановленому законом порядку недійсним не визнавався й фактично є чинним, підлягають захисту саме шляхом визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майна за третьою особою.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також суд зазначає, що судове рішення у даній справі за заявою особи є підставою для внесення державним реєстратором до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно частини першої та другої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною першою та другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи відповідач - суб'єкт владних повноважень не довів правомірність оскаржуваного рішення. Водночас позивачем надано суду достатньо належних доказів на підтвердження обґрунтованості своїх позовних вимог.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача правових аргументів відносно безпідставності заявлених позовних вимог у межах даних спірних правовідносин не навела.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Оскільки в даному випадку судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, то позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України судовий збір, сплачений за подання цього позову згідно квитанції від 28 січня 2015 року №188 у розмірі 73,08 грн.

Керуючись статтями 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Боднар Олесі Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №15716909 від 11 вересня 2014 року щодо реєстрації права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 73 (сімдесят три) грн 08 коп. згідно квитанції від 28 січня 2015 року №188.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 12 березня 2015 року.