Справа № 807/2713/13-а
Суддя: Ващилін Р. О.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 рокум. Ужгород№ 807/2713/13-а

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ващиліна Р. О.,

при секретарі судового засідання - Меренич І. А.,

за участю сторін, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 представник - ОСОБА_2,

відповідача: Чопська митниця Міндоходів, представник - Горінецький О. Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Чопської митниці Міндоходів про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.03.2011 у справі № 2а-38/11/0770 за період з 14.03.2011 по 01.06.2013, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Чопської митниці Міндоходів про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.03.2011 у справі № 2а-38/11/0770 за період з 14.03.2011 по 01.06.2013.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.09.2013 позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2014 ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.09.2014 про залишення позовної заяви без розгляду залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.09.2014 ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.09.2013 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2014 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.03.2011 у справі № 2а-0770/38/11 визнано протиправним та скасовано наказ № 2356-к від 15.12.2010 голови Державної митної служби України про припинення перебування на державній службі в митних органах старшого інспектора відділу митної варти Чопської митниці ОСОБА_1; визнано протиправним та скасовано наказ начальника Чопської митниці від 16.12.2010 № 1208-к "По особовому складу"; поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора відділу митної варти Чопської митниці з 15.12.2010; зобов'язано Чопську митницю виплатити ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за весь час вимушеного прогулу - з 15.12.2010 по день винесення постанови, а саме - до 14.03.2011.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2011 за наслідками розгляду апеляцій відповідачів, рішення суду першої інстанції скасовано, а в позові відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 04.04.2013 постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2011 скасовано, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.03.2011 про задоволення позову - залишено без змін.

Однак, оскільки позивача поновлено наказом Державної митної служби України № 913-к тільки 01.06.2013, то на його думку стягненню підлягає сума за весь час вимушеного прогулу, а саме за період з 14.03.2011 по 01.06.2013, оскільки у вказаний період позивач не працював та заробітну плату не отримував.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач надав суду письмові заперечення та додаткові пояснення на адміністративний позов, в яких проти позову заперечив та просив суд відмовити в його задоволенні. Вказав, що оскільки постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2011 скасовано постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.03.2011 та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення на роботі, то за період з 23.06.2011 по 04.04.2013 у позивача відсутні правові підстави посилатись на затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі. Також, вказав, що позивач в порушення ст. 236 КЗпП України звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з новим позовом, натомість вирішення питання пов'язаного з виконанням (невиконанням) рішення прийнятого у справі про поновлення на роботі повинно розглядатися в межах раніше вирішеної справи. Відтак, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо задоволення позову в повному обсязі, з підстав викладених в письмових запереченнях та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.03.2011 у справі № 2а-38/11/0770 визнано протиправним та скасовано наказ № 2356-к від 15.12.2010 про припинення перебування на державній службі в митних органах старшого інспектора відділу митної варти Чопської митниці ОСОБА_1; визнано протиправним та скасовано наказ начальника Чопської митниці від 16.12.2010 № 1208-к "По особовому складу"; поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора відділу митної варти Чопської митниці з 15.12.2010; зобов'язано Чопську митницю виплатити ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за весь час вимушеного прогулу - з 15.12.2010 по день винесення постанови, а саме - до 14.03.2011.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2011 постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.03.2011 по справі № 2а-0770/38/11 було скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 04.04.2013 постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2011 по справі № 2а-0770/38/11 скасовано, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.03.2011 залишено без змін.

01.06.2013 Державною митною службою України видано наказ за № 913-к, відповідно до якого поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора відділу митної варти Чопської митниці з 15.12.2010.

Таким чином, виконання постанови суду від 14.03.2011 про поновлення на роботі, незважаючи на негайне виконання відбулося 01.06.2013.

При цьому, як вбачається із записів у трудовій книжці позивача, що з часу звільнення з митних органів до моменту поновлення на посаді позивач не був працевлаштований та відповідно до довідки Ужгородського районного центру зайнятості в період з 15.03.2011 по 01.06.2013 на обліку в Ужгородському районному центрі зайнятості не перебував.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Згідно ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Статтею 256 КАС України передбачено негайне виконання постанов суду щодо поновлення на посаді у відносинах публічної служби, тобто ще до набрання цим рішенням законної сили.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 235 КЗпП України, прийняте судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Згідно преамбули Закону України "Про виконавче провадження", цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Аналіз наведених норм Конституції України, КАС України, Закону України "Про виконавче провадження" вказує, що органи державної влади повинні дотримуватись принципу верховенства права, поважати судові органи, та виконувати судові рішення які набрали законної сили або допущені до негайного виконання добровільно, без звернення до примусового виконання, та без висунення додаткових умов виконання судового рішення.

Згідно ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Суспільні відносини, пов'язані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, регулює Закон України "Про державну службу", згідно зі ст.ст. 9, 30 якого правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією України, спеціальними законами та Кодексом законів про працю України.

Оскільки, спірні правовідносини не врегульовані вищенаведеними законодавчими актами, слід застосувати норми трудового законодавства.

Згідно ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, згідно ст. 236 КЗпП проводиться виплата заробітної плати за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов'язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Аналіз змісту ст. 236 КЗпП України, дає підстави дійти висновку про те, що обов'язок Чопської митниці виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі не обумовлюється залежністю від причин, в тому числі їх поважністю, внаслідок яких судове рішення виконане несвоєчасно.

Хоча наявність вини відповідачів у затримці виконання судового рішення не є обов'язковою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення які набрали законної сили повинні виконуватись державними органами добровільно, без відкриття виконавчого провадження.

Крім того, до даних фактичних обставин порядок примусового виконання рішень суду не повинен застосовуватись, оскільки відповідно до норм процесуального закону судове рішення підлягало виконанню негайно.

Відповідно до п.2 ст. 257 КАС України, судові рішення, які набрали чинності або підлягають негайному виконанню, є підставою для його виконання. Тобто, постанова суду від 14.03.2011 підлягала виконанню незалежно від наявності або відсутності виконавчого провадження.

Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду сулами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказ.

Таким чином, період з дня ухвалення Закарпатським окружним адміністративним судом постанови в адміністративній справі № 2а-0770/38/11 по день фактичного поновлення позивача на посаді є часом затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, тобто є часом затримки в поновленні позивача на посаді в митних органах.

За вказаний період позивачеві, в порушення вимог ст. 236 КЗпП України, середній заробіток за час затримки його поновлення виплачено не було.

Відповідно до ч. 3 п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Основним нормативно-правовим актом, що визначає порядок розрахунку заробітної плати за час вимушеного прогулу є Постанова Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року "Про затвердження Порядку розрахунку середньої заробітної плати".

Відповідно до п.2 Порядку у разі визнання середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

П.8 розділу 4 вказаного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З довідки від 29.08.2013 № 05/28-1-197 про середню заробітну плату ОСОБА_1 (розрахунковий період - з жовтня 2010 по листопад 2010 року) вбачається, що середньомісячна заробітна плата позивача становить 3312,72 грн., а середньогодинна заробітна плата - 19,26 грн.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовну заяву про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14.03.2011 по 01.06.2013 слід задовольнити частково, оскільки постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.03.2011, зокрема стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу з 15.12.2010 р. по 14.03.2011. Крім того, позивача було поновлено на роботі 01.06.2013, який був йому оплачений як перший робочий день, а тому стягненню підлягає середній заробіток з 15.03.2011 по 31.05.2013.

Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 25.08.2010 № 9111/0/14-10/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2011 рік" норма тривалості робочого часу при 40-годинному робочому тижні в березні 2011 року складала 175 годин. Таким чином, всього за період з 15.03.2011 по 31.12.2011 р. норма тривалості робочого часу - 1614 годин (а саме: з 15.03.2011 по 31.03.2011 - 104 год.; в квітні - 160 год.; в травні - 152 год.; в червні - 159 год., в липні - 168 год.; в серпні - 175 год.; у вересні - 176 год.; в жовтні - 168 год.; в листопаді - 176 год., в грудні - 176 год.).

Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 23.08.2011 № 8515/0/14-11/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2012 рік" норма тривалості робочого часу при 40-годинному робочому тижні становила 2001 годину.

Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 21.08.2012 № 9050/0/14-12/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік" норма тривалості робочого часу при 40-годинному робочому тижні в період з 01.01.2013 по 31.05.2013 становила 813 годин (а саме: в січні - 168 год.; в лютому - 160 год.; в березні - 159 год.; в квітні - 175 год.; в травні - 151 год.).

Таким чином, належний до виплати позивачу середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі складає: 19,26 х 1614+2001+813, що дорівнює 85283,28 грн.

Згідно з абз.5 п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податків з доходів фізичних осіб) є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Суд не погоджується із твердженням представника відповідача про те, що даний адміністративний позов має розглядатися, як матеріали до первинного позову, пов'язаного із поновленням позивача, а не як окремий позов.

Суд таку думку представника відповідача спростовує наступним. Оскільки, наказом відповідача від 01.06.2014 за № 913-к вже був поновлений на посаді, отже всі інші відносини між сторонами врегульовуються шляхом подачі до суду окремого адміністративного позову.

За таких обставин, суд приходить висновку про необхідність задоволення позовної заяви та відновлення порушених прав позивача, шляхом ухвалення постанови про виплату середнього заробітку за час затримки виконання постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.03.2011 по справі № 2а-0770/38/11.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

За наведених обставин, позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами і підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Позов ОСОБА_1 до Чопської митниці Міндоходів - задовольнити частково.

2.Стягнути з Чопської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.03.2011 у справі № 2а-38/11/0770 за період з 15.03.2011 по 31.05.2013.

3.В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4.Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд, який ухвалив постанову. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та строки, визначені ст. 254 КАС України.

Суддя Р.О. Ващилін