Справа № 804/20856/14
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСтепаненко В.В.
при секретаріГончаровій В.Г.
представника позивача представника відповідача Зайцевої Г.С. Качмар В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю підприємства матеріально-технічного постачання «Спецснаб» до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується з результатами перевірки, вважає, що податковий орган дійшов до помилкових висновків про допущення платником податків порушення норм податкового законодавства, а податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, зазначивши, що висновки про вчинені позивачем порушення, зроблені в акті перевірки, відповідають фактичним обставинам, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено правомірно, в межах повноважень та на підставі законодавства України, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
За результатами перевірки складено №1842/04-65-2204/25533002 від 19.08.2014 року, у висновках якого встановлено, що підприємством позивача допущено порушення: п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за травень 2014 року у розмірі 16 536,55 грн.; п.180.1, ст.180, п.185.1 ст.185, п.186.1 ст.186, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим неможливо підтвердити реальність здійснених операцій.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
В силу пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Згідно абзацу першого пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
При цьому датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Судом встановлено, що позивач за перевіряємий період мав господарські відносини з товариством з обмеженою відповідальністю «Елтекс» за договором поставки товару №27/1 від 03.05.2014 року, згідно з умовами якого постачальник (ТОВ «Елтекс») зобов'язується поставляти та передавати у власність покупця (ТОВ ПМТП «Спецснаб») партії товару, найменування, номенклатура, асортимент, кількість, строки та ціна якого вказуються у видаткових накладних, рахунках-фактурах або специфікаціях.
На виконання договору позивачем у травні 2014 року отримано від контрагента товару (напівмаски фільтрувальні 2 класу захисту з клапаном видоха) на загальну суму 1 633 200, 00 грн., в тому числі ПДВ 326 640, 00 грн. у кількості 440 000 шт. Позивачем отримано видаткові та податкові накладні, суму податку на додану вартість за якими включено до податкового кредиту за травень 2014 року - 326 640, 00 грн. та відображено у додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2014 року.
Розрахунки між сторонами проведено у безготівковій формі згідно платіжних доручень на загальну суму 1 179 913 гривень, при цьому відповідно до наданих до перевірки податкових та видаткових накладних, позивачем отримано товару на суму 1 633 200, 00 грн. Крім цього, ТОВ ПМТП «Спецснаб» включено до податкового кредиту суми податку на додану вартість по податковим накладним, виписаними контрагентом, сума яких складає менше 10 000 грн.
У пункті 5.1 вказаного договору поставки товару №27/1 від 03.05.2014 року передбачено, що постачання товару (базисні умови) здійснюється на умовах, що визначаються сторонами у специфікаціях на кожну окрему партію товару.
Проте позивачем не надано жодної специфікації ні до перевірки, ні до суду.
Судом не приймається до уваги посилання позивача, що 03 травня 2014 року позивач та ТОВ «Елтекс» уклали додаткову угоду до договору поставки №27/1 від 03.05.2014 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди внести зміни до пункту 5.1 договору та викласти його у наступній редакції: «5.1. Поставка товару за цим договором здійснюється силами та за рахунок покупця на умовах ЕХW, місце передачі: склад постачальника (у відповідності до правил ІНКОТЕРМС-2010)», а тому транспортування товару відбувалось силами та за рахунок позивача, який станом на перше півріччя 2014 року мав у власності вантажний транспорт, що використовувався у господарській діяльності підприємства, у тому числі для перевезення товарів за договором поставки № 27/1 від 03.05.2014 року.
Відповідно до підпункту 16.1.5 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов'язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.
За нормами пунктів 44.1 та 44.3 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
У відповідності до абзацу другого пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України, якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
З матеріалів справи вбачається, що позивач, не погодившись із висновками акту перевірки та прийнятим податковим повідомленням-рішенням, звернувся зі скаргою та запереченнями до відповідача та Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, проте додаткову угоду до договору поставки № 27/1 від 03.05.2014 року підприємством надано не було.
Приписами пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Доказів на підтвердження позиції позивача, що товар перевозився власним транспортом, а також пояснення щодо переміщення продукції у просторі, позивачем до суду надано не було.
Таким чином, суд вважає, що посилання позивача на вказану додаткову угоду є безпідставним.
За таких обставин суд вважає, що відповідно до укладеного між сторонами договору №27/1 від 03.05.2014 року поставка товару покладається саме на ТОВ «Елтекс», а позивач приймає та оплачує товар, однак до перевірки позивачем не надано товарно-транспортні накладні, що підтверджують факт поставки товару від контрагента до позивача.
Посилання позивача на те, що відсутність товарно-транспортних накладних не є порушенням податкового законодавства та не впливає на формування податкового кредиту не приймаються судом до уваги.
Так, відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Підставою для списання товарно-матеріальних цінностей у продавця і оприбуткування їх у покупця являється товарно-транспортна накладна типової форми №1-ТН (ТТН). Основним документом на перевіз вантажів являється ТТН і дорожні листи вантажного автомобілю. Перевезення вантажів автомобільним транспортом як на комерційній основі так і для власних потреб здійснюється при наявності належним чином оформлених ТТН, які додаються до дорожнього листа.
Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом вантажовідправник повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Вантажовідправник засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у вантажовідправника, другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику.
Отже, товарно-транспортна накладна використовується для підтвердження факту поставки і відповідно реального існування господарських взаємовідносин.
Також у видаткових накладних, наданих позивачем до перевірки, не зазначені особи, які відвантажували та приймали товар, у зв'язку з чим неможливо ідентифікувати осіб, які приймали участь у здійсненні господарської операції. У видаткових накладних не вказано місце їх складання. Позивачем до перевірки не було надано копій довіреностей, за якими особи отримували товар. Всі видаткові накладні, надані позивачем до перевірки, не містять посилання на номер та дату довіреностей, за якими було передано та отримано товар.
До перевірки позивачем було надано договори з вказаними контрагентами, проте документи, підтверджуючі оплату товару, не надано.
Виходячи з викладеного, суд погоджується з висновками відповідача про нереальність проведення господарських операцій між ТОВ ПМТП «Спецснаб» та ТОВ «Елтекс» за період травень 2014 року та покупцями.
Згідно із частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
На підставі викладеного, суд вважає, що відповідач діяв правомірно, в межах повноважень та на підставі законодавства України, довів факт наявності порушень позивачем податкового законодавства, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими та скасуванню не підлягають.
В силу пункту 4 частини першої статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України постанова складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат.
При поданні даного адміністративного позову до суду позивачем у порядку підпункту першого пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» було сплачено судовий збір у розмірі 182,70 грн.
Частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
Отже, сума судового збору в розмірі 1644,30 грн. підлягає стягненню з позивача.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю підприємства матеріально-технічного постачання «Спецснаб» до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити у повному обсязі.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю підприємства матеріально-технічного постачання «Спецснаб» на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1644,30 грн. (одна тисяча шістсот сорок чотири гривні тридцять копійок).
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2015 року.

Суддя В.В. Степаненко