Справа № 804/2692/15
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

24 лютого 2015 р. Справа № 804/2692/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про визнання дій протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2015 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії КЕВ м. Дніпропетровська щодо відмови в передачі в приватну власність квартири, яку ОСОБА_1 займає разом з членами його родини на підставі ордеру № 29 від 21 січня 1997 року на території відкритого військового містечка за адресою АДРЕСА_1, визначені в рішенні № 369 від 22.01.2015 р. згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" та згідно процедури, передбаченої "Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян", затвердженого Наказом МЖКГ № 396 від 16.12.2009 р.;

- визнати протиправним та скасувати рішення КЕВ м. Дніпропетровська № 369 від 22.01.2015 р. щодо відмови в передачі в приватну власність квартири, яку ОСОБА_1 займає разом з членами його родини на підставі ордеру № 29 від 21 січня 1997 року на території відкритого військового містечка за адресою АДРЕСА_1, згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" та згідно процедури, передбаченої "Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян", затвердженого Наказом МЖКГ № 396 від 16.12.2009 р.;

- зобов'язати квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська, як орган приватизації, вжити належних та достатніх заходів щодо приватизації квартири, яка використовується ОСОБА_1 та членами його родини на умовах найму на підставі ордеру № 29 від 21 січня 1997 року згідно Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджене Наказом МЖКГ № 396 від 16.12.2009 р., в відкритому військовому містечку за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що КЕВ м. Дніпропетровська, як органом приватизації в смт Черкаському, Новомосковського району Дніпропетровській області на заяву ОСОБА_2 - вх. № 167 від 21.01.2015 р. прийнято рішення № 369 від 22.01.2015 р., в якому позивачу відмовлено в передачі в приватну власність його квартири, що займає він спільно з членами його родини на підставі ордеру № 29 від 21 січня 1997 року. Відмова аргументована тим, що житловий фонд смт. Черкаське не переданий в комунальну власність територіальних громад та військове містечко № 3, включене до числа закритих, в яких приватизація заборонена. Позивач не погоджується з такий діями відповідача, оскільки вважає, що відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом, правовий режим власності визначається виключно Законами (п.6 ч.1 ст.92 Конституції України), правові основи приватизації житла визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду». Зазначив, що процедура КЕВ м. Дніпропетровська, як органом приватизації, при прийнятті рішення щодо відмови в передачі в приватну власність квартири позивача була не дотримана. Тому, на думку позивача, рішення № 369 від 22.01.2015 року підлягає скасуванню, оскільки прийнято без достатніх на те підстав, вважає, що рішення відповідача свідчить про умисне невиконання покладених на нього обов'язків, а дії КЕВ м. Дніпропетровська, як суб'єкта владних повноважень, щодо відмови в передачі в приватну власність квартири не мають під собою ніякого правового підґрунтя, не підкріплюються жодними правовими нормами.

Відповідач надав письмові заперечення на позовну заяву, зазначив, що не погоджується з даним позовом у зв'язку із тим, що відповідно до положення «Про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України», до компетенції КЕВ м. Дніпропетровська не належить передача у приватну власність квартир та видача свідоцтв про право власності, крім того, КЕВ м. Дніпропетровська не є суб'єктом владних повноважень. Також, зазначив, що за наявності належних підстав, враховуючи Наказ Міністра оборони України №569, за умови дотримання вимог чинного законодавства, в тому числі вимог Закону України «Про Збройні сили України» №1934-ХП від 06.12.1991 р., Постанови Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 року № 1282 «Про затвердження Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил», ч. 9. ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності», вжиття заходів щодо приватизації квартири, яка використовується ОСОБА_1 та членами його родини на підставі ордеру №29 від 21 січня 1997 року згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та згідно процедури, передбаченої «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.2009р., у військовому містечку за адресою: АДРЕСА_1, повинно здійснюватись органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування, в даному випадку - Черкаською селищною радою.

У судовому засіданні 24 лютого 2015 року судом ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 2 цієї статті до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Аналогічна норма міститься в статті 4 КАС України, згідно якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно статті 15 «Компетенція судів щодо розгляду цивільних справ» Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Водночас, Житловим кодексом України в статті 9 встановлено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

У пункті 13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» вказано, що справи у спорах про захист порушених, невизнаних або оспорюваних інтересів, що виникають із житлових правовідносин, згідно з частиною першою статті 15 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV розглядаються за правилами цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. З огляду на положення частини другої статті 17 КАС України спори, в яких урегульовані нормативно визначеною процедурою управлінські дії суб'єкта владних повноважень, пов'язані з реалізацією житлових прав фізичних осіб (щодо обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, нагляду і контролю за забезпеченням реалізації права громадян України на житло, додержання правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків тощо), є публічно-правовими і розглядаються за правилами адміністративного судочинства.

Згідно п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (стаття 25 Закону України від 4 вересня 2008 року № 500-VI "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків") тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача суб'єкта владних повноважень.

В Аналізі практики застосування адміністративними судами положень Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" від 28.09.2012 року, який складено Вищим адміністративним судом України, вказано про те, що справи про визнання права на приватизацію житла у гуртожитку адміністративними судами не розглядаються. У разі заявлення таких позовів до адміністративного суду судом ухвалюються рішення про відмову у відкритті провадження або про закриття провадження в адміністративній справі.

Як вбачається зі змісту заявлених позивачем позовних вимог, останній фактично оскаржує рішення відповідача, як органу приватизації, про відмову у приватизації житла державного житлового фонду, у якому проживає позивач.

За вказаних обставин оскаржуваним рішенням відповідача фактично порушено житлові права позивача, а справа стосується визнання права позивача на приватизацію та отримання у власність відповідного житла.

Таким чином, з наведеного суд дійшов висновку, що питання, які пов'язані з приватизацією квартир, в тому числі і в частині відмови уповноваженим органом провести приватизацію, виникають з житлових відносин і повинні розглядатися судами у порядку цивільного судочинства.

Щодо твердження представника позивача, що квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська у відносинах, що пов'язані з приватизацією житла, виступає як суб'єкт владних повноважень, суд зазначає, що поняття «житлові відносини» в контексті змісту ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України включає в себе і право громадян на одержання житла в зв'язку з приватизацією, і ця норма не містить винятку зі встановленого нею загального правила, а тому, суд вважає, що розгляд страви за правилами іншого судочинства, ніж цивільне, лише за цією обставиною, є порушенням.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у адміністративній справі №804/2692/15 за позовом ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про визнання дій протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

Роз'яснити позивачу, що вказана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідним місцевим судом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 КАС України.

Суддя В.В. Кальник