Справа № 804/16908/14
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2015-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Луніної О.С.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «СТДК» до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, податкових повідомлень-рішень, -
У жовтні 2014 року ТОВ НВП «СТДК» (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Дніпропетровської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 20.06.2014 року № 404 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки підприємства ТОВ НАП «СТДК».
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач при винесені наказу № 404 від 20.06.2014 року діяв не на підставі, поза межами повноважень та не у спосіб, визначений діючим податковим законодавством, тому оскаржуваний наказ підлягає скасуванню. Також позивач зазначив, що виписані на підставі акту перевірки від 19.06.2014 року податкові повідомлення-рішення є протиправними, такими, що істотно порушують права позивача і підлягають скасуванню, оскільки у податкового органу не було підстав для проведення перевірки, а також їх прийнято відповідачем без врахування реальних обставин.
Представник позивача у відкритому судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. У судове засідання 23.01.2015 р. не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними в справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про отримання копії позову, ухвали про відкриття провадження та повістки ( т. 1 а.с. 218), а також розписками про отримання повісток (т. 1 а.с. 233, 246), заперечень до позову не надав, надав суду клопотання про перенесення розгляду справи у зв'язку з недостатністю часу для належної підготовки обґрунтованих заперечень на позовні вимоги позивача.
В силу ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Згідно до ст. 128 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, оскільки не потребує заслухати свідка чи експерта, а недостатність часу для підготування відповідачем заперечень протягом двох з половиною місяців суд не вважає поважною причиною неприбуття в судове засідання.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне адміністративний позов задовольнити частково виходячи з наступного.
Висновками перевірки встановлено наступні порушення:
1) за результатами перевірки ТОВ НВП «СТДК» не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із ТОВ «Синор» за червень 2011 р. їх вид, обсяг, якість та розрахунки.
2) на порушення п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 137.4 ст. 137, п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України ТОВ НВП «СТДК» занижено валові доходи, отримані від невстановленої юридичної та/або фізичної особи за 2 кв. - 4 кв. 2011 р. на суму 1 107 096 грн. та завищено валові витрати за 2 - 4 кв. 2011 р. всього на суму 922 580 грн., що призвело до заниження податку на прибуток за 2-4 кв. 2011 р. всього на суму 466 826 грн.
За результатами перевірки на підставі акту перевірки від 19.06.2014 р. Дніпропетровською ОДПІ винесено податкові повідомлення-рішення форми «Р» від 10.07.2014 року:
Не погоджуючись з прийняттям відповідачем зазначених податкових повідомлень- рішень позивач звернувся до Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області зі скаргою від 22.07.2014 р. № 22/07.
Рішенням ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 30.07.2014 р. № 5138/10/04-36-10-08-04 термін розгляду скарги було продовжено до 21.09.2014 р., а рішенням ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 08.09.2014 р. № 6273/10/04-36-10-08-09 «Про результати розгляду скарг» оскаржені податкові повідомлення - рішення від 10.07.2014 р. залишено без змін.

На вказане рішення ТОВ НВП «СТДК» подало скаргу (вих. № 31 від 18.09.2014 р.) до Державної фіскальної служби України, яку рішенням від 30.09.2014 р. № 4265/6/99-99-10-01-19 про результати розгляду скарги залишено без задоволення, а оскаржені податкові повідомлення-рішення та рішення, прийняте за розглядом первинної скарги, - без змін.

При розгляді позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Дніпропетровської ОДПІ від 20.06.2014 р. № 404 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки підприємства ТОВ НАП «СТДК» суд керувався наступним.

Згідно пп. 20.1.4 п.20.1 ст. 20 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків в порядку, встановленому цим Кодексом.

В силу ст. 75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Так, відповідно до п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої, є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого, покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого, покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого, проводиться така перевірка.

Відповідно до п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин:

- п.п.78.1.1 - за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту;

- п.п. 78.1.4 - виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту;

Судом встановлено, що відповідач отримав податкову інформацію, а саме: акт, складений ДПІ у Залізничному районі Львівської області від 17.06.2013 р. № 2905/22-10/33361757 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Синор» (код за ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.01.2011 р. по 22.05.2013 р.».

При цьому відповідач згідно до п. 73.3, п. 73.5 ст. 73, п.п. 78.11. п. 78.1 ст. 78 ПК України надав ТОВ НВП «СТДК» запит від 04.06.2014 р. № 10488/10/04-1722-04 про надання пояснень та їх документального підтвердження щодо взаємовідносин з ТОВ «Синор» за червень 2011 р. з переліком первинних документів, які необхідно надати на його адресу (т. 1 а.с. 16).

З листа ТОВ НВП «СТДК» вих. № 11/06 від 11.06.2014 р. ( т. 1 а.с. 17) вбачається, що позивач надав копії первинних документів на запит податковому органу, але не в повному обсязі, який зазначено в переліку.

Таким чином, приймаючи до уваги, що ТОВ НВП «СТДК» було контрагентом ТОВ «Синор» (ТОВ «Гал-Кат»)» у перевіряємий період, посилання відповідача на п.п. 78.1.1, п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України при призначенні перевірки відповідають дійсним обставинам та нормам чинного законодавства.

Приписами п. 78.4 ст. 78 ПК України передбачено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Судом встановлено, що відповідачем було винесено наказ № 404 від 10.06.2014 р. «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ НВП «СТДК» (т. 1 а.с. 32), копію якого відповідно до акту перевірки від 19.06.2014 р. вручено під розписку директору підприємства ОСОБА_2, про що вказує і сам позивач в позовній заяві (т. 1 а.с. 8), також директору вручено направлення, перевірку проведено з його відома.

Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що наказ № 404 від 10.06.2014 р. було винесено 20.06.2014 р., тобто пізніше, ніж складено акт перевірки від 19.06.2014 р., проведеної на підставі цього наказу, оскільки з копії оскарженого наказу, наданої саме позивачем, вбачається дата його винесення - «10.06.2014 р.», а також у акті перевірки від 19.06.2014 р. податковим органом зазначено, що перевірку проведено на підставі наказу № 404 від 10.06.2014 р.

Крім того, твердження позивача про відсутність підстав для проведення по суті повторної перевірки за той самий період по тих самих контрагентах та винесення наказу про призначення повторної перевірки відповідачем, а не контролюючим органом вищого рівня на підставі п.п. 78.1.12 п. 78.1 ст. 78 ПК України за наявності службового розслідування або повідомлення про підозру щодо службових осіб нижчого рівня, що проводили перевірку, суд вважає безпідставними, оскільки перевірка не є повторною, тому що вона проведена відповідачем за наслідками перевірки контрагента позивача ТОВ «Синор» (ТОВ «Гал-Кат»), за результатами якої ДПІ у Залізничному районі Львівської області складено акт від 17.06.2013 р. № 2905/22-10/33361757 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Синор» (код за ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.01.2011 р. по 22.05.2013 р.», яким встановлено порушення податкового законодавства ТОВ «Синор» (ТОВ «Гал-Кат») вже після проведення ОДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська планової виїзної перевірки ТОВ НВП «СТДК» та складання акту № 334/23-2/31230950 від 15.02.2012 р. «Про результати планової виїзної перевірки ТОВ НВП «СТДК» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2008 р. по 30.09.2011 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2008 р. по 30.09.2011 р.».

Також суд відноситься критично до доводів позивача про те, що документальної позапланової виїзної перевірки, за результатами якої складено акт перевірки від 19.06.2014 р., не було, ТОВ НВП «СТДК» жодного документу до перевірки не надавалося, жодної посадової особи контролюючого органу на підприємстві не було, ревізор на підприємство також не приходив, оскільки, згідно до акту від 19.06.2014 р. в ході перевірки відповідачем було використано документи, які, відповідно до листа ТОВ НВП «СТДК» (вих. № 11/06 від 11.06.2014 р.), на запит податкового органу не надавалися: договір оренди земельної ділянки, свідоцтво на право власності виробничих та складських приміщень, сертифікат відповідності на власну продукцію тощо.

Таким чином, на підставі викладеного суд прийшов до висновку про те, що наказ № 404 від 10.06.2014 р. «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ НВП «СТДК» винесено Дніпропетровською ОДПІ в порядку та в спосіб, встановлений податковим законодавством України, а отже позовні вимоги про визнання протиправним та скасування цього наказу не підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.07.2014 року № та № , то суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Приписами п. 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'ємів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

В силу п. 135.2 ст. 135 ПК України - доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Доходи відповідно до п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 ПК України включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Згідно до п. 137.4 ст. 137 ПК України датою отримання доходів, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, є звітний період, у якому такі доходи визнаються згідно з цією статтею, незалежно від фактичного надходження коштів (метод нарахувань), визначений з урахуванням норм цього пункту та ст.. 159 цього Кодексу.

Відповідно з пунктом 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

При цьому приписами п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В силу п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з позицією викладеною у інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 1112/11/13-10 від 20.07.2010 року «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:

1.Встановлення факту здійснення господарської операції.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

2.Встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції. Особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.

3.Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.

4.Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

5.Встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Приписами ст. 9 вказаного Закону України визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, податковий облік формують не самі по собі цивільні правочини, а саме господарські операції, тобто фактичний рух активів та/або зміни власного капіталу чи зобов'язань платника податку. Тобто, факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника податків, наявність та законність складення яких, як фактично, так і юридично, буде підтвердженням здійснення таких операцій.

Відповідно до положень листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 «Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України», зазначено, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як зазначено в акті перевірки від 19.06.2014 р. до ЄДРПОУ внесено зміни 16.11.2012 р. про зміну повного та скороченого найменування юридичної особи ТОВ «Гал-Кат» () на ТОВ «Синор» ().

З матеріалів справи судом встановлено, що ТОВ НВП «СТДК» (покупець) та ТОВ «Гал-Кат» (продавець) уклали договір купівлі-продажу № 02 від 04.01.2010 року.

За умовами договору продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупця дріт мідний м'який різних діаметрів (ДММ), струмопровідну мідну жилу різних діаметрів (СМЖ), дріт мідний твердий різних діаметрів (ДТМ), пластикат ПВХ, поліетилен, а покупець прийняти і оплатити його на умовах цього договору ( п.п. 1.1, 1.2 договору).

В силу п. 1.3 договору ціна кожної одиниці товару за цим договором вказується в накладних на відвантаження товару. Загальна сума цього договору визначається сумою всіх накладних на поставки за цим договором.

Відповідно до п.п. 2.1 та 2.2 договору покупець здійснює оплату товару на умовах 100% попередньої оплати. Оплата товару здійснюється на поточний рахунок продавця на підставі виставленого продавцем рахунку.

Поставка товару здійснюється протягом 10 робочих днів з моменту надходження кощтів на поточний рахунок продавця та здійснюється продавцем за адресою, вказаною покупцем. За окремою домовленістю сторін доставка товару може здійснюватись покупцем (п.п. 3.1-3.3 договору).

Згідно до п.п. 3.7 договору право власності на товар переходить до покупця в момент передачі йому товару.

На виконання умов договору купівлі-продажу ТОВ «Гал-Кат» виписано та надано на адресу ТОВ НВП «СТДК» наступні первинні документи:

- рахунок-фактура № СД-0806.17 від 08.06.2011 р., видаткова накладна № РВ-1106.4 від 11.06.2011 р. та податкові накладні № 41 від 03.06.2011 р., № 120 від 10.06.2011 р., № 122 від 11.06.2011 р., № 136 від 14.06.2011 р., товарно - транспортна накладна № РВ-1106.4 від 11.06.2011 р., видаткова накладна № РВ-1106.5 від 11.06.2011 р. та податкові накладні № 122 від 11.06.2011 р. та № 136 від 14.06.2011 р., товарно - транспортна накладна № РВ-1106.5 від 11.06.2011 р.;

- рахунок-фактура № СД-2106.8 від 21.06.2011 р., видаткова накладна № РВ-2206.2 від 22.06.2011 р. та товарно - транспортна накладна № РВ-2206.2 від 22.06.2011 р., рахунок-фактура № СД-2106.9 від 21.06.2011 р., видаткова накладна № РВ-2206.1 від 22.06.2011 р., товарно - транспортна накладна № РВ-2206.1 від 22.06.2011 р. та податкові накладні № 212 від 20.06.2011 р., № 245 від 22.06.2011 р.;

- рахунок-фактура № СД-2906.19 від 29.06.2011 р., видаткова накладна № РВ-2906.8 від 29.06.2011 р. та податкова накладна № 323 від 29.06.2011 р., товарно - транспортна накладна № РВ-2906.8 від 29.06.2011 р.;

- рахунок-фактура № СД-2906.9 від 29.06.2011 р., видаткова накладна № РВ-2906.4 від 29.06.2011 р. та податкові накладні № 261 від 23.06.2011 р., № 265 від 24.06.2011 р., № 300 від 25.06.2011 р., № 322 та № 323 від 29.06.2011 р., № 328 від 30.06.2011 р., товарно - транспортна накладна № РВ-2906.4 від 29.06.2011 р.;

Таким чином виписано податкові накладні на загальну суму 1 107 095,68 грн., в тому числі ПДВ в розмірі 184 515,95 грн. та видаткові накладні на загальну суму 826 402,46 грн., в тому числі ПДВ в розмірі 137 733,73 грн.

Розрахунки по вказаному договору проводилися у безготівковій формі на загальну суму 955 899 грн., що підтверджується банківськими виписками станом на липень 2011 р. та платіжними дорученнями (т. 1 а.с. 193, 194-199). Таким чином кредиторська заборгованість ТОВ НВП «СТДК» перед ТОВ «Гал-Кат» відсутня.

Разом з тим у акті перевірки від 19.06.2014 р. (т. 1 а.с. 23) відповідач вказує, що дебеторська заборгованість позивача за товар по розрахунках з ТОВ «Гал-Кат» (ТОВ «Синор») станом на 30.06.2011 р. становила 280 693,28 грн. та посилається на платіжні доручення ТОВ НВП «СТДК» на загальну суму 680 550,04 грн. При цьому відповідач вказує деякі дати та суми платіжних доручень, які не відповідають датам та сумам, зазначеним у банківських виписках ТОВ «НВП «СТДК», а також не враховує деякі платежі, вказані в банківських виписках, не вказуючи підстав для цього.

Крім того в акті перевірки відповідач вказав, що у наданих до перевірки товарно-транспортних накладних не заповнені обов'язкові дані, а саме: 1. У графі «Пункт навантаження» та «Пункт розвантаження» не зазначено адресу, за якою відбувалось завантаження та розвантаження автомобілів, вказано лише м. Львів та м. Дніпропетровськ; 2. На товарно-транспортних накладних відсутня печатка автопідприємства; 3. Згідно аналізу бази даних АІС «Автомобіль» ДАІ МВС України не встановлено факту реєстрації вказаних у товарно-транспортних накладних автомобілів.

Внаслідок вищевказаного, не виявлено фактичного відвантаження товарів, їх реального транспортування та зберігання - не виявлено належним чином складених первинних документів, по яких відбувався би рух товару від продавця (постачальника) до покупця, а також документів, що підтверджують прийняття, оприбуткування та відвантаження товарно-матеріальних цінностей. Немає можливості встановити фактичний шлях перевезень.

Суд зазначає, що згідно до наказу Мінтрансу України № 363 від 14.10.1997 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за № 128/2568 «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Наказ Мінстату України та Мінтрансу України № 488/346 від 29.12.1995 р. «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля» не зареєстровано в Міністерстві юстиції України, отже, він не обов'язковий до виконання.

Відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України № 88 від 24.05.1995 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Таким чином, форма товарно-транспортної накладної та дорожнього листа не затверджена і її застосування для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи не передбачена.

Разом з тим Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 06.02.2007 р. № К-12246/06 зазначив: «товарно-транспортні накладні є єдиний юридичний документ обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для проведення розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що регламентує взаємовідносини Перевізника і Замовника як учасників транспортного процесу».

Тобто первинна транспортна документація регламентує взаємовідносини перевізника і замовника як учасників транспортного процесу і для проведення податкового обліку купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей товарно-транспортні накладні не застосовуються. Правилами ведення податкового обліку не передбачено обов'язку позивача підтверджувати право на формування податкового кредиту, як і валових витрат товарно-транспортними накладними.

Дослідивши товарно-транспортні накладні, суд встановив, що вказані в них товар, пункт навантаження та відвантаження товару, замовник, вантажовідправник та вантажоодержувач відповідають умовам договору купівлі-продажу № 02 від 04.01.2010 р., з них також можливо ідентифікувати особу, що отримала товар, оскільки це директор підприємства, а у видаткових накладних, що наявні в матеріалах справи, зазначені реквізити довіреностей, на підставі яких було отримано товар покупцем - ТОВ НВП «СТДК».

Крім того, з листа ГУМВС України в Дніпропетровській області Управління Державтоінспекції № 14/7945 від 24.12.2014 р. «Надання інформації про наявність автомототранспортну» судом встановлено, що зазначені у товарно-транспортних накладних автомобілі зареєстровані в Львівській області, що також відповідає умовам п. 3.2. договору купівлі-продажу № 02 від 04.01.2010 р., де зазначено, що поставка товару здійснюється продавцем за адресою, вказаною покупцем. Відповідно до реквізитів сторін договору продавець знаходиться у м. Львів.

Також, позивачем на підтвердження отримання товару, його зберігання та подальшого використання у власній господарській діяльності надано копії документів:

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 146020 від 23.11.2006 р. та про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т. 1 а.с. 205), з яких вбачається наявність у позивача на праві власності складу кабельно-проводникової продукції 331,3 кв. м., навіс, службове приміщення 23,1 кв. м., огорожа за адресою Дніпропетровська область, смт. Ювілейне, вул. Виробнича, буд. 17а;

- договір оренди земельної ділянки від 27.01.2004 р., згідно до якого позивач бере в оренду у орендодавця - власника землі Дніпропетровської районної державної адміністрації земельну ділянку несільськогосподарського використання для комерційного використання (обслуговування ангару) площею 0,2604 га, розташовану в смт. Ювілейне, вул. Виробнича, 17;

- журнал-ордер і відомість по рахунку 26 Готова продукція за червень 2011 р.;

- оборотно-сальдова відомість по рахунку: 26 Місця зберігання; ТМЦ; Партії за червень 2011 р.;

- оборотно-сальдова відомість по рахунку: 631 Контрагенти за червень 2011 р.;

- оборотно-сальдова відомість по рахунку: 631 Контрагенти; Замовлення за 01.06.11-31.12.11 р.;

- декларацію з податку на додану вартість за червень 2011 р. з додатком № 5 до неї;

Проаналізувавши вказані документи, у суду не виникає сумнівів, щодо реальності відвантаження, транспортування, зберігання та використання товару, придбаного позивачем за вказаним договором купівлі-продажу.

Крім того, як вбачається з акту перевірки від 19.06.2014 р., підставою для висновків відповідача про нереальність господарської діяльності позивача також став отриманий від ДПІ у Залізничному районі Львівської області акт стосовно контрагента-постачальника від 17.06.2013 р. № 2905/22-10/33361757 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Синор» (код за ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.01.2011 р. по 22.05.2013 р.».

Також в акті перевірки від 19.06.2014 р. відповідач вказав, що в ході перевірки встановлено наявність розбіжностей між сумою податкового кредиту, сформованого платником за операціями з придбання товарів/послуг, та сумою податкових зобов'язань його контрагента за операціями з постачання таких товарів/послуг, а саме: податкові зобов'язання контрагента ТОВ «Синор» за червень 2011 р. становлять - 0,00 грн., а податковий кредит ТОВ НВП «СТДК» задекларовано в сумі 184 515,95 грн., тобто розбіжність за червень 2011 р. становить 184 515,95 грн.

Наявність вищевказаних доказів є підставою для встановлення факту нереальності здійснення господарських операцій по ланцюгу постачання, юридичну дефектність первинних документів, складених від імені ТОВ «Синор» на адресу ТОВ НВП «СТДК» в частині придбання товарів.

На рахунок вказаного, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

За приписами ст.ст. 46-49 ПК України ведення податкового обліку покладається на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Аналіз чинного законодавства України свідчить про те, що на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку з перевірки дотримання продавцем товару вимог цивільного, господарського, податкового та іншого законодавства. Чинне законодавство України не ставить в залежність право покупця на податковий кредит від проведення перевірок податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб. Відсутність документального підтвердження сплати податку на додану вартість чи податку на прибуток продавцем товару, не впливає на право покупця на віднесення до складу податкового кредиту ПДВ, сплаченого при придбанні товару, оскільки законодавство України та приписи ПК України не становлять таке право покупця в залежність від отримання документального підтвердження щодо належного виконання продавцем товару своїх договірних (цивільно-правових) та податкових зобов'язань.

Суд звертає увагу, що у податковому праві визнається критерій добросовісності платника податків, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому ПК України.

Вказана правова позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності».

Разом з тим постановою від 09.07.2014 р. у справі № 5181/14/876 Львівський апеляційний адміністративний суд визнав протиправними дії ДПІ у Залізничному районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області щодо незабезпечення дотримання місячного строку призначення та початку проведення позапланової виїзної перевірки ТОВ «Синор» у зв'язку з порушенням провадження у справі про визнання банкрутом платника податків, передбаченого п. 11.3 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів № 1588 від 09.12.2011 р. ( т. 1 а.с. 155-163).

Водночас з наданої ДПІ у Залізничному районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області інформації судом встановлено, що у ІІ кварталі 2011 р. у штаті ТОВ «Синор» (ТОВ «Гал-Кат») працювало 237 осіб. Відповідно до декларацій з податку на прибуток ТОВ «Гал-Кат» за ІІ квартал 2011 р. об'єкт оподаткування від усіх видів діяльності склав 2 067 069 грн., за ІІ-ІІІ квартали 2011 р. - 3 489 461 грн., а за ІІ-ІV квартали 2011 р. - 5 661 701 грн.

При цьому, з наявної в матеріалах справи копії ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2014 р. по справі № 876/8169/14 за адміністративним позовом ТОВ «Синор» до ДПІ у Залізничному районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області «Про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень» судом встановлено, що залишено без змін постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.08.2014 р. у справі 813/3734/14, якою позов ТОВ «Синор» задоволено частково, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Залізничному районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області від 25.10.2013 р.: № /6387, № /6383, № /6381, № /6382, № /6375, № /6380, № /6379; від 04.02.2014 р. № /1610, № 000252201/1609, а також суд ухвалив зобов'язати ДПІ у Залізничному районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області виключити з електронної бази даних «Деталізована інформація по платнику ПДВ щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» висновки, викладені в акті від 17.06.2013 р. № 2905/22-10/33361757 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Синор» (код за ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.01.2011 р. по 22.05.2013 р.».

За таких обставин, надані позивачем і досліджені судом первинні документи не викликають сумнівів щодо реального отримання позивачем товару, зазначеного у первинних документах, і повністю спростовують висновок відповідача щодо нереальності операцій за спірним правочином. Натомість відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що ТОВ «Синор» (ТОВ «Гал-Кат») на час укладання та дії договору купівлі-продажу з ТОВ НВП«СТДК» не було зареєстроване в установленому порядку як платник податку на додану вартість, не мало право укладати угоди, виписувати та надавати податкові накладні, було виключене із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та не виконувало свої зобов'язання за договором купівлі-продажу з позивачем.

Отже, на підставі викладеного судом спростовано висновки податкового органу про відсутність реальності господарських відносин між позивачем і його контрагентом - продавцем ТОВ «Синор» (ТОВ «Гал-Кат»).

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав доказів та не довів обґрунтованості та правомірності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд прийшов до висновку, що наведені в позовній заяві обставини підтверджуються належними та достатніми доказами, які свідчать про обґрунтованість позовних вимог позивача до податкового органу про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість фактично здійснені і підтверджені ТОВ НВП «СТДК» належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку позивача.

За таких обставин суд вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, податкові повідомлення-рішення форми «Р» від 10.07.2014 року:

- за № , яким збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ НВП «СТДК» за платежем: Податок на прибуток приватних підприємств на 466 826 грн., а саме: за основним платежем - 466 826 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 0 грн.;

- за № , яким збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ НВП «СТДК» за платежем: Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 184 517 грн., в тому числі за основним платежем - 184 516 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 1 грн.

За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України, суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги за заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ТОВ НВП «СТДК» сплачений позивачем судовий збір у сумі 414,12 грн.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «СТДК» до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказу та податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 10.07.2014 року № Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: Податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 466 826 грн., а саме: за основним платежем - 466 826 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 0 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 10.07.2014 року № Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 184 517 грн., в тому числі за основним платежем - 184 516 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 1 грн.

У задоволені іншої частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «СТДК» сплачений позивачем судовий збір у сумі 414,12 (чотириста чотирнадцять грн. 12 коп.) грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна