Справа № 2а-14028/11/2670
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" лютого 2015 р. м. Київ К/9991/30922/12

№ К/9991/30922/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Усенко Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,

при секретарі: Луцак А.В.,

розглянувши у судовому засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Києві Державної податкової служби

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.11.2011

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2012

у справі № 2а-14028/11/2670 Окружного адміністративного суду м. Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр-К»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.11.2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2012, позов задоволено: визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення СДПІ у м. Києві від 28.04.2011 № та № .

У касаційній скарзі СДПІ у м. Києві просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичною підставою для зменшення у податковому обліку позивача від'ємного значення суми податку на додану вартість, збільшення суми грошового зобов'язання із податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 13.04.2011 № 1083/23-222-32490244. Згідно з висновками цього акту позивач порушив норми підпунктів 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (Закон № 168/97-ВР). За висновком податкового органу ці порушення полягали у завищенні податкового кредиту на загальну суму 211035,00 грн. у податковому обліку за період з липня 2009 року по липень 2010 року, в тому числі: 1) на 131035,00 грн. - за податковими накладними, виписаними ТОВ «Медіамакрет Груп», визнаного банкрутом постановою Господарського суду м. Києва від 03.08.2010, у зв'язку з чим не підтверджено сплату цим постачальником податку до бюджету та реальність операцій з поставки рекламних послуг, оскільки за наслідками перевірки цього постачальника встановлено відсутність об'єктів оподаткування по операціях з придбання товарів як у цього товариства, так і у його постачальників по ланцюгу поставки.

2) на 80000,00 грн. - не підтверджені оригіналом податкової накладної від 14.10.2010 № 4805, виписаної ТОВ «Атем» на поставку плитки керамічної, у результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 211035,00 грн. в податковому обліку за період з січня по липень 2010 року та завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на суму 65153,00 грн. (а.с.26, 31-32, т.1).

На підставі акту перевірки СДПІ прийняті податкові повідомлення-рішення від 28.04.2011: № - про збільшення грошового зобов'язання із податку на додану вартість у сумі 211035,00 грн. за основним платежем та 52759,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № - про зменшення від'ємного значення суми податку на додану вартість у податковому облік позивача за липень - листопад 2009 року.

У судовому процесі встановлено, що між позивачем (рекламодавець) та ТОВ «Медіамакрет Груп» (рекламіст) укладено договір від 01.03.2008 № МГ-03 щодо розміщення реклами, з посиланням на виконання якого сторони підписали акти здачі-прийняття робіт, рекламіст виписав позивачу видаткові та податкові накладні, а позивач сплатив вказану у них вартість послуг. На підставі вказаних документів позивач сформував податковий кредит у податковому обліку за відповідні податкові періоди.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

При цьому законодавцем презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податку на включення сум ПДВ у ціні товарів (послуг) до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товарів (послуг).

Ці обставини відповідно до частини 1 ст. 138 КАС України входять до предмета доказування при розгляді судом адміністративного позову стосовно правомірності рішення контролюючого органу про донарахування сум податкових зобов'язань з ПДВ та/або зменшення сум бюджетного відшкодування з цього податку.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги повністю, не встановили обставини, які згідно з актом перевірки стали підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень, правомірність яких позивач оспорює.

Як зазначено вище, згідно з актом перевірки від 13.04.2011 № 1083/23-222-32490244 позивач завищений податковий кредит на 80000,00 грн. у податковому обліку за квітень 2010 року за наслідками господарських операцій з ТОВ «Атем» з огляду на відсутність оригіналу податкової накладної на цю суму податку. Вказане порушення не отримало оцінки ні судом першої, ані судом апеляційної інстанції, тоді як ці обставини мають значення для висновку про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а відтак також входять до предмету доказування у справі.

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України.

Допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а отже відповідно до частини 2 ст. 227 КАС України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, повно та всебічно встановити обставини справи, зокрема щодо фактичної поставки позивачу ТОВ «Медіамакрет Груп» рекламних послуг та підтвердження задекларованих позивачем сум податкового кредиту податковими накладними. З цією метою, в разі необхідності, зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування відповідних обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися; дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 КАС України.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Києві Державної податкової служби задовольнити частково, скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.11.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2012, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев