Справа № 818/3607/14
Суддя: П'янова Я.В.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 р.Справа № 818/3607/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської митниці Міндоходів на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 14.01.2015р. по справі № 818/3607/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація"

до Сумської митниці Міндоходів

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" (далі - ТОВ "Сумифітофармація", позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Сумської митниці Міндоходів (далі - відповідач, Сумська митниця), в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення посадової особи Сумської митниці від 13.11.2014 року № 805130000/2014/000046/1 про коригування митної вартості товарів - плоди годжи в кількості 1400 кг, заявленої ТОВ "Сумифітофармація" згідно митної декларації від 12.11.2014 року № 805130000/2014/014038, в результаті чого позивачем надмірно сплачено суму податку на додану вартість в розмірі 2372,33 грн. та ввізного мита в розмірі 1270,89 грн., а разом - 3643,22 грн., які перераховані до Державного бюджету України як попередня оплата за митне оформлення згідно митної декларації від 14.11.2014 року № 805130000/2014/014145.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 14.01.2015 р. адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" - задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення посадової особи Сумської митниці Міндоходів № 805130000/2014/000046/1 від 13.11.2014 року про коригування митної вартості товарів - плоди годжи в кількості 1400 кг. т., заявленої ТОВ "Сумифітофармація" згідно митної декларації № 805130000/2014/014038 від 12.11.2014 року.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" судові витрати в сумі 182,70 грн.

Не погодившись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, вважаючи, що висновки, викладені в оскаржуваній постанові, не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу відповідно до ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.02.2011 року між ТОВ "Сумифітофармація" (покупець) та "Meison (Lianyungang) Co. Ltd" Китай (продавець) укладено контракт № MS11/281-2 (а.с.8-10).

Предметом вказаного контракту, згідно додаткової угоди від 25.02.2011 року № 27 є товар, а саме: плоди годжи - 1400 кг, на загальну суму 8008,00 Євро (а.с.10).

На виконання умов контракту позивачем імпортовано на митну територію України товар, для митного оформлення якого позивачем було подано до Сумської митниці митну декларацію від 12.11.2014 року № 805130000/2014/014038 (а.с.24).

Ціна товару в митній декларації визначена в сумі 15293,20 євро за курсом 19.692124 євро/грн.

До вказаної митної декларації позивачем було додано: картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами від 27.05.2013 року № 805/2012/0000143; міжнародна автомобільна накладна від 10.11.2014 року № 6199; коносамент від 03.10.2014 року № МАЕU569448231, інвойс від 26.09.2014 року № MS14/515-1; додаткова угода № 2 від 23.07.2014 року № 2; контракт від 25.02.2011 року № MS11/281-2; пакувальні листи, розрахунок ціни від 28.09.2014 року; інформацію про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю товару від 10.11.2014 року № 2730; інформацію про позитивні результати здійснення фітосанітарного контролю товару від 10.11.2014 року № 2730; інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару від 03.10.2014 року № 2761; сертифікат про походження товару від 28.09.2014 року G143212L03080041 та інші документи.

В ході митного оформлення товару посадовою особою Сумської митниці письмово витребувані документи для визначення митної вартості товару згідно з ст. 53 Митного кодексу України.

Додатково позивачем було подано копію митної декларації країни відправлення.

За результатами розгляду поданих до митного оформлення товару документів, посадовою особою митного поста "Суми-центральний" прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 13.11.2014 року № 805130000/2014/000046/1, згідно з яким основний метод та другорядні методи визначення вартості товару не використовувались з причин відсутності необхідної інформації. Використано другорядний метод визначення митної вартості - цінова інформація щодо імпортних операцій ЄАІС Держмитслужби: митна декларація від 18.10.2014р. № 805130000/2014/125873 (а.с.30-31).

Крім того, митним органом було винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 13.11.2014 року № 805130000/2014/00057 (а.с.32-33).

Не погодившись з прийнятим рішенням Митниці про коригування митної вартості товарів від 13.11.2014 року № 805130000/2014/000046/1, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вони є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 7 Митного кодексу України (далі - МК України) митні органи визначено як спеціально уповноважений орган виконавчої влади в галузі митної справи, на які відповідно до цього Кодексу та інших законів України покладено її безпосереднє здійснення.

Відповідно до ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтями 51, 52 МК України визначення митної вартості під час її декларування віднесено до компетенції декларанта. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості митний орган визнає заявлену декларантом митну вартість або приймає письмове рішення про її коригування.

Частинами 4 та 5 ст. 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Відповідно до ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

В силу ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу ч. 1 та 2 ст. 53 МК України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Матеріалами справи підтверджено, що норми ч. 1 та 2 ст. 53 МК України позивачем виконано у повному обсязі.

Так, для митного оформлення було подано наступні документи: картка обліку особи, яка здійснює операції з товарами від 27.05.2013 року № 805/2012/0000143; міжнародна автомобільна накладна від 10.11.2014 року № 6199; коносамент від 03.10.2014 року № МАЕU569448231, інвойс від 26.09.2014 року № MS14/515-1; додаткова угода № 2 від 23.07.2014 року № 2; контракт від 25.02.2011 року № MS11/281-2; пакувальні листи, розрахунок ціни від 28.09.2014 року; інформація про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю товару від 10.11.2014 року № 2730; інформація про позитивні результати здійснення фітосанітарного контролю товару від 10.11.2014 року № 2730; інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару від 03.10.2014 року № 2761; сертифікат про походження товару від 28.09.2014 року G143212L03080041; прайс-лист від 26.09.2014 р.; калькуляція ціни від 28.09.2014 р.; страховий поліс № від 28.09.2014 р.

Митна вартість товарів була заявлена позивачем за основним методом, тобто за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Як вбачається з рахунку-фактури (інвойсу) від 26.09.2014 року № MS14/515-1, вартість придбаного товару згідно з контрактом від 25.02.2011 року № MS11/281-2 та додаткової угоди від 03.09.2014 року № 27 складає 8008,00 євро за 1400 кг (5,72 євро/кг) (а.с.11, 12).

Відповідно до митної декларації від 12.11.2014 року № 805130000/2014/014038 вищевказана вартість товару повністю співпадає з ціною товару, вказану як у додатковій угоді від 03.09.2014 року № 27 до контракту від 25.02.2011 року № MS11/281-2, так і у рахунку-фактурі (інвойсі) від 26.09.2014 року № MS14/515-1.

Частиною 3 ст. 53 МК України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

В ході митного оформлення товару посадовою особою Сумської митниці письмово витребувані документи для визначення митної вартості товару згідно з ст. 53 Митного кодексу України.

На виконання вимог відповідача, додатково позивачем було подано копію митної декларації країни відправлення.

Отже, позивачем було надано митному органу всі документи, що підтверджували заявлену митну вартість.

Крім того, митним органом в своєму рішенні про коригування заявленої митної вартості товарів та картці відмови в прийнятті митної декларації, жодним чином не було обґрунтовано із посиланням на подані декларантом документи неможливість застосування як першого, так і жодного із другорядних методів визначення митної вартості товару.

Калькуляція ціни до інвойсу від 26.09.2014 року № MS14/515-1 (а.с.22, 23), яка є розрахунком вартості на товар (ягоди годжі сухі), надана постачальником покупцю, і є розрахунком такої ціни в межах контракту від 25.02.2011 року № MS11/281-2, що має юридичне значення для його сторін.

Щодо висновків посадових осіб митого органу про недостовірність калькуляції ціни товару, колегія суддів зауважує на таке.

На переконання відповідача до складу калькуляції не включена вартість транспортування товару до порту Тянжинь та завантаження товару на борт судна, а також вартість його страхування.

В свою чергу, відповідно до додаткової угоди № 27 до Контракту № MS11/281 - 2 від 25.02.2011 року (а.с.10), постачання товару здійснюється на умовах CIF (Cost Insurance and Freight - "Вартість, страхування, фрахт") Одеса, Україна, згідно "Інкотермс - 2010". "Вартість, страхування, фрахт" означає, що продавець зобов'язаний сплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення та повинен забезпечити морське страхування від ризику загибелі або пошкодження товару під час перевезення, продавець укладає договір страхування і виплачує страховику страхову премію.

При цьому, витрати продавця на проведення поставки на умовах CIF (фрахт і витрати необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення та морське страхування від ризику загибелі або пошкодження товару під час перевезення) визначені в калькуляції ціни до інвойсу № MS14/515-1 від 26.09.2014 року (а.с.23) в графі "г" "вартість транспортування до порту Одеса, Україна: 0,153 Євро/кг".

Зазначений факт підтверджується листом позивача до "Meison (Lianyungang) Co. Ltd" та відповіддю на вказаний лист від 22.01.2015 р., а також листом "Meison (Lianyungang) Co. Ltd" від 09.02.2015 р., наданим до суду апеляційної інстанції.

Жодних доказів або обґрунтованих пояснень з приводу власних тлумачень калькуляції представник відповідача суду не надав.

Колегія суддів зауважує про те, що зазначені відповідачем обставини не впливають на визначення складових митної вартості товарів. Відповідачем ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивач в поданих документах зазначив не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснив розрахунок, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості, або, що надані митному органу документи містили розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.

Крім того, колегія суддів зауважує, що право на витребування додаткових документів виникає у органу доходів і зборів лише у разі наявності обґрунтованого сумніву у повноті та/або достовірності відомостей про митну вартість товарів, підстав для якого в даному випадку не встановлено.

Також, пунктами 3.16, 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур встановлено стандартне правило, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання всіх вимог щодо застосування митного законодавства.

Відповідачем не доведено наявності обґрунтованого сумніву щодо заявленої митної вартості товару та необхідності надання декларантом додаткових документів, а також необґрунтована неможливість застосування методу визначення митної вартості товарів за ціною договору.

Натомість, як вже було зазначено, при здійсненні митного оформлення товару позивачем були надані всі передбачені чинним законодавством документи, необхідні для митного оформлення товару за ціною договору, і дотримані всі умови, визначені ст. 53 Митного кодексу України.

Відповідно до ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, ст. 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Згідно з ч. 4 та 5 ст. 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 22 ст. 58 МК України банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару, повинні містити реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Колегія суддів зауважує, що подані при митному оформленні платіжні документи надають можливість в повній мірі ідентифікувати товар вказаний в таких документах з оцінюваним товаром, що ввозився на виконання контракту від 25.02.2011 року № MS11/281-2.

Подані позивачем документи ідентифікували оцінюваний товар та містили об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які чітко підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.ч. 4, 5 ст. 58 МК.

Крім того, необхідно зауважити на те, що згідно з ст. 5 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" втручання державних органів у зовнішньоекономічну діяльність її суб'єктів у випадках, не передбачених цим законом, є обмеженням права здійснення зовнішньоекономічної діяльності і як таке забороняється.

Таким чином, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

Інших переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій не надано.

Щодо посилань відповідача на те, що згідно з інформацією спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України найменша митна вартість товару на ідентичний товар значно перевищує заявлену декларантом, колегія суддів зазначає, що митний орган при здійсненні митного контролю має діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень.

Митним кодексом України передбачено можливість проводити митний контроль із застосуванням єдиної з митними органами інформаційно-телекомунікаційної системи (ч. 4 ст. 319 Митного кодексу України). Але, у ЦБД ЄАІС ДМСУ МД (РКМВ) відсутня інформації про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо характеристики товарів та методів її визначення, а відповідно інформація з вказаної бази не може бути домінуючою обставиною, яка впливає на прийняття таких рішень митним органом.

Також, Митним кодексом України надано право відповідачу з метою встановити характеристики, визначальні для перевірки задекларованої митної вартості товарів у рамках процедури митного контролю та митного оформлення, проводити відповідні дослідження (аналіз, експертизи) товарів і саме на підставі таких досліджень визначити митну вартість поставленого товару. В ході розгляду справи відповідач не надавав доказів, які свідчать про використання своїх повноважень, передбачених у главі 50 Митного кодексу України "Митні експертизи".

Вказане свідчить про те, що коригування митної вартості названого товару відповідачем за другорядними методами проведене з порушенням вимог Митного кодексу України, тобто, не на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Сумською митницею не доведено правомірності свого рішення, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення судом ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України є безпідставними.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сумської митниці Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 14.01.2015р. по справі № 818/3607/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Пянова Я.В.
Судді Зеленський В.В. Чалий І.С.