Справа № 826/17539/14
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

10 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Ковтун І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Міністерства освіти і науки України, треті особи: Державний вищий навчальний заклад "Білоцерківський механіко-енергетичний технікум", директор Державного вищого навчального закладу "Білоцерківський механіко-енергетичний технікум" ОСОБА_4 про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2015 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Міністерства освіти і науки України, треті особи: Державний вищий навчальний заклад "Білоцерківський механіко-енергетичний технікум", директор Державного вищого навчального закладу "Білоцерківський механіко-енергетичний технікум" ОСОБА_4. про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Наказом МОН України від 31 березня 2014 року № 133-К «Про оголошення конкурсу на зайняття посад директорів ВНЗ І-ІІ рівнів акредитації», розміщеного на офіційному веб-сайті МОН України було оголошено конкурс на зайняття, зокрема, посади директора Державного навчального закладу «Білоцерківський механіко-енергетичний технікум».

Оголошення про проведення зазначеного конкурсу було розміщене на офіційному веб-сайті МОН України 07 квітня 2014 року.

Листом відповідача від 21 травня 2014 року № 120 на ім'я третьої особи 1 (про проведення виборів та допуск претендентів на посаду директора), на конференцію трудового колективу внесено дві кандидатури (претенденти) на посаду директора ДВНЗ «Білоцерківський МЕТ», а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_3

27 червня 2014 року була проведена відповідна конференція трудового колективу ДВНЗ «Білоцерківський МЕТ» з питання виборів претендента на посаду директора цього ДВНЗ, за результатами якої складено протокол № 1 від 27 червня 2014 року, яким, крім іншого, зафіксовані результати підрахунку голосів таємного голосування для обрання керівника вищим колегіальним органом громадського самоврядування, а саме: ОСОБА_4. набрав «за» - 36 голосів (50%), а ОСОБА_3 набрав «за» - 34 голови (46%); затверджений протокол лічильної комісії № 2.

Також, конференція трудового колективу ДВНЗ «Білоцерківський МЕТ» ухвалила рекомендації МОН України щодо кандидатури претендента на вакантну посаду директора, якими в якості претендентів визначила ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Документи по проведеній конференції були направлені ДВНЗ «Білоцерківський МЕТ» листом від 01 липня 2014 року № 219 до МОН України для прийняття відповідного рішення.

На підставі документів конференції трудового колективу ДВНЗ «Білоцерківський МЕТ», виходячи з того, що ОСОБА_4. набрав більшу кількість голосів, наказом МОН України від 11 липня 2014 року № 386-К його призначено директором ДВНЗ «Білоцерківський МЕТ» строком на три роки та, відповідно, наказом МОН України від 11 липня 2014 року № 389-К звільнено ОСОБА_3 від виконання обов'язків директора ДВНЗ «Білоцерківський МЕТ».

Вважаючи протиправними дії відповідача по допущенню ОСОБА_4 до участі у конкурсі на заміщення вакантної посади директора Державного вищого навчального закладу «Білоцерківський механіко-енергетичний технікум», який не відповідав кваліфікаційним вимогам для відповідної посади та, відповідно дій по його призначенню на зазначену посаду за результатами конкурсу, порушеними в результаті таких дій свої права та охоронювані законом інтереси як другого кандидата (учасника конкурсу) на відповідну посаду, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Міністерства освіти України від 17 серпня 1993 року № 305 «Про відкриття вищого професійного училища» з 01 вересня 1993 року створено Білоцерківське вище професійне училище № 9 на базі Білоцерківського вечірнього хіміко-технологічного технікуму та професійно-технічного училища № 9 Київської області.

Відповідно до рішення ДАК від 11 липня 2000 року, протокол № 28, Білоцерківське вище професійне училище № 9 визнано акредитованим за І (першим) рівнем (сертифікат про акредитацію від 16 березня 2001 року серії НД-І № 106009).

Відповідно до рішення ДАК від 22 червня 2004 року, протокол № 51 (наказ МОН України від 01 липня 2004 року № 558) Білоцерківське вище професійне училище № 9 отримало ліцензію від 06 вересня 2004 року серії АА № 903972 на надання освітніх послуг, пов'язаних з одержанням вищої освіти на рівні кваліфікаційних вимог до молодшого спеціаліста.

Наказом МОН України від 09 січня 2009 року № 5 «Про перейменування професійно-технічних навчальних закладів Київської області» (зі змінами, внесеними наказом Міністерства освіти і науки України від 26 травня 2009 року № 440) Білоцерківське вище професійне училище № 9 перейменовано на Державний навчальний заклад «Білоцерківське вище механіко-енергетичне училище».

Відповідно до рішення ДАК від 30 березня 2004 року, протокол № 82 (наказ МОН України від 10 червня 2010 року № 1161-Л) Державний навчальний заклад «Білоцерківське вище механіко-енергетичне училище» отримав ліцензію від 13 липня 2010 року серії АВ № 529954 на надання освітніх послуг, пов'язаних з одержанням вищої освіти на рівні кваліфікаційних вимог до молодшого спеціаліста.

Наказом МОН України від 31 травня 2010 року № 285-ОП «Про припинення юридичної особи Білоцерківського вищого механіко-енергетичного училища та створення Білоцерківського механіко-енергетичного технікуму» станом на 01 липня 2010 року припинено Білоцерківське вище механіко-енергетичне училище шляхом його реорганізації у Державний вищий навчальний заклад «Білоцерківський механіко-енергетичний технікум» та призначено ОСОБА_4 виконуючим обов'язки директора зазначеного вищого навчального закладу на термін до заміщення вакантної посади в установленому порядку.

Наказом МОН України від 30 грудня 2010 року № 554-к «Про призначення ОСОБА_4» ОСОБА_4 було призначено директором Державного вищого навчального закладу «Білоцерківський механіко-енергетичний технікум» з 30 грудня 2010 року, строком на три роки, як обраного за конкурсом, згідно ч.2 ст.39 Закону України «Про вищу освіту».

Відповідно до рішення ДАК від 10 березня 2011 року, протокол № 86 (наказ МОМС України від 31 березня 2011 року № 764Л) Державний навчальний заклад «Білоцерківський механіко-енергетичний технікум» отримав ліцензію від 26 квітня 2011 року серії АГ № 508394 на надання освітніх послуг, пов'язаних з одержанням вищої освіти на рівні кваліфікаційних вимог до молодшого спеціаліста.

З матеріалів справи вбачається, що період з 20 березня 1999 року по 30 грудня 2013 року ОСОБА_4. був директором та в.о. директора зазначеного навчального закладу, а в період з 17 січня 2014 року по 11 липня 2014 року в.о. директора відповідного навчального закладу був ОСОБА_3

Відповідно до статті 1 Закону України «Про освіту» законодавство України про освіту базується на Конституції України і складається з цього Закону, інших актів законодавства України.

Згідно статей 29-30 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), структура освіти включає: дошкільну освіту; загальну середню освіту; позашкільну освіту; професійно-технічну освіту; вищу освіту; післядипломну освіту; самоосвіту.

В Україні встановлюються такі освітні рівні, зокрема, професійно-технічна освіта та вища освіта

Відповідно до ч.1-2 статті 40, ч.1,3,6 статті 41 Закону України «Про освіту», професійно-технічна освіта забезпечує здобуття громадянами професії відповідно до їх покликань, інтересів, здібностей, а також допрофесійну підготовку, перепідготовку, підвищення їх кваліфікації.

Професійно-технічна освіта громадян здійснюється на базі повної загальної середньої освіти або базової загальної середньої освіти з наданням можливості здобувати повну загальну середню освіту.

До професійно-технічних навчальних закладів належать, крім іншого, вище професійне училище.

Професійно-технічні навчальні заклади здійснюють підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації громадян за державним замовленням, а також за угодами з підприємствами, об'єднаннями, установами, організаціями, окремими громадянами.

Випускникам професійно-технічних навчальних закладів відповідно до їх освітньо-кваліфікаційного рівня присвоюється кваліфікація «кваліфікований робітник» з набутої професії відповідного розряду (категорії).

Випускникам вищих професійних училищ та центрів професійно-технічної освіти відповідно до їх освітньо-кваліфікаційного рівня може присвоюватися кваліфікація «молодший спеціаліст» тільки з акредитованого напряму (спеціальності).

Статтею 43 зазначеного закону передбачено, що вищими навчальними закладами, зокрема, є технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші.

Відповідно до статусу вищих навчальних закладів встановлено чотири рівні акредитації, при цьому, перший рівень - технікум, училище, інші прирівняні до них вищі навчальні заклади, які забезпечують підготовку фахівців за освітньо-кваліфікаційним рівнем «молодший спеціаліст».

Згідно статті 3 Закону України «Про професійно-технічну освіту», професійно-технічна освіта є допоміжним видом освіти для здобуття громадянами професії відповідно до їх покликань, інтересів, здібностей, а також допрофесійну підготовку, перепідготовку, підвищення їх кваліфікації.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що на момент виникнення спірних правовідносин, технікуми (училища) першого рівня акредитації, які забезпечували підготовку фахівців за освітньо-кваліфікаційним рівнем «молодший спеціаліст» могли належати до вищих навчальних закладів (могли бути прирівняні до вищих навчальних закладів).

Згідно статті 1 Закону України «Про вищу освіту», що діяв на момент виникнення спірних правовідносин закріплено терміни, які в ньому вживалися, зокрема:

вища освіта - рівень освіти, який здобувається особою у вищому навчальному закладі в результаті послідовного, системного та цілеспрямованого процесу засвоєння змісту навчання, який ґрунтується на повній загальній середній освіті й завершується здобуттям певної кваліфікації за підсумками державної атестації;

вищий навчальний заклад - освітній, освітньо-науковий заклад, який заснований і діє відповідно до законодавства про освіту, реалізує відповідно до наданої ліцензії освітньо-професійні програми вищої освіти за певними освітніми та освітньо-кваліфікаційними рівнями, забезпечує навчання, виховання та професійну підготовку осіб відповідно до їх покликання, інтересів, здібностей та нормативних вимог у галузі вищої освіти, а також здійснює наукову та науково-технічну діяльність;

освітня діяльність - діяльність, пов'язана з наданням послуг для здобуття вищої освіти, з видачею відповідного документа;

рівень акредитації - рівень спроможності вищого навчального закладу певного типу провадити освітню діяльність, пов'язану із здобуттям вищої освіти та кваліфікації.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про вищу освіту», до структури вищої освіти входять освітні й освітньо-кваліфікаційні рівні, зокрема, відповідно, неповна вища освіта; молодший спеціаліст.

Відповідно до п.6 статті 25 зазначеного закону, відповідно до існуючих напрямів освітньої діяльності в Україні діють вищі навчальні заклади таких типів, зокрема, технікум (училище) - вищий навчальний заклад першого рівня акредитації або структурний підрозділ вищого навчального закладу третього або четвертого рівня акредитації, який провадить освітню діяльність, пов'язану із здобуттям певної вищої освіти та кваліфікації за кількома спорідненими спеціальностями, і має відповідний рівень кадрового та матеріально-технічного забезпечення.

Згідно з ч.1, 2 статті 28 Закону України «Про вищу освіту» освітня діяльність на території України здійснюється вищими навчальними закладами на підставі ліцензій, які видаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За результатами акредитації напрямів, спеціальностей та вищих навчальних закладів видаються сертифікати у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 статті 32 Закону України «Про вищу освіту» безпосереднє управління діяльністю вищого навчального закладу здійснює його керівник - ректор (президент), начальник, директор тощо.

Згідно переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого Постановою Кабінет Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963 до педагогічних працівників, зокрема, належить посада директора вищого навчального закладу I та II рівня акредитації.

Як зазначалося вище, третій особі 1 надано сертифікат про акредитацію (2001 рік) та ліцензії на надання освітніх послуг, пов'язаних з одержанням вищої освіти на рівні кваліфікаційних вимог до молодшого спеціаліста за всіма спеціальностями (з 2004 року), а тому Державний вищий навчальний заклад "Білоцерківський механіко-енергетичний технікум" відноситься до вищого навчального закладу І рівня акредитації, що надає освітні послуги, пов'язані з одержанням вищої освіти на рівні кваліфікаційних вимог до «молодшого спеціаліста» щонайменш з 2004 року (навчальний заклад, прирівняний до ВНЗ). Отже, з відповідної дати посада директора зазначеного навчального закладу відноситься до посади директора вищого навчального закладу I та II рівня акредитації, що входить до переліку посад педагогічних працівників та, відповідно, обраховується стаж педагогічної роботи.

Частиною 2 статті 39 «Про вищу освіту» встановлено, що кандидат на посаду керівника вищого навчального закладу першого або другого рівня акредитації повинен бути громадянином України, вільно володіти українською мовою, мати вищу освіту, відповідну підготовку та стаж педагогічної роботи у вищих навчальних закладах відповідного профілю не менше ніж п'ять років.

Конкурс на заміщення посади керівника вищого навчального закладу першого або другого рівня акредитації оголошується власником (власниками) або уповноваженим ним (ними) органом (особою) кожні п'ять років. Власник (власники) або уповноважений ним (ними) орган (особа) приймає пропозиції щодо претендентів на посаду керівника, які відповідають вимогам цього Закону, і вносить кандидатури претендентів до вищого органу громадського самоврядування для голосування.

Вищий орган громадського самоврядування вищого навчального закладу першого або другого рівня акредитації за результатами голосування може рекомендувати власнику (власникам) або уповноваженому ним (ними) органу (особі) на посаду керівника вищого навчального закладу першого або другого рівня акредитації кандидатури претендентів, які набрали більше однієї третини голосів під час голосування, або двох претендентів, які набрали найбільшу кількість голосів під час голосування. Кожен член виборного органу може голосувати лише за одну кандидатуру. Власник (власники) або уповноважений ним (ними) орган (особа) зобов'язаний (зобов'язана) призначити на умовах контракту одну з рекомендованих кандидатур.

Згідно з пп. 39 п.4 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого Указом Президента України від 25 квітня 2013 року № 240/2013, відповідно до покладених на нього завдань МОН України, зокрема, призначає на посади та звільняє з посад керівників підпорядкованих йому вищих і професійно-технічних навчальних закладів за результатами конкурсу.

Позов позивача ґрунтується на тому, що ОСОБА_4. не мав стажу педагогічної роботи у вищих навчальних закладах не менш ніж 5 років, а мав лише стаж такої роботи у вищих навчальних закладах 3 роки 3 місяці, що не давало йому права бути претендентом у оголошеному відповідачем конкурсі на зайняття посади директора ДВНЗ «БМЕТ» та, відповідно, на призначення на цю посаду.

Колегія суддів з таким твердженням апелянта не погоджується, оскільки з копії трудової книжки ОСОБА_4 вбачається, що з 20 березня 1999 року по 30 травня 2010 року він був директором Державного навчального закладу «Білоцерківський механіко-енергетичний технікум»; з 01 липня 2010 року по 30 грудня 2013 року - директором ДВНЗ «Білоцерківський МЕТ».

Як зазначалося вище, ДНЗ «Білоцерківський механіко-енергетичний технікум» щонайменше з 2004 року прирівняний до вищого навчального закладу, тому стаж педагогічної роботи ОСОБА_4 становить понад 9 років.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що відповідачем додержано встановлену законом процедуру обрання та затвердження керівника вищого навчального закладу, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність заявлених позивачем позовних вимог.

Також слід зазначити, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність встановленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 КАС України.

Відтак, вимога про зобов'язання відповідача призначити директором Державного вищого навчального закладу «Білоцерківський механіко-енергетичний технікум» ОСОБА_3 на умовах контракту суперечить повноваженням адміністративного суду.

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже, при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.