Справа № 2а-9573/12/1370
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року Справа № 105/13/876

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря - Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2012 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Відділу державної автомобільної інспекції у Львівській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про стягнення примусово сплаченого збору,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУПФ), Відділу державної автомобільної інспекції у Львівській області (далі - ВДАІ) та Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області (далі - ГУДКСУ) в якому просив стягнути з ГУПФ через ГУДКСУ на його користь 3375,91грн примусово сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №400/97-ВР) передбачено лише сплату збору при відчуженні автомобіля, а не при придбанні такого, а відтак вимога відповідачів про сплату такого є протиправною, у зв'язку із чим кошти, що були ним сплачені підлягають поверненню.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2012 року в справі №2а-9573/12/1370 у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив ОСОБА_1, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою задовольнити позов. В апеляційній скарзі покликається на обставини викладені в позовній заяві, а також вказує на те, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, що він не зобов'язаний був звертатися до відповідачів в досудовому порядку, оскільки кошти з нього такими вимагались протиправно, що саме і спричинило його звернення до адміністративного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника ГУПФ, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі у спірних правовідносинах діяли на підставі та в межах наданих їм повноважень, а позивач в установленому порядку до таких за поверненням коштів не звертався, з чого в свою чергу випливає безпідставність його вимог.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими з таких міркувань.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач 23.06.2010 придбано автомобіль Hyundai Accent та при реєстрації вказаного автомобіля у ВДАІ 26.09.2012 сплатив збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3375,91грн (а.с.7-9).

Відповідно до п.7 ст.1 Закону №400/97-ВР передбачено, що платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є юридичні та фізичні особи при відчуженні легкових автомобілів, крім легкових автомобілів, якими забезпечуються інваліди, та тих автомобілів, які переходять у власність спадкоємцям за законом.

Згідно із п.6 ст.2 Закону №400/97-ВР об'єктом оподаткування для платників збору, визначених п.7 ст.1 цього Закону, є вартість легкового автомобіля.

Статтею 4 вказаного Закону встановлено, що для платників збору, визначених п.7 ст.1 цього Закону, на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлюється ставка збору у розмірі 3 відсотків від об'єкта оподаткування, визначеного п.6 ст.2 цього Закону.

В силу положень ст.3 Закону №400/97-ВР збір на обов'язкове державне пенсійне страхування платники збору сплачують до Пенсійного фонду України у порядку, визначеному законодавством України.

На виконання вимог Закону №400/97-ВР постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740 затверджено «Порядок сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій» (далі - Порядок) п.1 якого визначено, що цей порядок регулює питання сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом №400/97-ВР.

Відповідно до п.12 Порядку платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів є підприємства, установи та організації всіх форм власності, а також фізичні особи, які набувають право власності на такі автомобілі, зокрема, шляхом їх купівлі, у тому числі у виробників або торгівельних організацій (крім випадків забезпечення автомобілями інвалідів згідно із законодавством).

Згідно п.п.13-14 Порядку збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій, визначених п.12 цього Порядку, сплачується у розмірі трьох відсотків вартості легкового автомобіля, визначеної відповідно до договорів купівлі-продажу, довідок-рахунків торгівельних організацій, договорів міни, довідок органів митної служби, актів експертної оцінки вартості автомобіля, інших документів, що підтверджують цю вартість.

Органи Державтоінспекції здійснюють реєстрацію легкових автомобілів лише за умови сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що підтверджується документом про сплату цього збору.

Слід зазначити, що в силу ст.346 ЦК України, підставами припинення права власності, зокрема, є: відчуження власником свого майна; відмова власника від права власності.

Наведені норми Закону №400/97-ВР передбачають обов'язок сплачувати збір при відчуженні автомобіля, а не при його придбанні. При цьому вимоги Порядку встановлюють обов'язок щодо сплати збору покупцем автомобіля.

Отже, на час сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування положення Порядку суперечили вимогам Закону №400/97-ВР у частині визначення осіб, які зобов'язані сплачувати збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів.

Відповідно до ч.4 ст.9 КАС у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

У п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 роз'яснено, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при вирішенні цього спору пріоритетними є норми Закону №400/97-ВР, а тому апеляційний суд вважає, що на особу, яка набуває право власності на автомобіль не покладено обов'язок щодо сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 26 лютого 2013 року в справі №21-29а13 та від 10 грудня 2013 року в справі №21-309а13.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Механізм повернення коштів, помилково зарахованих до державного бюджету, закріплено у «Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», затвердженому наказом Державного казначейства України від 10.12.2002 №226 (який був чинним на час виникнення спірних відносин), пунктами 3, 5 якого передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державного казначейства України з відповідних рахунків, відкритих в цих органах, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету або поданням платника податків, зборів (обов'язкових платежів).

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету» від 16.02.2011 №106 з огляду на коди бюджетної класифікації, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 14.01.2011 №11, органом, який забезпечує здійснення постійного контролю за правильністю та своєчасністю надходження до державного бюджету збору під час набуття права власності на легкові автомобілі, а також ведення обліку таких платежів у розрізі платників з метою забезпечення повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного бюджету, визначено Пенсійний фонд України.

Частиною 2 ст.72 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» закріплено правило, згідно з яким кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються відповідно до ч.1 ст.73 цього Закону на виплату пенсій, надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов'язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду України; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду України.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити шляхом стягнення з Державного бюджету України через ГУДКСУ на його користь сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 3375,91грн.

Додатково апеляційний суд звертає увагу на відсутність будь-якого порушення прав позивача з боку ВДАІ, оскільки п.14 Порядку визначено, що органи Державтоінспекції здійснюють реєстрацію легкових автомобілів лише за умови сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що підтверджується документом про сплату цього збору. При цьому, жодних доказів щодо примусового зобов'язання ВДАІ сплатити збір на обов'язкове державне пенсійне страхування суду позивачем не надано.

Що ж до доводів апелянта та суду першої інстанції щодо необхідності звернення ОСОБА_1 до відповідачів спершу в порядку досудового врегулювання спору, то суд апеляційної інстанції вважає такі голослівними та наголошує, що у своєму рішенні від 09 липня 2002 року №15-рп/2002 Конституційний Суд України зазначив, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

З огляду на викладене, оскільки постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то апеляційну скаргу належить задовольнити, а оскаржувану постанову слід скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2012 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області на користь ОСОБА_1 сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування при купівлі автомобіля в розмірі 3375 (три тисячі триста сімдесят п'ять) гривень 91 (дев'яносто одна) копійка.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 107 (сто сім) гривень 30 (тридцять) копійок судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 27 лютого 2015 року.