Справа № 2а-1670/512/12
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2015 року м. Київ К/9991/35996/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Степашка О.І.

суддів: Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.03.2012

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2012

у справі №2а-1670/512/12

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат»

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» (далі по тексту - позивач, ВАТ «Полтавський ГЗК») звернулось до суду з позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області (далі по тексту - відповідач, Кременчуцька ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.11.2011 №/3371, №/3372, №/3365, №/3366.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.03.2012, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2012, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що працівниками Кременчуцької ОДПІ проведено планову виїзну документальну перевірку ВАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 по 30.06.2011.

За результатами перевірки зафіксовано, крім іншого, порушення ст. 4 Постанови Кабінету Міністрів України №303 від 01.03.1999 «Про затвердження порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору», п. 3.1 ст. 3 Інструкції «Про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища» від 19.07.1999 №162/379, пп. 242.1.3 п. 242.1 ст. 242 Податкового кодексу України, ст. 2 Закону України від 23.09.1994 №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (далі по тексту - Закон №185/94-ВР), ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

На підставі вищезазначених висновків Кременчуцькою ОДПІ 10.11.2011 прийнято податкові повідомлення-рішення: №/3371, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «інші збори за забруднення навколишнього природного середовища до фонду охорони навколишнього природного середовища» на загальну суму 22918,09 грн., в т.ч. за основним платежем - 18334,47 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 4583,62 грн.; №/3372, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «надходження за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях та об'єктах» на загальну суму 195582,56 грн., в т.ч. за основним платежем - 195581,56 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1,00 грн.; №/3365, яким донараховано суму грошового зобов'язання за платежем «пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобов'язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства» на загальну суму 182275,25 грн.; №/3366, за яким донараховано суму грошового зобов'язання за платежем «пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобов'язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства» в сумі 1360,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з наступних обставин, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 10.11.2011 №/3371 та №/3372, слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході проведення планової виїзної перевірки ВАТ «Полтавський ГЗК», виявлено факт не включення до податкових декларацій з екологічного податку деяких видів забруднюючих речовин (люмінесцентних ламп та відпрацьованих акумуляторних батарей), що зазначені в типовій формі №1-ВТ «Облік відходів та пакувальних матеріалів і тари», внаслідок чого відповідач дійшов висновку про заниження платником екологічного податку загалом в сумі 195581,56 грн.

Крім того, перевіркою встановлено, що на складах УМП та №4807 ВАТ «Полтавський ГЗК» станом на 31.12.2010 було розміщено окремі види забруднюючих речовин, а саме: лампи люмінесцентні, відпрацьовані акумуляторні батареї та відходи масел технічних, що не включені позивачем до розрахунку збору за забруднення навколишнього природного середовища за 2010 рік (№28333 від 09.02.2011). Оскільки суб'єкт господарювання не передав утворені відходи іншим власникам та розмістив їх на своїй території, відповідач вважає, що у такого суб'єкта господарювання в силу положень Закону України «Про відходи» від 05.03.1998 №187/98-ВР (далі по тексту - Закон №187/98-ВР) виникає зобов'язання зі сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища.

У зв'язку з тим, що позивачем суму збору за розміщення вищевказаних відходів на території підприємства не сплачено, Кременчуцька ОДПІ дійшла висновку про заниження ВАТ «Полтавський ГЗК» вказаного збору за 2010 рік на суму 18344,47 грн.

Відповідно до вимог пп. 240.1.3 п. 240.1 ст. 240 Податкового кодексу України платниками екологічного податку є суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах, крім розміщення окремих видів відходів як вторинної сировини.

Згідно з пп. 242.1.3 п. 242.1 ст. 242 Податкового кодексу України об'єктом та базою оподаткування є обсяги та види (класи) відходів, що розміщуються у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах протягом звітного кварталу, крім обсягів та видів (класів) окремих відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об'єктах) суб'єктів господарювання, які мають ліцензію на збирання і заготівлю окремих видів відходів як вторинної сировини і провадять статутну діяльність із збирання і заготівлі таких відходів.

Як зазначено в пп. 14.1.223 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, розміщення відходів - це зберігання (тимчасове розміщення до утилізації чи видалення) та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах (місцях розміщення відходів, сховищах, полігонах, комплексах, спорудах, ділянках надр тощо), на використання яких отримано дозвіл спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері поводження з відходами.

Правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов'язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, зберіганням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини на території України визначено Законом №187/98-ВР.

За приписами статті першої вказаного Закону відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.

Спеціально відведені місця чи об'єкти - місця чи об'єкти (місця розміщення відходів, сховища, полігони, комплекси, споруди, ділянки надр тощо), на використання яких отримано дозвіл спеціально уповноважених органів на видалення відходів чи здійснення інших операцій з відходами.

У відповідності до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 №1264-XII (далі по тексту - Закон №1264-XII) розміщення відходів дозволяється лише за наявності спеціального дозволу на визначених місцевими радами територіях у межах установлених лімітів з додержанням санітарних і екологічних норм способом, що забезпечує можливість їх подальшого використання як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людей.

Як встановлено судами, ВАТ «Полтавський ГЗК» не здійснює розміщення відходів в розумінні вищевказаних норм Законів №187/98-ВР, №1264-XII, оскільки не має на балансі жодного місця видалення відходів або спеціально відведеного місця чи об'єкта, на який би було видано дозвіл спеціально уповноважених органів на видалення відходів чи здійснення інших операцій з відходами (лампами люмінесцентними та відпрацьованими акумуляторними батареями). Крім того, відповідно до дозволів на розміщення відходів, які видані ВАТ «Полтавський ГЗК» у 2009, 2010 та 2011 роках, позивачу не надавалися дозволи, на видалення відходів такого типу як люмінесцентні лампи та відпрацьовані акумуляторні батареї.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з думкою судів про те, що у позивача не виникало обов'язку сплачувати збір за забруднення навколишнього природного середовища. Позивач не являється платником екологічного податку за тимчасове розміщення на своїй території використаних ламп люмінесцентних та відпрацьованих акумуляторних батарей, оскільки не здійснює діяльності з видалення таких відходів шляхом їх захоронення або знешкодження, тобто проведення остаточних операцій видалення.

При цьому, колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідно до договору №2064/1235/52 від 21.08.2009 між ВАТ «Полтавський ГЗК» та ТОВ «Фірма Діола», договору про надання послуг №746/4684 від 11.03.2010, між ВАТ «Полтавський ГЗК» та ТОВ «Метал» зазначені товариства приймають від позивача відходи з метою їх подальшої утилізації та переробки.

Окрім того, відповідно до договору №1031/767/52 від 01.06.2009, що укладений між ВАТ «Полтавський ГЗК» (продавець) та ВАТ «Обласне виробничо-заготівельне підприємство «Полтававторресурси» (покупець), копія якого наявна в матеріалах справи, продавець зобов'язується передати у власність покупцю вторинну сировину, зокрема, злиті акумуляторні батареї, а покупець - прийняти таку сировину та своєчасно здійснити оплату за неї.

Також, відповідно до договору №75/52 на надання послуг утилізації відходів ДП «Національний центр поводження з небезпечними відходами» бере на себе зобов'язання по утилізації/передачі на утилізацію ламп люмінесцентних усіх типів.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів погоджується з думкою судів про те, що ВАТ «Полтавський ГЗК» не здійснює фактичного розміщення вищезгаданих відходів, а готує їх до передачі третім особам, які, в свою чергу, безпосередньо займаються діяльністю, пов'язаною зі збиранням, перевезенням, зберіганням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням відходів.

При цьому, дані контрагенти позивача у встановленому законом порядку отримали ліцензію спеціального уповноваженого органу на право здійснення вищевказаного виду діяльності, копії таких ліцензій позивачем надано до матеріалів адміністративної справи.

Таким чином, відповідачем безпідставно донараховано платнику податків грошові зобов'язання зі сплати екологічного податку в сумі 195582,56 грн. та збору за забруднення навколишнього природного середовища в розмірі 22918,00 грн.

Що стосується податкових повідомлень-рішень від 10.11.2011 №/3365 та №/3366, то судами зазначено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень є встановлення податковим органом того, що станом на 01.01.2010 у ВАТ «Полтавський ГЗК» рахувалася дебіторська заборгованість по контракту №1142/4638 від 28.05.2009 в сумі 22998,00 дол. США (183754,00 грн.), яка виникла у зв'язку з надходженням на підприємство бентоніту відповідно до імпортних ВМД типу ІМ-40 загальною кількістю 70540,04 тон, вартістю 3527002,00 дол. США (27620251,95 грн.), тобто на 459,96 тон менше, ніж визначено контрактом. Дана дебіторська заборгованість у лютому 2010 року списана позивачем на рах. 9471 як недостача в межах природного убутку.

Колегія суддів погоджує твердження судів попередніх інстанцій щодо помилковості вказаного висновку відповідача з наступних підстав.

Як встановлено судами, між ВАТ «Полтавський ГЗК» (покупець) та фірмою «AGE TRADING FZC», Об'єднані Арабські Емірати (продавець) 28.05.2009 укладено контракт №1142/4638. Як зазначено в п. 1.1 зазначеного контракту, продавець продає, а покупець купляє на умовах CIF порт Южний, Україна, бентоніт (виробник - компанія Ashapura Minechem Ltd. (Індія)

За змістом пп. 4.1, 4.2 контракту визначення кількості бентоніту та його якості здійснювалось фірмою SGS India (Pvt) Ltd, маса товару, визначена осадкою судна, вписана в коносамент та прийнята капітаном судна є кінцевою та обов'язковою для обох сторін.

Відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати ІНКОТЕРМС (в редакції 2000 року) у випадку поставки товару на умовах CIF право власності на товар переходить до покупця з моменту переходу товару через поручні судна в порту відвантаження.

На виконання умов даного контракту фірмою «AGE TRADING FZC» здійснено поставку активованого содою кальцієвого бентоніту для окатишів в гранулах кількістю 71000 тон. Поставка товарно-матеріальних цінностей здійснювалася на умовах CIF порту Южний (Україна) морським транспортом, навалом, з порту Мундра (Індія).

Транспортування товарно-матеріальних цінностей (бентоніту) з порту Мундра (Індія) до порту Южний (Україна) здійснювалося ТОВ «Трансінвестсервіс» на підставі договору №10-06/П1 від 10.07.2009. Товар надійшов у порт Южний та знаходився під митним контролем з 18.07.2009, що підтверджується відповідними відмітками Південної митниці, проставленими на коносаменті №MUD/НТ/UKR00. При цьому, як вбачається зі змісту вказаного коносамента, в порт надійшла 71000 тон бентоніту, відповідно до умов контракту №1142/4638.

Вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей в сумі 3550000,00 дол. США позивачем сплачено у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями в іноземній валюті №453 від 27.07.2009, №529 від 27.08.2009, №594 від 25.09.2009, №666 від 26.10.2009, №788 від 24.11.2009.

В подальшому, перевантаження з борту судна на складські площадки, а потім на залізничні вагони, потягло за собою часткову втрату поставленого товару (природні втрати), про що було складено акт №2 від 25.09.2009 та зазначено про розмір втрат такого виду вантажу в розмірі 1,8% від загальної його кількості в межах норм зазначених в пункті 3 додатку №1 до договору №10-06/П1.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними висновки Кременчуцької ОДПІ про порушення позивачем вимог ст.2 Закону №185/94-ВР.

Відтак, приймаючи до уваги, що платником податків правомірно знято з валютного контролю суму в розмірі 22998,00 дол. США (183754,00 грн.), суди дійшли вірного висновку про те, що у позивача був відсутній обов'язок щодо декларування даної суми як простроченої дебіторської заборгованості по імпортному контракту №1142/4638 від 28.05.2009 у ІІ - IV кварталі 2010 року, І кварталі 2011 року, а у Кременчуцької ОДПІ відсутні підстави для застосування до ВАТ «Полтавський ГЗК» штрафу в розмірі 1360,00 грн.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судами попередніх інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби відхилити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.03.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)М.О. Федоров