Справа № 810/6636/14
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/6636/14 Головуючий у 1-й інстанції: Василенко Г.Ю.
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

при секретарі: Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 09.12.2014 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аніта» до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А :

ТОВ «Аніта» звернулися до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області про визнання нечинною та скасування податкової вимоги від 11.06.2014 року № 2876-25.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 09.12.2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та постановити нову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. При цьому апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Апеляційна інстанція підтримує таку правову позицію, з огляду на слідуюче.

З матеріалів справи вбачається, що 26.02.2014 року ТОВ «Аніта» подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2013 рік.

11.06.2014 року відповідачем прийнято податкову вимогу № 2876-25, якою позивачу визначено суму податкового боргу в розмірі 188 809,92 грн.

Зазначена податкова вимога була направлена на адресу платника податку лише 23.07.2014 року, тобто більш ніж через місяць після її прийняття, а отримана - 25.07.2014 року, що підтверджується копією конверта та зворотного поштового повідомлення (а.с. 6-7).

В свою чергу, 11.07.2014 року (до отримання спірної вимоги) позивачем подано уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2013 рік, в якій у рядку 13 ЗП «Зменшення нарахованої суми податку» зазначено суму у розмірі 188 810,00 грн., яка була нарахована та сплачена ТОВ «Аніта» як авансовий внесок з податку на прибуток у 2013 році.

Вирішуючи питання щодо правомірності спірної вимоги, судова колегія виходить з наступного.

За п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Податковий агент зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Суму податкового зобов'язання, визначену у митній декларації, платник податків зобов'язаний сплатити до/або на день подання митної декларації.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Проте, штрафні санкції стосовно позивача податковим органом не застосовувалися.

Таким чином, аналізуючи в сукупності зазначені вище правові норми та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та наявним доказам, апеляційна інстанція приходить до однозначного висновку, що позивачем вчасно та в повному обсязі сплачено самостійно задекларовані за 2013 рік суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємства. Допущена при заповненні декларації помилка була власноруч виправлена позивачем, що підтверджується уточнюючим розрахунком.

Таким чином, правомірною є позиція суду першої інстанції, що спірна податкова вимога була б актуальною станом на 11.06.2014 року, проте оскільки доказів її вручення позивачу до виправлення помилки в декларації за 2013 рік відповідачем не надано, наразі вона фактично є нікчемною, тобто недійсною, а тому такою, що підлягає скасуванню.

Разом з тим, судова колегія не може не прийняти до уваги доводи апелянта, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок про визнання спірної вимоги нечинною, оскільки остання є актом індивідуальної дії, а тому мала бути визнана протиправною. При цьому, апеляційна інстанція враховує позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 08.12.2009 року (реєстраційний № в ЄДРСР - 7417986), а саме:

«…Водночас, такий спосіб захисту (вимога про визнання акта нечинним), як випливає з системного аналізу статей 105, 162, 171 КАС України, може стосуватися лише випадків оскарження нормативно-правових актів. Відмінність між встановленою судом незаконністю (протиправністю) актів індивідуальних та нормативно-правових є істотною і полягає, зокрема в моменті втрати чинності такими актами. У разі визнання незаконним (протиправним) індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням. …».

За ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладає на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийняття спірної вимоги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність скасування спірної вимоги.

За ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга - підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні шляхом в частині визнання нечинною спірної вимоги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 197, 198, 201, 205 та 207 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - задовольнити частково.

Змінити Київського окружного адміністративного суду від 09.12.2014 року, виклавши другий абзац резолютивної частини постанови наступним чином:

«Визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 11.06.2014 року № 2876-25.

В решті постанову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.