Справа № 2а-6722/08/1570
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року м. Київ К/9991/4015/12

№ К/9991/4015/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2009

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2011

у справі № 2а-6722/08/1570 Одеського окружного адміністративного суду

за позовом Селекційно-генетичною інституту-національного центру насіннєзнавства та сортовивчення

до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси (ДПІ)

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2009, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2011, позов задоволено: скасовано податкові повідомлення-рішення від 07.03.2008 № /0, № /0 та № /0.

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти касаційної скарги, відповідач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для визначення позивачу штрафних санкцій згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, став висновок контролюючого органу, викладений в акті перевірки від 28.02.2008 № 593/15-218 про порушення норм підпункту 5.3.1 пункту 5.3 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (Закон № 2181-ІІІ), а саме: несвоєчасна сплата узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість у загальній сумі 460680, 24 грн.

За наслідками перевірки ДПІ прийняті податкові повідомлення - рішення від 07.03.2008: № /0 - про накладення штрафу за платежем з податку на додану вартість у сумі 155355,77 грн. за затримку на 325 календарний днів граничного строку сплати узгодженого податкового зобов'язання в сумі 310711,54 грн.; № /0 - про накладення штрафу за платежем з податку на додану вартість у сумі 10459,22 грн. за затримку на 25 календарний днів граничного строку сплати узгодженого податкового зобов'язання в сумі 104592,20 грн.; № /0 - про накладення штрафу за платежем з податку на додану вартість у сумі 9075,34 грн. за затримку на 86 календарний днів граничного строку сплати узгодженого податкового зобов'язання в сумі 45376,70 грн.

У судовому процесі встановлено, що штрафні санкції нараховані позивачу за затримку сплати сум податкових зобов'язань з податку на додану вартість, задекларованих за період з 2001 року по 2004 рік та сплачених в період з 28.05.2003 по 03.09.2004, з 25.06.2003 по 04.10.2004 та з 05.02.2003 по 24.12.2004, тоді як податкові повідомлення-рішення прийняті контролюючим органом 07.03.2008.

Закон № 2181-ІІІ (втратив чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України) відповідно до його преамбули є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 ст. 17 Закону № 2181-ІІІ визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно з пунктом 17.3 цієї статті сплата (стягнення) штрафних санкцій, передбачених цією статтею, прирівнюється до сплати (стягнення) податку та оскарження їх сум.

Це стосується, у тому числі, строків давності застосування штрафних санкцій, оскільки сплата (стягнення) штрафної санкції, про яку йдеться в наведеній нормі, невіддільно пов'язана із її застосуванням, а відтак штрафні санкції можуть бути накладені в межах строку давності, встановленого для визначення суми податкового зобов'язання.

Підпунктом 15.1.1 пункту 15.1 ст.15 вказаного Закону встановлено, що за винятком випадків, визначених підпунктом 15.1.2 цього пункту, податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Перебіг строку давності для застосування штрафних санкцій, встановлених підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 ст. 17 Закону № 2181-ІІІ починається з дня, наступного за днем фактичної сплати платником податків узгодженої суми податкового зобов'язання, оскільки саме зі сплатою вказана норма пов'язує закінчення триваючого правопорушення (не сплати узгодженої суми податкового зобов'язання в установлений законом строк).

З урахуванням наведеного правильними є висновки судів попередніх інстанцій щодо неправомірності застосованих до позивача штрафних санкцій, оскільки визначений спеціальним законом строк давності для визначення податкового зобов'язання, в тому числі із штрафних (фінансових) санкцій, сплинув.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин підстави для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій відсутні.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2009 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко
Судді: О.А. Веденяпін
М.П Зайцев