Справа № 2а-2687/11/2670
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 березня 2015 року 16:30 № 2а-2687/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Амельохіна В.В., суддів Аблова Є.В., Шулежко В.П. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомКолективного науково - впроваджувального малого підприємства "ІСНА"
до третя особаДержавного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти та науки України Закрите акціонерне товариство "Фармацевтична фірма "Дарниця"
провизнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Колективне науково - впроваджувальне мале підприємство "ІСНА" звернулось з позовом до Державної служби інтелектуальної власності Міністерства освіти та науки України, третя особа - Закрите акціонерне товариство "Фармацевтична фірма "Дарниця" про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.04.2011р. залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2012р. в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.06.2013р. постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.04.2011р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2012р. скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.07.2013р. справу прийнято до провадження.

В судових засіданнях представник позивача заявлений позов підтримав у повному обсязі виходячи із обставин наведених у позові.

В судовому засіданні 21.08.2013р. позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог відповідно до змісту якої крім заявлених раніше вимог просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Державного департаменту інтелектуальної власності про реєстрацію знака від 22.08.2011р. № 23669/4 та визнати недійсним свідоцтво № 146518 від 25.10.2011р.

Представник відповідача та представник третьої особи що не заявляє самостійних вимог на предмет спору щодо задоволення позову заперечили.

Суд у судовому засіданні 02.02.2015 року на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, враховуючи клопотання позивача та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

В рамках розгляду справи у порядку письмового провадження суд ухвалою від 05.03.2015р. позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Державного департаменту інтелектуальної власності про реєстрацію знака від 22.08.2011р. № 23669/4 та визнати недійсним свідоцтво № 146518 від 25.10.2011р. залишив без розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Колективного науково-впроваджувального малого підприємства "ІСНА" 11.08.2010 року подало заявку № m 2010 12450 про реєстрацію знака для товарів і послуг "МІРАМІСТИН" для товарів 1 класу МКТП: солі амонію; домішки хімічні до протигрибкових засобів [фунгіцидів]; емульгатори; консерванти [хімічні] для харчових продуктів; консерванти для фармацевтичних препаратів; основи [хімічні препарати]; поверхнево активні хімічні речовини; хімікати промислові; протигрибкові засоби [фунгіциди] (домішки хімічні до -); хлор гідрати. 25.10.2010 року заклад експертизи направив позивачу заперечення відповідача про реєстрацію вказаного знака. 29.11.2010 року заклад експертизи повідомив позивача про можливу відмову в реєстрації знака за вказаною вище заявкою відносно усього переліку товарів і послуг. 17.12.2010 року на вказану відмову позивач подав до Українського інституту промислової власності мотивовану відповідь.

Рішенням Державного департаменту інтелектуальної власності від 25.01.2011 року, в реєстрації знака "МІРАМІСТИН" щодо товарів 1 класу МКТП відмовлено з тих підстав, що він є оманливим для товарів 1 класу, які використовуються як складові хімічної субстанції (речовини) "Мірамістин-сирець", призначеної для виготовлення відомого фармацевтичного препарату "Мірамістин"; для товарів 1 класу, які є складовими субстанції "Мірамістин-сирець", і є схожим настільки, що його можна сплутати з комбінованим знаком "Мірамістин", раніше зареєстрованими в Україні на ім'я ЗАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця" щодо споріднених товарів 05 класу; для заявлених товарів 01 класу знак є схожим настільки, що його можна сплутати з словесними знаками "Мирамистин", "Мірамістин"та ", раніше зареєстрованими в Україні на ім'я ЗАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця" щодо споріднених товарів 5 класу.

Позивач вважає таке рішення Державного департаменту інтелектуальної власності протиправними, оскільки позначення "МІРАМІСТИН" не здатне породжувати асоціацій, пов'язаних з географічним походженням товарів, їх якістю або з певним виробником, оскільки не містить у своєму складі вказівок на географічні об'єкти, категорії якості або властивості товарів, так само, як не містить вказівок і на назви тих чи інших виробників, у зв'язку із чим звернувся до суду із даним позовом .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.04.2011р. залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2012р. в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.06.2013р. постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.04.2011р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2012р. скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" та Правилами складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, затверджених наказом Державного патентного відомства України від 238 липня 1995 року № 116.

Право інтелектуальної власності -це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом (частина 1 статті 418 Цивільного кодексу України).

Відносини, що виникають у зв'язку з набуттям і здійсненням права власності на знаки для товарів і послуг в Україні регулюються Законом України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг"(надалі також -"Закон").

Статтею 2 Закону до повноважень Відповідача віднесено забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони прав на знаки для товарів і послуг, для чого, Державний департамент інтелектуальної власності, зокрема, організовує приймання заявок, проведення їх експертизи, приймає рішення щодо них; видає свідоцтва на знаки для товарів і послуг, забезпечує їх державну реєстрацію; забезпечує опублікування офіційних відомостей про знаки для товарів і послуг; приймає в установленому порядку нормативно-правові акти у межах своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом.

Частиною 2 статті 5 Закону встановлено, що об'єктом знака може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори та комбінації кольорів, а також будь-яка комбінація таких позначень.

Згідно зі статтею 7 Закону, зокрема, визначено, що особа, яка бажає одержати свідоцтво, подає до Державного департаменту інтелектуальної власності заявку. За дорученням заявника заявку може бути подано через представника у справах інтелектуальної власності або іншу довірену особу.

Підстави для відмови в наданні правової охорони визначено статтею 6 Закону.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону не можуть одержати правову охорону також позначення, які: звичайно не мають розрізняльної здатності та не набули такої внаслідок їх використання; складаються лише з позначень, що є загальновживаними як позначення товарів і послуг певного виду; складаються лише з позначень чи даних, що є описовими при використанні щодо зазначених у заявці товарів і послуг або у зв'язку з ними, зокрема вказують на вид, якість, склад, кількість, властивості, призначення, цінність товарів і послуг, місце і час виготовлення чи збуту товарів або надання послуг; є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу; складаються лише з позначень, що є загальновживаними символами і термінами; відображають лише форму, що обумовлена природним станом товару чи необхідністю отримання технічного результату, або яка надає товарові істотної цінності.

Не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати з: знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім'я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг; знаками інших осіб, якщо ці знаки охороняються без реєстрації на підставі міжнародних договорів, учасником яких є Україна, зокрема знаками, визнаними добре відомими відповідно до статті 6 bis Паризької конвенції про охорону промислової власності; фірмовими найменуваннями, що відомі в Україні і належать іншим особам, які одержали право на них до дати подання до Установи заявки щодо таких же або споріднених з ними товарів і послуг; кваліфікованими зазначеннями походження товарів (у тому числі спиртів та алкогольних напоїв), що охороняються відповідно до Закону України "Про охорону прав на зазначення походження товарів". Такі позначення можуть бути лише елементами, що не охороняються, знаків осіб, які мають право користуватися вказаними зазначеннями; знаками відповідності (сертифікаційними знаками), зареєстрованими у встановленому порядку (частина 3 статті 6 Закону).

Порядок та умови проведення експертизи заявки встановлено статтею 10 Закону.

Так, відповідно до частини 1 статті 10 Закону експертиза заявки має статус науково-технічної експертизи, складається з формальної експертизи та кваліфікаційної експертизи (експертизи по суті) і проводиться закладом експертизи відповідно до цього Закону та правил, встановлених на його основі Установою.

Кінцеві результати експертизи заявки, що не вважається відкликаною або не відкликана, відображаються в обґрунтованому висновку експертизи за заявкою, що набирає чинності після затвердження його Установою. На підставі такого висновку Державний департамент інтелектуальної власності приймає рішення про реєстрацію знака для всіх зазначених у заявці товарів і послуг або про відмову в реєстрації знака для всіх зазначених у заявці товарів і послуг, або про реєстрацію знака щодо частини зазначених у заявці товарів і послуг та відмову в реєстрації знака для іншої частини зазначених у заявці товарів і послуг. Рішення Державного департаменту інтелектуальної власності надсилається заявнику (частина 3 статті 10 Закону).

Частиною 9 статті 10 Закону передбачено, що під час проведення формальної експертизи: встановлюється дата подання заявки на підставі статті 8 цього Закону; заявка перевіряється на відповідність формальним вимогам статті 7 цього Закону та правилам, встановленим на його основі Установою; документ про сплату збору за подання заявки перевіряється на відповідність встановленим вимогам.

Відповідно до частини 15 статті 10 Закону під час кваліфікаційної експертизи перевіряється відповідність заявленого позначення умовам надання правової охорони, визначеним цим Законом. При цьому використовуються інформаційна база закладу експертизи, в тому числі матеріали заявки, а також довідково-пошуковий апарат та відповідні офіційні видання.

Як вбачається з наявних матеріалів справи Висновком про невідповідність позначення умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи вих. № 1861/3 від 25 січня 2011 року, затвердженого Рішенням Державного департаменту інтелектуальної власності (оскаржуване рішення), встановлено, що заявлене позначення не відповідає умовам надання правової охорони (пункт 1 статті 5, стаття 6 Закону) на підставі: заявлене словесне позначення "Мірамістин":

1) є оманливим для товарів 01 класу, які не використовуються як складові хімічної субстанції (речовини) "Мірамістин-сирець", призначеної для виготовлення відомого фармацевтичного препарату "Мірамістин";

2) для товарів 01 класу, які є складовими субстанції "Мірамістин-сирець"є схожим настільки, що його можна сплутати з комбінованим знаком "Мірамістин", раніше зареєстрованими в Україні на ім'я Закритого акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця"; (UА) (свідоцтво № 114014 від 26 жовтня 2009 року, заявка № m 2008 10797 від 20 травня 2008 року) щодо споріднених товарів 05 класу;

3) для заявлених товарів 01 класу є схожим настільки, що його можна сплутати з словесними знаками "Мирамистин", "Мірамістин" та "Myramistin", раніше зареєстрованими в Україні на ім'я Закритого акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця"; (UА) (свідоцтво М 11846 від 30 квітня 1999 року, заявка № 94103611 від 10 жовтня 1994 року; свідоцтво № 61078 від 17 квітня 2006 року, заявка № m 2008 10797 від 20 травня 2008 року; свідоцтво № 61077 від 17 квітня 2006 року, заявка № 2 від 6 липня 2004 року) щодо споріднених товарів 05 класу.

Відповідно до змісту спірного рішення на наданих заперечень на позов, підставою для відмови позивачу в реєстрації знака "МІРАМІСТИН" щодо товарів 1 класу МКТП є висновок відповідача, що заявлений знак "МІРАМІСТИН"є оманливим для товарів 1 класу, які не використовуються як складові хімічної субстанції (речовини) "Мірамістин-сирець", призначеної для виготовлення відомого фармацевтичного препарату "Мірамістин"; для товарів 1 класу, які є складовими субстанції "Мірамістин-сирець" є схожим настільки, що його можна сплутати з комбінованим знаком "Мірамістин", раніше зареєстрованими в Україні на ім'я Закритого акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця" щодо споріднених товарів 05 класу; для заявлених товарів 01 класу є схожим настільки, що його можна сплутати з словесними знаками "Мирамистин", "Мірамістин"та "Myramistin", раніше зареєстрованими в Україні на ім'я Закритого акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця", щодо споріднених товарів 5 класу.

Судом встановлено, що на час звернення позивача із заявою про реєстрацію знака третя особа ЗАТ "ФФ "Дарниця" являлась власником свідоцтв України на знаки для товарів і послуг:

- № 11846 від 10 жовтня 1994 року на знак для товарів і послуг "Мирамистин"для товарів і послуг 5 класу МКТП: фармацевтичні препарати, мазі лікувальні для фармацевтичних потреб;

- № 61077 від 17 квітня 2006 року на знак для товарів і послуг "Myramistin"для товарів і послуг для товарів і послуг 5 класу МКТП: препарати для лікування і профілактики різних захворювань, фармацевтичні препарати, дезінфікувальні засоби на гігієнічні потреби, препарати на лікарські (медичні) та ветеринарні потреби, 16 класу, та 35 класу МКТП;

- № 61078 від 17 квітня 2006 року на знак для товарів і послуг "Мірамістин"для товарів і послуг 5 класу МКТП: препарати для лікування і профілактики різних захворювань, фармацевтичні препарати, дезінфікувальні засоби на гігієнічні потреби, препарати на лікарські (медичні) та ветеринарні потреби, 16 класу, та 35 класу МКТП;

- № 113807 від 26 жовтня 2009 року на знак для товарів і послуг "Мирамістин -

чистий секс без перешкод"для товарів і послуг 35 класу МКТП;

- № 114014 від 26 жовтня 2009 року на знак для товарів і послуг "Мірамістин"(комбіноване) для товарів і послуг 5 класу МКТП: препарати для лікування і профілактики різних захворювань, фармацевтичні препарати, препарати на лікарські (медичні) та ветеринарні потреби, хіміко-фармацевтичні препарати, хімічні препарати на лікарські потреби;

- № 103870 від 10 березня 2009 року на знак для товарів і послуг "Мірамістин"(комбіноване) на для товарів і послуг 3 класу МКТП.

Крім готових до вживання лікарських засобів (фармацевтичних препаратів) та препаратів на лікарські (медичні) та ветеринарні потреби, ЗАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця" є власником свідоцтва на знак для товарів і послуг, зареєстрований відносно хіміко-фармацевтичних препаратів, хімічних препаратів на лікарські потреби (Свідоцтво № 114014 від 26 жовтня 2009 року).

Пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону визначено, що згідно з цим Законом не можуть одержати правову охорону також позначення, які є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу.

Вимоги до заявки, правила подання та процедуру розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг встановлені Правилами складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, затвердженими наказом Державного патентного відомства України від 28 липня 1995 року № 116 (надалі -також "Правила").

До позначень, що є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу, відносяться позначення, які породжують у свідомості споживача асоціації, пов'язані з певною якістю, географічним походженням товарів або послуг або з певним виробником, які насправді не відповідають дійсності. Позначення може бути визнане оманливим або таким, що здатне вводити в оману, коли є очевидним, що воно в процесі використання як знака не виключає небезпеку введення в оману споживача (пункт 4.3.1.9 Правил).

Частиною 5 статті 16 Закону визначено, що свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом, зокрема: зареєстрований знак стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг; позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого використання ці позначення і знак можна сплутати.

Системний аналіз змісту вищенаведених правових норм свідчить про те, що обсяг правової охорони знака складається з двох взаємопов'язаних елементів, а саме: його зображення та переліку товарів чи послуг; а можливість сплутування знаків (за виключенням знаків, визнаних добре відомими) в однаковій мірі залежить як від схожості їх зображень, так і від характеру товарів або послуг, стосовно яких ці позначення заявляються на реєстрацію, зареєстровані або використовуються.

Судом встановлено, що позивачем було заявлено на реєстрацію знак щодо товарів, які входять до 1 класу МКТП (солі амонію; домішки хімічні до протигрибкових засобів [фунгіцидів]; емульгатори; консерванти [хімічні] для харчових продуктів; консерванти для фармацевтичних препаратів; основи [хімічні препарати]; поверхнево активні хімічні речовини; хімікати промислові; протигрибкові засоби [фунгіциди] (домішки хімічні до -); хлор гідрати).

Вказані товари за своїми властивостями є хімічними речовинами, сировиною, що використовується для виробництва готових до вживання товарів, відтак метою позивача є маркування даних хімічних речовин позначенням "МІРАМІСТИН", що у свою чергу призведе до зазначення такого товарного знаку і на готових препаратом як діючої речовини.

Крім того пунктом 1 частини 3 статті 6 Закону визначено, що не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати з знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім'я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг.

Пунктом 4.3.2.1 Правил встановлено, що згідно з пунктом 3 статті 6 Закону не реєструються як знак позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати з знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім'я іншої особи щодо однорідних товарів і/або послуг.

Порядок проведення пошуку тотожних або схожих позначень визначено пунктом 4.3.2.4 Правил.

Так, позначення вважається тотожним з іншим позначенням, якщо воно збігається з ним у всіх елементах. Позначення вважається схожим настільки, що його можна сплутати з іншим позначенням, якщо воно асоціюється з ним в цілому, незважаючи на окрему різницю елементів. При перевірці позначень на тотожність і схожість необхідно:

- провести пошук тотожних або схожих позначень;

- визначити ступінь схожості заявленого позначення та виявлених при проведенні пошуку позначень;

- визначити однорідність товарів і/або послуг, для яких заявлено знак, в порівнянні з товарами і/або послугами, для яких зареєстровані або заявлені тотожні або схожі знаки, виявлені під час пошуку.

Пунктом 4.3.2.6 Правил встановлено правила визначення схожості словесних позначень.

Так, словесні позначення, заявлені як знаки, порівнюються з словесними та комбінованими позначеннями, до композиції яких входять словесні елементи. При встановленні схожості словесних позначень враховується звукова (фонетична), графічна (візуальна) та смислова (семантична) схожість.

Відповідно до частини 4 статті 5 Закону обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням знака та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення знака та переліком товарів і послуг.

Позначення вважається схожим настільки, що його можна сплутати з іншим позначенням, якщо воно асоціюється з ним в цілому, незважаючи на окрему різницю елементів (пункт 4.3.2.4 Правил).

Згідно з пунктом 4.3.2.5 Правил при встановленні однорідності товарів або товарів і послуг визначається принципова імовірність виникнення у споживача враження про належність їх одній особі, що виготовляє товар або надає послуги. Для встановлення такої однорідності слід враховувати рід (вид) товарів і послуг; їх призначення; вид матеріалу, з якого товари виготовлені; умови та канали збуту товарів, коло споживачів.

Ухвалою суду, враховуючи рекомендації Вищого адміністративного суду України при розгляді касаційної скарги на Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.04.11р., а також клопотання представника позивача, призначено проведення експертизи у сфері інтелектуальної власності.

Разом з тим відповідно до змісту Висновку судових експертів за результатами проведення комісійної експертизи у сфері інтелектуальної власності від 21.10.2014р. за № 1592/1593/14-53 складеному за результатами виконання ухвали суду вбачається, що експертами не надано вичерпної відповіді на поставлені судом питання, а надані висновки не ґрунтуються на спеціальних знаннях експертів у сері інтелектуальної власності, а є аналізом судової практики, що є недопустимим та суперечить принципам діяльності експерта.

Так зокрема в основу експертного висновку покладено рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10.02.2012р. у справі № 2-607/12 яким ОСОБА_1 визнано співавтором оригінального твору-неологізму «ІНФОРМАЦІЯ_1» та визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір №40064 від 9 вересня 2011 року. Разом з тим вказане рішення суду відповідно до Рішення Апеляційного суду м. Києва від 23.10.2013р. та Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.02.2014р. скасовано.

Враховуючи наведені обставини суд не вправі розцінювати вказаний експертний висновок як належний доказ у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин вирішуючи питання щодо правомірності винесеного відповідачем рішення, суд погоджується із доводами наведеними як представником відповідача так і представником третьої особи, оскільки заявлений на реєстрацію позивачем знак "МІРАМІСТИН" є повністю тотожним зі знаком для товарів і послуг "Мірамістин" (словесний), та фонетично схожим зі знаками "Мирамистин", "Myramistin", "Мірамістин"(комбіноване).

При цьому, використання такого позначення для хімічних субстанцій (речовин) може ввести в оману як кінцевого покупця готового медичного препарату так і виробників лікарських засобів що містять активну речовину "Мірамістин", який виготовляє ЗАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця".

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про обґрунтованість висновку відповідача про схожість до ступеню змішування заявленого на реєстрацію позивачем позначення зі знаками, раніше зареєстрованими і Україні на ім'я третьої особи. Належних доказів, які б спростовували викладені в оскаржуваному рішенні висновки відповідача, представником позивача не надано, а судом не встановлено, а відтак заявлений позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Колективному науково - впроваджувальному малому підприємству "ІСНА" відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя В.В. Амельохін

Судді Є.В. Аблов

В.П. Шулежко