Справа № 464/501/13-а (2-а/464/44/13)
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2015 р. м.Київ К/800/21607/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Сихівського районного суду м.Львова від 24 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Сихівської районної державної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - ОСОБА_3, про оскарження розпорядження,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Сихівської районної державної адміністрації Львівської міської ради, в якому просила скасувати розпорядження від 09 лютого 2012 року № 47 «Про самочинну реконструкцію квартири АДРЕСА_1 із влаштуванням балкона».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що оскаржуване розпорядження прийнято відповідачем з порушенням вимог Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затвердженого рішенням Львівської міської ради від 09 вересня 2011 року № 835, та з перевищенням власних повноважень, чим порушено вимоги ст.ст.25, 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.376 Цивільного кодексу України та ст.19 Конституції України.

Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 24 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2014 року, позов задоволено; розпорядження Сихівської районної адміністрації від 09 лютого 2012 року №47 визнано незаконним та скасовано.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати, постановити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі зазначає про правомірність оскаржуваного розпорядження щодо зобов'язання позивача демонтувати самочинно збідовану бетонну контрукцію під влаштування балкона, при прийнятті оскаржуваного розпорядження Сихівська районна адміністрація діяла в межах чинного законодавства.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, у якій крім неї у квартирі зареєстровані донька - ОСОБА_4 та зять - ОСОБА_5, що підтверджується довідкою ЛКП «Новий Львів» від 25 січня 2012 року № 221.

Вказаними особами здійснено самовільне влаштування бетонної конструкції під балкон розміром 7,5 х 1,2.

13 серпня 2010 року головним інженером ЛКП «Новий Львів» складено акт-попередження відносно ОСОБА_5 про самочинне будівництво балкону на швелерах до квартири АДРЕСА_1 розміром 7,0 х 1,2 м. Також директором ЛКП «Новий Львів» складено попередження про зобов'язання мешканця АДРЕСА_1 припинити роботи з влаштування балкону до вказаної квартири, так як такі проводяться без належної документації. Із вказаним попередженням ознайомлено ОСОБА_5

Крім того, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, 15 серпня 2011 року, за зверненням Сихівської районної адміністрації щодо невиконання припису інспекції гр.ОСОБА_5 та продовження будівельних робіт, проведено перевірку за адресою АДРЕСА_1. Вказаною перевіркою встановлено, що гр.ОСОБА_5 здійснює реконструкцію квартири з влаштуванням балкону за адресою АДРЕСА_1, без затвердженої проектної документації та права на виконання будівельних робіт, чим порушено ст.ст.7, 9, 27, 28 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За результатами перевірки складено акт №23с та протокол від 15 серпня 2011 року №10. Постановою від 25 серпня 2011 року №1с/103-ф гр.ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу згідно ч.4 ст.96 КУпАп за продовження вчинення дій, передбачених ч.3 ст.96 КУпАП. Також видано припис, яким зобов'язано зупинити виконання будівельних робіт за адресою АДРЕСА_1 з дня отримання припису до отримання права на виконання будівельних робіт.

09 лютого 2012 року Сихівська районна адміністрація, розглянувши заяву ЛКП «Новий Львів», скаргу мешканця квартири №15 на вул.Угорській, 21 гр.ОСОБА_3, лист інспекції Держархбудконтролю у Львівській області від 26 серпня 2011 року №7/13-6-767, керуючись п.5.1.3 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, яке затверджено рішенням виконкому Львівської міської ради від 09 вересня 2011 року №835, Положенням про Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради, затверджене рішенням виконкому Львівської міської ради від 06 січня 2012 року №07, прийняла розпорядження за №47 «Про самочинну реконструкцію квартири АДРЕСА_1 з влаштуванням балкону».

Вказаним розпорядженням відповідач затвердив висновок міжвідомчої комісії (протокол від 07 лютого 2012 року №3, §2) та зобов'язав власницю квартири АДРЕСА_1 гр.ОСОБА_2 демонтувати самочинно збудовану бетонну конструкцію розміром 7,5 х 1,2 м під влаштування балкона і привести планування квартири до попереднього стану.

Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи оскаржуване розпорядження, суд першої інстанції виходив із того, що воно винесене передчасно, з порушенням прав позивача та невідповідністю розпорядження вимогам законодавства щодо правової можливості узаконення самовільного будівництва. Суд зазначив про вжиття позивачем заходів щодо узаконення влаштування балкону, наявності таких же балконів у інших мешканців та недоведеність третьою особою ОСОБА_3 факту порушення його прав.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції щодо скасування розпорядження відповідача, зазначив про відсутність у органу місцевого самоврядування повноважень та правових підстав для винесення розпорядження про демонтаж збудованої бетонної конструкції, оскільки це вирішується лише в судовому порядку.

Колегія суддів вважає, що вказані висновки судів попередніх інстанції є передчасними, при вирішенні даного спору суди неповно встановили обставини справи та не надали належної оцінки всім доказам, що містяться у справі та мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Як встановлено ч.ч.1, 3 ст.100 Житлового кодексу Української РСР, переобладнання і перепланування жилого будинку і жилого приміщення провадяться з метою підвищення їх благоустрою і перетворення комунальних квартир в окремі квартири на сім'ю. Переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються за згодою наймача, членів сім'ї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Наймач, який допустив самовільне переобладнання чи перепланування жилого або підсобного приміщення, зобов'язаний за свій рахунок привести приміщення у попередній стан.

Також, відповідно до ст.152 Житлового кодексу Української РСР, переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до п.4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Згідно із п.1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Як встановлено п.1.4.6 Правил №76, власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

Згідно ч.ч.1, 4 ст.376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Факт самочинного будівництва мешканцями квартири АДРЕСА_1 у м.Львові бетонної конструкції для влаштування балкона підтверджується матеріалами справи, встановлений судами та позивачем не спростований. Оскаржуваним розпорядженням Сихівської районної адміністрації від 09 лютого 2012 року № 47 затверджено висновок міжвідомчої комісії (протокол від 07 лютого 2012 року №3, §2) та зобов'язано позивача як власника квартири демонтувати самочинно збудовану бетонну конструкцію і привести планування квартири до попереднього стану.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що наявність правової можливості узаконення самовільного будівництва та обставини щодо вжиття позивачем відповідних заходів самі по собі не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного розпорядження, оскільки не свідчать про його протиправність. Зобов'язання позивача демонтувати самочинно збудовану бетонну конструкцію направлено на усунення допущеного порушення і є передумовою для звернення до суду з відповідним позовом у разі невиконання вказаних вимог у добровільному порядку або не приведення будівництва у відповідність до вимог чинного законодавства.

Приходячи до висновку про відсутність доказів порушення внаслідок влаштування позивачем балконної плити прав третьої особи ОСОБА_3 судами не враховані положення ч.2 ст.382 Цивільного кодексу України, згідно яких власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку, а також положення до ч.2 ст.383 Цивільного кодексу України щодо права власника квартири здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання суду першої інстанції на облаштування аналогічних балконів іншими мешканцями квартир, оскільки вказані обставини не стосуються предмету спору у даній справі.

Зі змісту оскаржуваного розпорядження вбачається, що воно прийнято відповідачем на підставі п.5.1.3 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у місті Львові, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 09 вересня 2011 року № 835, та Положення про Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 06 січня 2012 року №07.

В матеріалах справи тексти вказаних Положень відсутні, судами попередніх інстанцій їх зміст в частині порядку вирішення питань за фактами виявлення самочинного будівництва та повноважень відповідача щодо затвердження висновків міжвідомчої комісії відносно об'єктів самочинного будівництва та прийняття рішення про зобов'язання провести їх демонтаж не досліджено та не з'ясовано.

Відповідно до положень ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами порушені вимоги щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості і таке неправильне вирішення справи не може бути усунено судом касаційної інстанції, рішення судів попередніх інстанцій підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Під час нового розгляду судам слід врахувати вищенаведене та прийняти обґрунтоване та законне рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити частково.

Постанову Сихівського районного суду м.Львова від 24 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2014 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді