Справа № 826/196/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 лютого 2015 року 11:38 № 826/196/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.

при секретарі Мальчик І.Ю.,

за участю:

представника позивача: Башинського О.Д.,

представників відповідача: Якусевич А.М., Заустинської Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання нечинним рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.09.2013р. №54/01-П у справі №91-01/07.13 «Про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції» - нечинним.

Адміністративний позов мотивовано тим, що Київська міська рада при прийнятті рішення від 25.03.10р. №435/3873 «Про визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів» діяла відповідно та в рамках законодавства, яке було чинним в момент прийняття рішення, у відповідності до повноважень визначених ст.140 Конституції України, ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст.21 Закону України «Про відходи», а отже ніяким чином не порушує законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених п.3 ст.50 та ч.1 ст.15 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.09.2013р. №54/01-П у справі №91-01/07.13 «Про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції» прийняте з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники відповідача, в судовому засіданні, проти позову заперечували та просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Як на підставу заперечень проти позову посилались на прийняття оскаржуваного рішення у межах компетенції відділення без порушення приписів законодавства про захист економічної конкуренції, окрім того, оскаржуване рішення жодним чином не порушує права, свободи чи інтереси позивача.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши представника позивача, представника відповідача, суд дійшов наступних висновків:

Київська міська рада, керуючись Законом України «Про столицю України місто-герой Київ», постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.08р. №1070 «Про затвердження Правил надання послуг з вивезення побутових відходів», відповідно «Положення про виконавця послуг з вивезення побутових відходів», затвердженого рішенням Київської міської ради від 24.12.09р. №903/2972 «Про внесення змін до рішень Київської міської ради від 08.11.07. №1159/3992 «Про затвердження Переліку житлово-комунальних послуг у житловому фонді м. Києва, право на здійснення яких виборюється на конкурсних засадах» та від 30.10.08 №582/582 «Про впорядкування діяльності у сфері поводження з побутовими відходами (крім токсичних та особливо небезпечних) у м. Києві», прийняла рішення від 25.03.2010р. №435/3873, яким призначено виконавцем послуг з вивезення відходів у м. Києві комунальне підприємство «Київкомунсервіс».

Адміністративна колегія Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України, розглянувши матеріали справи №91-01/07.13 про порушення Київською міською радою законодавства про захист економічної конкуренції та подання Першого відділу досліджень та розслідувань з попередніми висновками від 15.08.13р. №245, прийняла рішення від 19.09.13р. №54/01-П, яким визнано дії Київської міської ради щодо прийняття рішення від 25.03.10р. №435/3873 «Про визначення виконання послуг з вивезення побутових відходів», з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції передбаченим п.3 ст.50 та ч.1 ст.15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, які полягають у прийнятті рішення, що може призвести до недопущення конкуренції; зобов'язано Київську міську раду припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, викладене в п.1 резолютивної частини цього рішення, шляхом скасування рішення Київської міської ради від 25.03.10р. №435/3873 «Про визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів» та призначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів у м. Києві відповідно до чинного законодавства. Рішення підлягає виконанню у чотиримісячний строк з дня його отримання.

Відповідно до ст.1 Закону України від 26.11.1993, №3659-XII "Про Антимонопольний комітет України" (в реакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Стаття 3 Закону 3659-XII визначає основні завдання Антимонопольного комітету України, якми є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: 1) здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; 2) контролю за концентрацією, узгодженими діями суб'єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб'єктами природних монополій; 3) сприяння розвитку добросовісної конкуренції; 4) методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; 5) здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель.

Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів. (ст.4 Закону №3659-XII).

Відповідно до положень ст.6 Закону №3659-XII, Антимонопольний комітет України утворює територіальні відділення, а в разі необхідності здійснює їх реорганізацію чи ліквідацію. Антимонопольний комітет України і його територіальні відділення становлять систему органів Антимонопольного комітету України, яку очолює Голова Комітету. Антимонопольний комітет України, адміністративні колегії Антимонопольного комітету України, державні уповноважені Антимонопольного комітету України, адміністративні колегії територіальних відділень Антимонопольного комітету України є органами Антимонопольного комітету України.

Для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення Антимонопольного комітету України, повноваження яких визначаються Комітетом у межах його компетенції. У разі необхідності можуть утворюватись міжобласні територіальні відділення (ст.12 Закону 3659-XII).

За змістом статті 14 Закону №3659-XII Адміністративна колегія територіального відділення Антимонопольного комітету України має такі повноваження: 1) розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, про надання дозволу, надання попередніх висновків стосовно узгоджених дій, проводити розслідування або дослідження за цими заявами і справами; 2) приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення, надавати попередні висновки стосовно узгоджених дій; 3) розглядати справи про адміністративні правопорушення, виносити постанови в цих справах; 10) надавати обов'язкові для розгляду рекомендації органам влади, органам місцевого самоврядування, органам адміністративно-господарського управління та контролю, суб'єктам господарювання, об'єднанням щодо припинення дій або бездіяльності, які містять ознаки порушень законодавства про захист економічної конкуренції, та усунення причин виникнення цих порушень і умов, що їм сприяють;

Адміністративна колегія територіального відділення Антимонопольного комітету України має право надавати обов'язкові для розгляду рекомендації та вносити до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, установ, організацій, суб'єктів господарювання, об'єднань пропозиції щодо проведення заходів, спрямованих на обмеження монополізму, розвиток підприємництва і конкуренції, запобігання порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, а також щодо припинення дій або бездіяльності, що можуть мати негативний вплив на конкуренцію.

Під час розгляду заяв і справ про узгоджені дії, концентрацію, про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі під час проведення розслідування, дослідження, прийняття розпоряджень, рішень за заявами і справами, здійснення інших повноважень у сфері контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, контролю за узгодженими діями, концентрацією органи та посадові особи Антимонопольного комітету України та його територіальних відділень керуються лише законодавством про захист економічної конкуренції і є незалежними від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та суб'єктів господарювання, а також політичних партій та інших об'єднань громадян чи їх органів (ст.19 Закону №3659-XII).

Розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.(ст.22 Закону №3659-XII).

Відповідно до положень частини 1 ст.48 Закону України від 11.01.2001, № 2210-III "Про захист економічної конкуренції", за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; зобов'язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю; визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; примусовий поділ суб'єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладення штрафу; блокування цінних паперів; усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема усунення чи пом'якшення негативного впливу узгоджених дій, концентрації суб'єктів господарювання на конкуренцію;скасування дозволу на узгоджені дії у разі вчинення дій, заборонених згідно із статтею 19 цього Закону; оприлюднення відповідачем за власні кошти офіційної інформації Антимонопольного комітету України чи його територіального відділення стосовно рішення, прийнятого у справі про порушення, в тому числі опублікування рішень у повному обсязі (за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим, головою територіального відділення інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), у строк і спосіб, визначені цим рішенням або законодавством; закриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, Київським територіальним відділенням Антимонопольного комітету України на виконання доручення Антимонопольного комітету України від 02.04.13р. №13-01/142 до Указу Президента України від 12.03.13р. №128/2013 «Про національний план дій на 2013 рік щодо впровадження Програми економічних реформ на 2010-2014 роки «Заможне суспільство, конкурентоспроможна економіка, ефективна держава» проводилось дослідження на ринках у сферах поводження з побутовими відходами, зокрема, збору, вивезення, перероблення та захоронення побутових відходів у м. Києві.

За результатами аналізу інформації, наданої Департаментом житлово-комунальної інфраструктури КМДА, відповідачем встановлено, що Київською міською радою не проводилися конкурси на визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів у м. Києві та прийнято рішення від 25.03.10р. №435/3873, яким призначено виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у м. Києві КП «Київкомунсервіс» без проведення конкурсу.

У зв'язку з наведеним, Антимонопольним комітетом України надано Відділенню доручення від 04.06.2013р. №13-01/26 дослідити дії Київської міської ради на відповідність вимогам законодавства про захист економічної конкуренції на ринках послуг з вивезення побутових відходів у місті Києві, та за результатами проведення дослідження вжити заходів, передбачених положеннями законодавства про захист економічної конкуренції.

Розпорядженням адміністративної колегії Відділення від 19.07.13р. №132/01-р розпочато розгляд справи №91-01/07.13 за ознаками вчинення Київською міською радою порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п.3 ст.50 та ч.1 ст.15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді анти конкурентних дій органу місцевого самоврядування, які полягають у прийнятті будь-яких актів (рішень, наказів, розпоряджень, постанов, тощо), що призвело до недопущення конкуренції.

Так, згідно п.3 ст.50 Закону України від 11.01.2001, № 2210-III "Про захист економічної конкуренції" порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні дії органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю.

За змістом ч.1. ст.15 Закону України від 11.01.2001, № 2210-III "Про захист економічної конкуренції" антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю є прийняття будь-яких актів (рішень, наказів, розпоряджень, постанов тощо), надання письмових чи усних вказівок, укладення угод або будь-які інші дії чи бездіяльність органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю (колегіального органу чи посадової особи), які призвели або можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції.

За положення ст.6 Закону України від 15.01.1999, № 401-XIV "Про столицю України - місто-герой Київ" місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи.

Місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. (ст.2 Закону України від 21.05.1997, № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні").

За ч.2. ст.4 Закону України від 11.01.2001, № 2210-III "Про захист економічної конкуренції" суб'єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов'язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.

Відповідно до положень абз.1, 3 ст.20 Закону №3659-XII, органи влади, органи місцевого самоврядування беруть участь у розробленні та реалізації конкурентної політики, взаємодіють з Антимонопольним комітетом України в питаннях розвитку конкуренції, розроблення регіональних програм економічного розвитку та інформують Антимонопольний комітет України про виконання заходів, пов'язаних з реалізацією конкурентної політики.

Органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов'язані погоджувати з Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями проекти нормативно-правових актів та інших рішень, які можуть вплинути на конкуренцію, зокрема щодо створення суб'єктів господарювання, встановлення і зміни правил їх поведінки на ринку, або такі, що можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції на відповідних ринках, а також одержувати дозвіл Антимонопольного комітету України на концентрацію у випадках, передбачених законом.

Частиною 2 Положення про порядок погодження з органами Антимонопольного комітету України рішень органів державної влади, органів адміністративно-господарського управління та контролю, органів місцевого самоврядування щодо демонополізації економіки, розвитку конкуренції та антимонопольного регулювання" затвердженого розпорядженням Антимонопольний комітет, від 01.04.1994, №4-р, встановлено, що погодженню підлягають рішення з питань: затвердження концепцій комплексних програм стосовно розвитку галузей, регіонів, окремих секторів економіки; затвердження галузевих та регіональних програм ринкових перетворень, демонополізації економіки, підтримки підприємництва, залучення іноземних інвестицій, республіканської (Автономної Республіки Крим), місцевих програм приватизації тощо; визначення або уточнення функцій і повноважень асоціацій, концернів, міжгалузевих, регіональних та інших об'єднань підприємств, місцевих органів виконавчої влади та їх структурних підрозділів щодо суб'єктів господарювання; реструктуризації управління у відповідних галузях народного господарства або економікою регіонів; регулювання підприємницької діяльності, зокрема, встановлення обмежень на провадження окремих її видів, в тому числі шляхом прийняття правил та умов ліцензування тощо; приватизації, корпоратизації, оренди, управління і розпорядження майном, створення холдингових компаній, фінансових посередників тощо у випадках, передбачених законодавством; централізованого розподілу товарів, зобов'язування суб'єктів господарювання до пріоритетного укладання договорів, першочергового постачання товарів певному колу споживачів, встановлення заборон на міжрегіональну реалізацію товарів, інших обмежень прав суб'єктів господарювання щодо придбання та реалізації товарів; надання, обмеження або скасування податкових та інших пільг, дотацій і субсидій для суб'єктів господарювання, здійснення санацій; регулювання зовнішньоекономічної діяльності; запровадження обмежень на інвестиції, в тому числі іноземні; установлення обсягів виробництва або ринку, розподілу ринків з визначенням споживачів та постачальників, застосування інших способів антимонопольного регулювання; установлення порядку визначення цін і тарифів, граничних нормативів рентабельності для об'єктів антимонопольного регулювання; інші рішення, які можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції на відповідних ринках.

Рішення органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю про концентрацію та узгоджені дії суб'єктів господарювання приймаються за згодою Комітету в окремо визначеному порядку.

Під час розгляду оскаржуваного рішення, відповідачем встановлено, що воно мало бути обов'язково погоджене з органами Комітету як таке, що може вплинути на конкуренцію на відповідному ринку. Разом з тим, Рішення з органами Комітету, у встановленому порядку, погоджено не було. Окрім того, відповідач посилається на невідповідність оскаржуваного рішення Закону України «Про відходи».

Правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов'язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, зберіганням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини на території України визначає Закон України «Про відходи» від 05.03.1998, № 187/98-ВР "Про відходи".

Відповідно до положень ст.351 Закон України «Про відходи» поводження з побутовими відходами здійснюється відповідно до державних норм, стандартів і правил.

Збирання та перевезення побутових відходів у межах певної території здійснюються юридичною особою, яка уповноважена на це органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах, спеціально обладнаними для цього транспортними засобами.

Перевезення побутових відходів здійснюється спеціально обладнаними транспортними засобами.

Орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах визначає виконавця послуг з перевезення побутових відходів з певної території населеного пункту.

Захоронення побутових відходів дозволяється тільки на спеціально обладнаних для цього полігонах/звалищах.

Під час обрання органами місцевого самоврядування або місцевими державними адміністраціями схеми санітарного очищення перевага надається пропозиціям, що передбачають більший ступінь перероблення чи утилізації побутових відходів.

Згідно положень п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 10.12.2008, № 1070 "Про затвердження Правил надання послуг з вивезення побутових відходів" (в редакції, що діяла, на момент виникнення спірних правовідносин) виконавець послуг визначається: для об'єктів державної та комунальної власності - за результатом конкурсу, який проводиться відповідно до Порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 631 (Офіційний вісник України, 2005 р., №30, ст. 1812); для житлових будинків приватної власності - органом місцевого самоврядування, крім випадків, коли власники будинків виявили бажання визначити виконавця послуг самостійно.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання визначення на конкурсних засадах юридичних осіб, які здійснюють у межах певної території збирання та перевезення побутових відходів спеціально обладнаними для цього транспортними засобами. (п.55 ч.1 ст.26 Закону №280/97-ВР).

Так, чинним законодавством передбачено, що збирання та перевезення побутових відходів здійснюється юридичною особою, яка уповноважена на це органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах.

Виходячи з викладеного, вбачається, що Київська міська рада не проводила конкурси на визначення виконавців послуг з вивезення побутових відходів у м. Києві, не відбулося змагання претендентів, зокрема щодо висунення конкурентних пропозицій стосовно вартості вивезення побутових відходів, внаслідок чого, відповідачем правомірно зроблено висновок про те, що споживачі-мешканці м. Києва могли не отримати найбільш якісну послугу по конкурентній ціні.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пункт 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Системний аналіз наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно відносно тієї особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку конкретного суб'єкта владних повноважень та за умови порушення її прав.

Позивач стверджує, що в силу ст.60 Закону України від 11.01.2001, № 2210-III "Про захист економічної конкуренції" він має статус третьої особи та наділений правом оскаржувати рішення органів Антимонопольного комітету України.

За приписом частини другої статті 39 Закону України від 11.01.2001, № 2210-III "Про захист економічної конкуренції", зокрема: третьою особою є особа, залучена до участі у справі у зв'язку з тим, що рішення може суттєво зачепити її права та інтереси, охоронювані цим Законом; про визнання третьою особою органами Антимонопольного комітету України приймається розпорядження, про що повідомляються особи, які беруть участь у справі.

Однак, як встановлено судом, позивача не було визнано третьою особою органами Антимонопольного комітету України, відповідного розпорядження не приймалося.

Окрім того, Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.14р. по справі №910/23011/14 за позовом Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» про зобов'язання вчинити, залишеним без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.02.15р. , зобов'язано Київську міську раду виконати рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.09.13р. №54/01-П, шляхом скасування рішення Київської міської ради від 25.03.10р. №435/3873 "Про визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів» та призначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів у м. Києві відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, викладене свідчить про те, що на момент розгляду даної справи, оскаржуване рішення не виконано Київською міською радою.

У той же час суд звертає увагу, що оскаржуване Рішення породжує права і обов'язки виключно у осіб, яких воно стосується - Київської міської ради, та не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів позивача.

При цьому суд роз'яснює позивачу, що він не позбавлений права оскаржити будь-які рішення чи дії відповідача або інших осіб, які є наслідком прийняття оскаржуваного Рішення, за умови настання негативних наслідків.

Водночас, суд звертає увагу на те, що позивач у позовній заяві просить визнати рішення саме нечинними, з урахуванням чого суд звертає увагу на наступне.

Встановлені ж статтями 105, 162 Кодексу адміністративного судочинства України способи захисту порушеного права не є вичерпними, разом з тим, деякі із встановлених способів захисту порушеного права носять обмежений характер і не можуть бути застосовані при виникненні будь-якого спору у сфері публічних правовідносин, так, зокрема, вимога про визнання нечинним акта може стосуватися лише нормативно-правового акта, а про визнання протиправним індивідуального акта. При цьому вимога про визнання протиправним (недійсним, незаконним, неправомірним, скасування) індивідуальних актів не містять різних способів захисту, а є одним і тим же способом, сформульованим у різних словесних формах.

Таким чином, у тих випадках, коли предметом спору є індивідуальний акт, дія або бездіяльність позовною вимогою за правилами Кодексу адміністративного судочинства України має бути визнання такого акта, дії чи бездіяльності протиправними (недійсними, незаконними, неправомірними, скасування такого акту), а в разі оскарження нормативно-правового акта визнання його нечинним.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 17.08.2010 у справі № К-23575/10.

Згідно ч.2 ст.56 Закону України від 11.01.2001, № 2210-III "Про захист економічної конкуренції" рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання.

Відповідно до ст.59 Закону № 2210-III підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін, прийшов до висновку про прийняття оскаржуваного рішення у відповідності до вимог чинного законодавства, а отже, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» - відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилаються особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та підписаний суддею 11.03.2015р.

Суддя Є.В. Аблов