Справа № 2а-9508/12/2670
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 року м. Київ К/800/16674/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого судді - Черпіцької Л.Т.
Суддів -Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.
при секретарі -Гуловій О.І.
за участю представника:ТОВ «Аскоп-Україна» - Волошик О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за касаційною скаргоюКиївської регіональної митниці
особа що приєдналась до касаційної скаргиГоловне управління Державної казначейської служби України в м. Києві
напостанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2013р.
у справі№ 2а-9508/12/2670
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна»
до1. Київської регіональної митниці, 2. Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві
провизнання нечинним рішення та стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» звернулось до Київської регіональної митниці, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві з позовом про:

- визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації від 28.03.2012 №100190000/2/01045,

- визнання протиправним та скасування рішення Київської регіональної митниці від 28.03.2012 №100000003/2012/311234/2 про визначення митної вартості товару «Риба охолоджена лосось (сьомга) атлантичний (Salmo Salar) ціла, патрана з головою» виробництва Норвегії за резервним методом (метод № 6);

- стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві на користь позивача суму надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 45 407,19грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність дій митниці щодо самостійного визначення митної вартості та необґрунтованим витребуванням у позивача додаткових документів щодо підтвердження митної вартості товару.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2012р. в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2013р. постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2012р. скасовано. Прийнято нове рішення, яким позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано Картку відмови Київської регіональної митниці у відмові в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний контроль України № 100190000/2/01045 від 28 березня 2012 року. Визнано протиправним та скасовано рішення Київської регіональної митниці №100000003/2012/311234/2 від 28 березня 2012 року про визначення митної вартості товару «Риба охолоджена лосось (сьомга) атлантичний (Salmo Salar) ціла, патрана з головою» виробництва Норвегії за резервним методом (метод № 6). Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві на користь позивача суму надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 45 407,19 грн. та суму судового збору 323,61 грн.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2013р. Київська регіональна митниця звернулась з касаційною скаргою, до якої приєдналось Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати судове рішення апеляційної інстанції, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, на підставі зовнішньоекономічного контракту №10/06-2010 NOR від 10.06.2010р., укладеного між позивачем (Покупець) та Marine Harvest Norway AS, Норвегія (Продавець), позивач придбав у продавця товар «Риба охолоджена лосось (сьомга) атлантичний (Salmo Salar) ціла, патрана з головою» виробництва Норвегії в кількості 10634,00 кг. за кодом УКТЗЕД .

27 березня 2012 року позивачем до Київської регіональної митниці подано ВМД №100190000/2012/313721 та декларацію митної вартості на ввезення в Україну вищезазначеного товару. Митна вартість позивачем визначена на рівні контракту (метод № 1).

На підтвердження митної вартості декларантом подані до вищезазначеної ДМВ наступні документи: - зовнішньоекономічний контракт № 10/06-2010 NOR від 10.06.2010 р., укладений з виробником товару компанією Marine Harvest Norway AS (Норвегія); - Інвойс №21055637 від 23.03.2012р.; - вантажну митну декларацію країни відправлення (Норвегія); - договір перевезення, міжнародну товаротранспортну накладну (CMR) з відбитками штампів органів державного ветеринарного, санітарно-епідеміологічного та інших видів контролю, транспортну довідку перевізника про вартість перевезення, заявку на перевезення; - ветеринарне свідоцтво (Форма №2), сертифікат відповідності, сертифікат походження, попередня декларація та інші документи, що надаються митному органу в оригіналах та залишаються в нього після проведення оформлення товару.

Відповідачем проаналізовано оформлення митної вартості товару, яке заявлене позивачем до митного контролю, в результаті чого встановлено його заниження від вартості подібних товарів, які були визначені митницею під час митного оформлення за іншими угодами та суперечили даним, які містяться в базі даних ЄАІС ДМСУ. Для підтвердження заявленої декларантом митної вартості на виконання вимог п. 11 Порядку декларування митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей про її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 № 1766 (далі по тексту - Порядок декларування) інспектором відділу контролю митної вартості та класифікації товарів до декларації митної вартості №100190000/2011/313721 внесено запис про витребування додаткових документів, а саме: експертного висновоку про якісні та вартісні характеристики товарів на дану поставку, калькуляція фірми-виробника товару, банківські документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг, договір страхування (за наявності) та бухгалтерські документи (інформацію аукціону за якою формується ціна товару).

Як вбачається з матеріалів справи, декларант ознайомлений із даним записом та частково надав документи. Однак, оскільки декларант не надав додаткових документів в повному обсязі, які б підтверджували митну вартість товарів, відділом контролю митної вартості, на підставі наявних у нього відомостей, здійснено митну оцінку із застосуванням положень ст. 273 Митного кодексу України та визначено метод №6 (резервний метод).

На підставі проведеного аналізу митним органом прийнято рішення №100190000/2012/311234/2 від 28.03.2012р. про визначення митної вартості за резервним методом в розмірі 90069,98 доларів США (по ціні 8,47 доларів США за один кг.), що становить 719 271,84грн.

За результатами прийнятого рішення позивачу відмовлено в митному оформленні задекларованого товару, про що оформлено Картку відмови в прийнятті митної декларації №100190000/2/01045 від 28.03.2012р.

Позивач скористався можливістю випустити товар у вільний обіг під гарантійні зобов'язання відповідно до вимог наказу Держмитслужби від 17.03.2008 №230.

Отже, предметом даного спору є правомірність визначення митної вартості товару та наявність підстав повернення надмірно сплаченого податку на додану вартість з Державного бюджету України.

Суд першої інстанцій відмовляючи в задоволенні позовних вимог дійшов висновку, що Київською обласною митницею доведена правомірність та обґрунтованість прийнятих оскаржуваних картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України та рішення про визначення митної вартості товару.

Натомість суд апеляційної інстанції задовольняючи позовні вимоги вмотивував свої висновки тим, що відповідачем не надано жодного доказу в обґрунтування сумніву у достовірності наданих декларантом відомостей.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1 Митного кодексу України від 17.11.2002р. (далі - МК України) митна декларація - письмова заява встановленої форми, яка подається митному органу і містить відомості щодо товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, необхідні для їх митного оформлення або переоформлення.

Згідно зі ст. 86 МК України митна декларація приймається та реєструється митним органом у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом. Подання митної декларації повинно супроводжуватися наданням митному органу комерційних супровідних та інших необхідних документів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом. Митна декларація приймається митним органом, якщо встановлено, що в ній містяться всі необхідні відомості і до неї додано всі необхідні документи.

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу України митна вартість товарів - це заявлена декларантом або визначена митним органом вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, яка обчислюється на момент перетинання товарами митного кордону відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 265 МК митний орган, що здійснює контроль за правильністю митної оцінки товарів з урахуванням положень цього Кодексу, має право приймати рішення про правильність заявленої декларантом митної вартості товарів.

Згідно зі статтею 266 МК визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, може здійснюватися за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митну вартість не може бути визначено за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною в кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари було продано в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митну вартість товарів не може бути визначено шляхом застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2008 року № 339, та Порядку декларування митної вартості товарів дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач надав відповідачу усі матеріали з обов'язкового переліку документів, які необхідно додати до декларації. Закон не вимагає надавати позивачеві не передбачені матеріали у вигляді інформації аукціону, за якою формується ціна товару за кордоном, договору страхування, прайс - листа - закордонний, калькуляції фірми виробника - закордонної, а, тому п.14 ПКМ № 1766 від 20 грудня 2006 року та положення ч.2 ст.265 ТК України, не підлягають застосуванню до позивача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку щодо безпідставного застосування митним органом 6 методу визначення митної вартості товару, оскільки відповідачем жодним чином не доведено обґрунтованість сумнівів щодо заниження позивачем вартості ввезеного товару

Між тим, колегія суддів не погоджується з судом апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві на користь позивача суму надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 45 407,19 грн., враховуючи наступне.

Відповідно до частини шостої статті 264 МК у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у місячний термін з дня прийняття рішення, у порядку, передбаченому законодавством.

Так, саме Порядок повернення визначає процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у статті 264 МК.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 1, пунктів 2, 3, 4 розділу ІІІ

Порядку повернення для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою. Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до відділу митних платежів митного органу (далі Відділ) для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум. Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі Висновок про повернення), форма якого наведена в додатку 1 до Порядку взаємодії, керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Порядок і форма складання документа, у якому відображатимуться результати перевірки, визначаються наказом Державної митної служби України.

Разом з тим взаємовідносини митних органів та органів Державного казначейства України в процесі повернення помилкових та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, регламентувалися Порядком взаємодії.

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів здійснюється на підставі висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації. Зазначений висновок оформляється відповідно до заяви платника, яка подається до митного органу, що здійснював оформлення митної декларації.

Згідно з пунктом 7 Порядку взаємодії на підставі отриманого Висновку про повернення відповідний орган Державного казначейства України готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку про повернення, та протягом п'яти робочих днів від дати отримання Висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету.

З урахуванням зазначеного колегія суддів вважає, що законодавством відповідно до частини шостої статті 264 МК визначено механізм повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу чи помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, а тому на підставі аналізу наведених вище норм права дійшла такого правового висновку.

У разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня 2014року (справа № 21-29а14) та у постановах від 12 листопада 2014 року.

Таким чином, оскільки обставини справи встановлені з достатньою повнотою, але судове рішення суду апеляційної інстанції в цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, воно підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 225, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Касаційну скаргу Київської регіональної митниці, та особи що приєдналась до касаційної скарги - Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві задовольнити частково.

Скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2013р. в частині стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві на користь позивача суму надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 45 407,19 грн.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в цій частині.

В решті постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2013р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: