Справа № 802/129/15-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 лютого 2015 р. Справа № 802/129/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Комара П. А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Мошняги В. І.

представника позивача: Мудрика В. М.

представників відповідача: Мусіровського О. А., Заїки В. В.

представника третьої особи: Герасимчука О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: державного підприємства "Дослідне господарство "Корделівське"

до: державної фінансової інспекції у Вінницькій області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - державне підприємство "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою"

про: визнання протиправними та скасування пунктів 2-3 листа вимоги №02-07-28-14/6514 від 21.08.2014 року

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов державного підприємства "Дослідне господарство "Корделівське" до державної фінансової інспекції у Вінницькій області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - державне підприємство "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" про визнання протиправними та скасування пунктів 2-3 листа вимоги №02-07-28-14/6514 від 21.08.2014 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідачем проведена ревізія окремих питань фінансово - господарської діяльності державного підприємства "Дослідне господарство "Корделівське" за період з 01.12.2012 року по 01.06.2014 року. За результатами ревізії складений акт від 20.08.2014 року №07-03/35 та направлена на адресу державного підприємства "Дослідне господарство "Корделівське" лист - вимога від 21.08.2014 року №02-07-28-14/6514. На думку позивача, зазначена вимога в частині п. 2 та 3 є протиправною і підлягає скасуванню. що і стало підставою для звернення до суду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача проти позову заперечували з підстав наведених у письмових запереченнях проти позову, просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої особи просив задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані у справу докази, у їх сукупності суд встановив наступне.

На виконання плану контрольно - ревізійної роботи за ІІ квартал 2014 року, Державною фінансовою інспекцією у Вінницькій області з 27.06.2014 року по 19.08.2014 року проведена ревізія окремих питань фінансово - господарської діяльності державного підприємства "Дослідне господарство "Корделівське" Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України за період з 01.01.2012 року по 01.06.2014 року, якою виявлено фінансові порушення.

За результатом проведеної ревізії складений акт від 20.08.2014 року №07-03/35.

21.08.2014 року на адресу державного підприємства "Дослідне господарство "Корделівське" направлений лист - вимога №02-07-28-14/6514 про усунення виявлений під час ревізії порушень.

Підставою для формування пункту 2 вимоги став факт проведення ДП "Вінницький науково - дослідний проектний інститут землеустрою" в порушення умов договору від 29.11.2011 року №11314 фактично проведена горизонтальна зйомка в масштабі, який не передбачений умовами договору, внаслідок чого позивачем зайво сплачені кошти в сумі 54 121, 90 грн.

За наведених обставин відповідач вважає, що позивач зобов'язаний забезпечити в судовому порядку повернення ДП "Вінницький науково - дослідний проектний інститут землеустрою" безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 54 121,90 грн.

Відповідно пункту 3 вимоги судом встановлено, що підставою для її формування став встановлений у ході ревізії факт не проведення інвентаризаційних розрахунків, в результаті чого виникла дебіторська заборгованість за реалізовану сільськогосподарську продукцію та товарно - матеріальні цінності терміном понад 3 роки та по якій не велася претензійно - позовна робота на загальну суму 185 257,93 грн.

За наведених обставин відповідач вважає, що позивач зобов'язаний стягнути з винних осіб кошти в сумі 185 257,93 грн., якими не забезпечено претензійно - позовної роботи та допущено пропуск терміну позовної давності, що призвело до неповоротної втрати активів на відповідну суму та пред'явити цивільні позови щодо їх стягнення.

Визначаючись щодо позовних вимог суд виходив з наступного.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011, зазначена інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення про Держфінінспекцію).

Відповідно до пункту 6 Положення про Держфінінспекцію, держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Відповідно до пункту 7 статті 10 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

З огляду на викладене, суд зазначає, що у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У даній справі, відповідач пред'явив до позивача оскаржувані вимоги про усунення виявлених порушень та недоліків, виявлених під час ревізії. При цьому оскаржувані пункти 2 - 3 вимоги Інспекції вказують на виявлені збитки та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог позивачем.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права викладена у постанові Верховного Суду України від 27.01.2015 року № 21-494а14.

Частиною 2 ст. 71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В судовому засіданні позивач не навів аргументів та доказів, які б стали підставою для задоволення позову. В свою чергу, вимоги щодо свого обов'язку довести правомірність прийнятого рішення відповідачем виконано.

На підставі викладеного та враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог, витрати пов'язані з розглядом справи, згідно положень статті 94 КАС України, позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя /підпис/ Комар Павло Анатолійович

З оригіналом згідно:

Суддя:

Секретар: