Справа № К/9991/17770/12-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 року м. Київ К/9991/17770/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційні скарги ОСОБА_4 та Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 5 вересня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області, третя особа начальник Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області Звонков А.О. про поновлення на роботі,

в с т а н о в и л а :

У липні 2011 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача. Просив визнати незаконним та скасувати наказ Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області № 199-0 від 21 червня 2011 року про його звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України, поновити його на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу перевірок платників податків управління податкового контролю юридичних осіб Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області з 22 червня 2011 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та за затримку видачі розрахунку при звільненні, моральну шкоду в сумі 12 000 грн. та судові витрати.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 5 вересня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2012 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ відповідача № 199-о від 21 червня 2011 року, поновлено позивача на раніше займаній посаді. Стягнуто з Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області на користь ОСОБА_4 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 6573 грн. 84 коп. Стягнуто з Державного бюджету на користь позивача судові витрати в розмірі 120 грн. В решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення в цій частині нового судового рішення про задоволення позову.

У касаційній скарзі Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі в межах, встановлених ст. 220 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 21 червня 2011 року наказом Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області №199-о позивача звільнено із займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Підставою для звільнення позивача слугувала його відсутність на роботі 17 та 21 червня 2011 року, оскільки наказом № 195-о від 17 червня 2011 року відповідач поновив ОСОБА_4 на раніше займаній посаді на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16 червня 2011 року.

З наказом про поновлення на роботі позивач ознайомлений 21 червня 2011 року.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відсутність ОСОБА_4 на робочому місці 17 та 21 червня 2011 року не є прогулом без поважних причин, оскільки позивач не ознайомлений з наказом про поновлення на роботі з 17 червня 2011 року, а тому звільнення за прогул без поважних причин є неправомірним. Крім того, суди зазначили, що позивач був відсутній на роботі 17 та 21 червня 2011 року з поважних підстав, що підтверджується відповідними доказами, яким судами дана належна правова оцінка.

Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно вказаної норми закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України є з'ясування поважності причин його відсутності на роботі.

Враховуючи вищенаведене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про часткове задоволення позову, оскільки відсутність позивача на роботі 17 та 21 червня 2011 року без поважних причин не доведена.

Разом з тим, позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, інших витрат розглянуті судами першої та апеляційної інстанцій та обґрунтовано відхилені як безпідставні.

Мотиви та доводи касаційних скарг висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційних скарг про порушення судами норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та спростовуються висновками судів, викладеними у рішеннях.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційних скарг правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального, приходить до висновку, що касаційні скарги необхідно залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_4 та Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 5 вересня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2012 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк