Справа № 9101/80016/2011
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

02 жовтня 2014 рокусправа № 2а-2971/10/0870

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Дурасової Ю.В. Проценко О.А.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної інспекції з контролю за цінами в Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28 березня 2011 року

у справі № 2а-2971/10/0870

за позовом Приватного багатопрофільного підприємства "Влас"

до Держцінінспекції України з контролю за цінами в особі сектору у Запорізькій області

про визнання протиправним рішення, -

ВСТАНОВИВ:

27 травня 2010 року Приватне багатопрофільне підприємство "Влас" (далі у справі - ПБП «Влас») звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державної інспекції з контролю за цінами в Запорізькій області про визнання недійсним рішення про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін від 05 травня 2010 року № 146.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 28 березня 2011 року адміністративний позов Приватного багатопрофільного підприємства "Влас" задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін Державної інспекції з контролю за цінами в Запорізькій області від 05 травня 2010 року № 146.

Постанову суду обґрунтовано тим, що тарифи, за якими ПБП «Влас» надавало послуги особам, які здійснювали торгівельну діяльність на ринку, розташованому у м. Токмаку Запорізької області, було встановлено рішенням виконавчого комітету Токмацької міської ради від 28 серпня 2008 року№218 «Про погодження тарифів на послуги ПБП «Влас» для населення, суб'єктів господарювання та інших споживчих послуг»,що втратило чинність у березні 2010р..

Суд також зазначив, що відповідач не надав доказів порушення позивачем Положення про основні вимоги до організації діяльності продовольчих, непродовольчих та змішаних ринків, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 2009 року №868, оскільки у матеріалах справи не наведено пояснень та доказів, які свідчать про наявність обставин, передбачених п. 4 наведеного Положення.

Так, відповідач не зазначив, які саме особи сплатили ринковий збір за 30 і більше днів та подали заяви на укладання договорів оренди торгівельної площі; наявність яких зобов'язувала позивача при формуванні ціни на послуги закладати рівень рентабельності, визначений Порядком розрахунку цін на послуги та оренду торгових приміщень (площ) та їх обслуговування на ринках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів, затвердженого наказом Міністерства економіки України та Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 30 червня 2009 № 638/109. Стосовно рівня рентабельності, визначеного Розпорядженням Запорізької обласної державної адміністрації від 20 жовтня 2009 року N 351 "Про встановлення нормативу рентабельності за надання в оренду торгових приміщень (площ) та устаткування на ринках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів" (зареєстрованого в Головному управлінні юстиції у Запорізькій області 26 жовтня 2009 р. за N 61/1397), суд дійшов висновку, що названі норми розпорядження носять рекомендаційний характер.

Не погодившись рішенням з Запорізького окружного адміністративного суду від 28 березня 2011 року у справі 2а-2971/10/0870, Державна інспекція з контролю за цінами в Запорізькій області звернулась до суду з апеляційної скаргою, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність рішення суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати. У задоволенні позову - відмовити.

Так, відповідач вказує, що посилання суду на правомірність дій позивача, оскільки ПБП «Влас» дотримувалось розпорядження Токмацької міської ради від 28 серпня 2008 року №218, не можна визнати таким, що відповідає законодавству, оскільки Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» прямо не вповноважує виконавчі органи сільських, селищних, міських рад щодо погодження суб'єктам господарювання тарифів на послуги на ринках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів.

Як зазначає відповідач, Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 року №1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)» повноваження щодо регулювання граничних розмірів плати за послуги, що надаються ринкам з продажу продовольчих та непродовольчих товарів надано лише Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям.

Крім того, відповідач вказує, що Токмацькою міською радою при введенні в дію Розпорядження № 218 від 28 серпня 2008 року належним чином не було дотримано процедуру оприлюднення названого регуляторного акту. Щодо розпорядження голови Запорізької обласної державної адміністрації від 20 жовтня 2009 №351, відповідач зазначив наступне. Вказаним розпорядженням встановлено рентабельність у розмірі не вище 20% за надання в оренду торгових приміщень (площ), торговельно-технологічного та/або холодильного устаткування на ринках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів. Однак, назване розпорядження має нижчу юридичну силу по відношенню до наказу Міністерства економіки України та Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 30 червня 2009 року №638/109, тому безпідставно вважати, що рекомендаційний характер п. 2 розпорядження звільняє від виконання приписів п. 5 Порядку розрахунку цін на послуги та оренду торгових приміщень (площ) та їх обслуговування на ринках з продажу продовольчих на непродовольчих товарів, затвердженого наказом Міністерства економіки України та Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 30 червня 2009 року №638/109.

Позивач проти апеляційної скарги заперечив, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Під час розгляду апеляційної скарги з'ясовано, що функції Державної інспекції з контролю за цінами в Запорізькій області у спірних правовідносинах на момент розгляду справи виконує Державної інспекції України з контролю за цінами.

За таких обставин, з огляду на положення ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства колегія суддів ухвалила здійснити процесуальну заміну у даній адміністративній справі, а саме: замінити відповідача по справі - Державну інспекцію з контролю за цінами в Запорізькій області на Держцінінспекцію України з контролю за цінами в особі сектору у Запорізькій області Державної інспекції України з контролю за цінами.

Про час та місце судового розгляду, Держінспекція України з контролю за цінами повідомлялась належним чином. 05 березня 2014 року та 08 вересня 2014 року від названої особи надійшли клопотання про розгляд справи за відсутності її представника.

Представник позивача, належним чином повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, до суду також не прибув.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та наявні матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно частини 1 статті 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Судом встановлено, що в період з 23 квітня 2010 року по 27 квітня 2010 року головним державним інспектором державної інспекції з контролю за цінами в Запорізькій області проведено планову перевірку порядку формування цін за надання послуг та оренду торгових приміщень(площ) та їх обслуговування приватного багатопрофільного підприємства "Влас".

За результатами перевірки головний державний інспектор дійшов висновку про застосування позивачем тарифів на послуги з рентабельністю, рівень якої перевищує встановлений відповідно до законодавства граничний рівень, що є порушенням вимог п. 5 Наказу Міністерства економіки України та Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 30.06.2009 № 638/109 "Про затвердження Порядку розрахунку цін на послуги та оренду торгових приміщень (площ) та їх обслуговування на ринках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів" та п. 1 розпорядження голови Запорізької обласної державної адміністрації від 21.10.2009 №351 "Про встановлення нормативу рентабельності за надання в оренду торгових приміщень (площ) та устаткування на ринках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів" внаслідок чого підприємством в період з 20.07.2009 по 11.04.2010 необґрунтовано отримано виручку в розмірі 82 353,60 грн., про що складено акт № 000277 від 27.04.2010.

Згідно змісту акту перевірки було встановлено наступне.

При перевірці правильності розрахунку вартості користування 1кв.м. торговельного місця (площі) ринку на день встановлено завищення її вартості внаслідок того, що розрахунок здійснювався шляхом ділення витрат з надання 1кв.м. торговельного місця (площі) в користування не на загальну площу ринку, як це передбачено п.5 Порядку, а на розраховану Підприємством кількість торговельних місць. Внаслідок чого, при формуванні плати за надання в оренду (користування) торговельних приміщень (площ) мало місце завищення граничного нормативу рентабельності .

На час здійснення перевірки не було здійснено погодження собівартості надання в оренду торгових приміщень (площ) з Запорізькою обласною державною адміністрацією.

Рішенням № 146 від 05.05.2010 про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін, відповідно до ст. 14 Закону України "Про ціни та ціноутворення", п. 1.3. Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових санкцій органами державного контролю вирішено вилучити у приватного багатопрофільного підприємства "Влас" 247 060, 80 грн. : у дохід державного бюджету м. Токмак Запорізької області (суму порушення 82 353, 60 грн. та штраф у сумі 164 707, 20 грн. ).

Назване рішення не можна назвати обґрунтованим, виходячи з такого.

Відповідно до Закону України «Про ціни та ціноутворення» повноваження щодо здійснення державної політики цін в галузі ціноутворення належить Кабінету Міністрів України. В свою чергу, саме Кабінет Міністрів України визначає повноваження органів державного управління в галузі встановлення і застосування цін (тарифів).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 року №1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)» повноваження щодо регулювання граничних розмірів плати за послуги, що надаються ринками з продажу продовольчих та непродовольчих товарів надано Раді міністрів Автономної Республіки Крим. Обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям.

Наказом Міністерства економіки України та Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 30 червня 2009 року 3638/109 затверджено Порядок розрахунку цін на послуги та оренду торгових приміщень (площ) та їх обслуговування на ринках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів.

Вказаним Порядком визначено механізм формування економічно обґрунтованих цін за послуги, що надаються ринками з продажу продовольчих та непродовольчих товарів, визначено органи, які здійснюють погодження собівартості цих послуг.

Відповідно до підпунктів 3.1, 3.2 розділу I Порядку (в редакції від 30 червня 2009 року №638/109):

3.1. Орендодавець - суб'єкт господарювання, який передає в оренду торгові приміщення (площі) та/або майно (устаткування, обладнання), підсобні приміщення (споруди), що становлять об'єкт оренди;

3.2. Орендар - суб'єкт господарювання або фізична особа, які приймають в оренду торгові приміщення (площі), та/або майно (устаткування, обладнання), підсобні приміщення (споруди), що становлять об'єкт оренди.

Згідно пункту 2 розділу II Порядку, розмір орендної плати за торгові приміщення (площі) на ринках розраховується у такій послідовності:

2.1 визначається розмір річної орендної плати виходячи з розміру планованих витрат або фактичних витрат за попередній рік з урахуванням офіційно визначеного рівня інфляції за попередній календарний рік;

2.2 на основі розміру річної орендної плати встановлюється розмір орендної плати за місяць;

2.3 розмір добової орендної плати встановлюється на основі розміру місячної орендної плати, у разі якщо строк оренди менший ніж один місяць;

2.4 на основі розміру добової орендної плати розраховується розмір погодинної орендної плати.

Зазначені норми дають підстави вважати, що названий Порядок поширювався і на торгівельні місця, які по суті є торговими площами, що орендуються на певний час.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що собівартість надання в оренду 1 кв. м торгового приміщення (площі) розраховується шляхом ділення витрат (згідно з пунктом 3 цього розділу) на загальну площу торговельних місць згідно з планом території ринку, які надаються в оренду.

Пунктами 7, 8 Порядку передбачено, що нормативи рентабельності встановлюється Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.96 N 1548 "Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)", та рентабельність не повинна перевищувати 20 відсотків. Підтвердження собівартості надання в оренду торгових приміщень (площ) здійснюється через погодження з відповідними місцевими державними адміністраціями з урахуванням рекомендацій відповідних галузевих рад підприємств.

Як свідчать зміст акту перевірки та пояснення сторін, норми п. 5 Порядку у період з 20 липня 2009 року по 11 квітня 2010 року позивачем дотримано не було.

В той же час, у матеріалах справи міститься додаток №5 до Акту перевірки, який є розрахунком суми необґрунтованої виручки, отриманої відповідачем.

Дослідивши названий розрахунок, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що його не можна визнати обґрунтованим, виходячи з такого.

Належний розмір орендної плати у відповідності до пунктів 2-5 Порядку перевіряючим не розраховано.

Крім того, як свідчить зміст розрахунку, він базується на тому, що у період з 20 липня 2009 року по 11 квітня 2010 року (228 торгівельних днів) на ринку протягом усього торгівельного дня було орендовано усі без винятку торгівельні місця.

Доказів на підтвердження таких висновків матеріали справи не містять. Слід також зазначити, що розмір безпідставно отриманої виручки повинен бути підтверджений документами первинного бухгалтерського обліку, якими підтверджено надходження коштів.

Посилань на зазначені документи акт перевірки (а.с. 12-19) не містить.

Відомості про отримані кошти, що містяться в Акті перевірки, визначено за 2009 рік в цілому, період з 20 липня 2009 року по 01 січня 2010 рік не виділено.

Акт перевірки також свідчить, що показники виручки, отриманої у 2010 році взагалі не вивчались (а.с. 14).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розмір необґрунтованої виручки, визначений відповідачем, має характер припущення та не підтверджений належним чином.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Запорізькій області від 05 травня 2010 року №146 не можна визнати обґрунтованим. Доводів щодо спростування названих обставин апеляційна скарга не містить.

Таким чином, рішення Державної інспекції з контролю за цінами у Запорізькій області слід скасувати як протиправне та необґрунтоване.

Отже, постанова суду першої інстанції є вірною по суті та відповідає обставинам справи.

Відповідно до частини 2 статті 200 КАС України не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі зазначеного, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 195,196,198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної інспекції України з контролю за цінами - залишити без задоволеня.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28 березня 2011 року у справі № 2а-2971/10/0870 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набуває законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко