Справа № 2а/1570/5070/11
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2015 року м. Київ К/800/52241/13

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Кошіля В.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20.08.2012 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2013 року

у справі № 2а/1570/5070/2011

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Малиновському районі Одеської області Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі Одеської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20.08.2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Клопотання про розгляд справи за участю представників сторін не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті відповідно до вимог статті 222 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами позапланової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податного, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2008 року по 31.03.2011 року відповідачем складено акт від 06.05.2011 року № 1374/17-01/НОМЕР_1, яким встановлено порушення позивачем, зокрема, вимог: - ст.ст. 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», пп. 4.2.8 п. 4.2, п. 1 ст. 7, пп. 9.12.1 п. 9.12 ст. 9. п. 22.10 ст. 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.05.2011 року № /0, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності на суму 18 112, 50 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, прийшов до висновку щодо правомірного прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, зважаючи на таке.

Згідно із пп. 9.12.1 п. 9.12. ст. 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Відповідно до п. 22.10 ст. 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» визнано таким, що втратив чинність Декрет Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян» (далі - Декрет №13-92), крім розділу IV у частині оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, який застосовується з урахуванням положень пункту 9.12 статті 9 цього Закону та діє до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності.

Вказаними нормами Закону врегульовано питання сплати податку фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які знаходяться на загальній системі оподаткування чи сплачують фіксований податок за придбаним патентом.

Статтею 13 Декрету №13-92 встановлено, що оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Відповідно до абз. 3 ст. 13 Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 року № 12 (далі - Інструкція №12) загальним оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом (виручкою у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами у відсотках до валового доходу, наведеними в додатку № 6 до цієї Інструкції.

Згідно із Додатком № 6 Інструкції №12 норма витрат, що враховуються при оподаткуванні доходів громадян, які займаються підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи, та інших доходів від здійснення інших видів діяльності, включаючи торговельну, встановлена в розмірі 25 %.

Відповідно до ст. 14 Декрету №13-92 громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку (далі фіксований податок) шляхом придбання патенту за умови, якщо: кількість осіб, які перебувають у трудових відносинах з таким громадянином - платником податку, включаючи членів його сім'ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності, не перевищує п'яти; валовий доход такого громадянина від самостійного здійснення підприємницької діяльності або з використанням найманої праці за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю придбання патенту, не перевищує семи тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; громадянин здійснює підприємницьку діяльність з продажу товарів і надання супутніх такому продажу послуг на ринках та є платником ринкового збору згідно з законодавством. Доходи такого громадянина, одержані від здійснення інших видів підприємницької діяльності, оподатковуються у загальному порядку.

Відповідно до абзаців 21, 22 Декрету №13-92 доходи громадянина, одержані від здійснення підприємницької діяльності, що оподатковуються фіксованим податком, не включаються до складу його сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року, а сплачена сума фіксованого податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань такого платника податку або осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, чи членів його сім'ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності. У разі сплати фіксованого податку платник такого податку звільняється від ведення обов'язкового обліку доходів і витрат.

Відповідно п. 2 Правил торгівлі на ринках, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України № 57/188/84/105 від 26.02.2002 року та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України № 288/6576 від 22.03.2002 року (далі - Правила торгівлі на ринках), ринок - це суб'єкт господарювання, створений на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці і зареєстрований в установленому порядку, функціональними обов'язками якого є надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій (далі - ринок).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач здійснювала підприємницьку діяльність без сплати ринкового збору, а місце здійснення підприємницької діяльності позивача не є ринком у розумінні Правил торгівлі на ринках, оскільки відповідно до матеріалів справи дозвіл на проведення робіт за затвердженим проектом будівництва торгівельних павільйонів по вул. Середній, 48 на території ВАТ «АТП-15106» не видавався, об'єкт будівництва в експлуатацію не приймався.

Таким чином, оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем на час дії патентів, тобто з 01.04.2008 року по 31.12.2010 року, не вівся облік доходів та витрат, то є правильними доводи податкового органу про те, що витрати, пов'язані з одержанням доходу, повинні обчислюватися на рівні 25% від суми одержаного валового доходу. У зв'язку із цим донарахування відповідачем податку з доходів фізичних осіб у розмірі 15% в сумі 18 112, 50 грн., виходячи із суми чистого доходу 120 750, 00 грн., є правомірним.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20.08.2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2013 року у справі № 2а/1570/5070/2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді В.В.Кошіль

Н.Г.Пилипчук