Справа № 1570/5764/2012
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 р. Справа № 1570/5764/2012

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Глуханчук О. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Голбан К.В.,

за участю представників відповідачів Лисого С.О. та Масловського М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2014 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання неправомірними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

27.09.2012р. ОСОБА_3 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ МВС України в Одеській області та Приморського районного РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, в якому просив суд:

- скасувати накази ГУ МВС України в Одеській області від 30.08.2012р. №1725 і від 31.08.2012р. №452 о/с в частині звільнення його з органів внутрішніх справ;

- зобов'язати ГУ МВС України в Одеській області поновити його на службі в ОВС на посаді дільничного інспектора міліції ВМ "Ланжерон" Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області;

- стягнути з Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його було незаконно звільнено з органів внутрішніх справ за порушення, якого він фактично не скоював та не мав відношення до обставин спричинення затриманому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень. Крім того, на думку позивача, спірні накази про його звільнення були прийняті відповідачем з порушенням встановленої процедури, зокрема, без проведення атестації і вручення трудової книжки.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09.04.2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено з тієї підстави, що позивача правомірно було звільнено з органів внутрішніх справ за дискредитацію, оскільки він не усвідомлював мету, завдання і функції працівника міліції та скоїв вчинок, який призвів до приниження професійної репутації, авторитету органу внутрішніх справ у громадській думці та думці окремих громадян.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 червня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09.04.2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2014 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2014 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 - відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, ОСОБА_3 05.12.2014 р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального і процесуального права, в зв'язку із чим, просив скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03.11.2014 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити усі його позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представники відповідачів просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду 1-ї інстанції без змін.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання суду апеляційної інстанції тричі (т.б. 28.01.2015р., 18.02.2015р. та 25.02.2015р.) не з'явився з невідомих підстав, про день, час та місце розгляду справи був своєчасно та належним чином повідомлений.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи сторін, розглянувши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_3 з квітня 2006 року проходив службу в органах внутрішніх справ та з вересня 2011 року перебував на посаді дільничного інспектора міліції відділення міліції «Ланжерон» Приморського РВ Одеського МУ ГУМВС України в Одеській області.

Наказом ГУ МВС України в Одеській області від 31.08.2012 року №452о/с ОСОБА_3 було звільнено з 31 серпня 2012 року у запас Збройних Сил за п.66 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» (т.б. за дискредитацію).

Прийняттю вказаного наказу передувало службове розслідування, призначене згідно із ст.14 Дисциплінарного Статуту ОВС.

Так, з матеріалів та висновків службового розслідування встановлено, що 25.07.2012 року близько 19:00 год. в приміщенні дельфінарію «Немо», розташованому на території Одеського морського пляжу «Ланжерон», гр. ОСОБА_4 вкрав з прилавку сувенірної крамниці м`яку іграшку вартістю 250 грн. З викраденою іграшкою ОСОБА_4 намагався безперешкодно вийти з дельфінарію, однак був затриманий ст. охоронцем цього закладу ОСОБА_5, який зателефонував до чергової частини Приморського РВ ОМУ та повідомив про злочин.

В подальшому охоронець ОСОБА_5 віддав викрадену іграшку продавцю сувенірів, а самого злочинця передав патрульному наряду міліції, який ніс службу по охороні громадського порядку на території пляжу «Ланжерон». Цей патрульний наряд міліції доставив затриманого ОСОБА_4 до ВМ «Ланжерон» Приморського РВ ОМУ та передав його дільничним інспекторам міліції ВМ «Ланжерон» - капітанам міліції ОСОБА_6 і ОСОБА_3, які того дня несли службу у добовому наряді. Останні записали ОСОБА_4 до журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до ВМ "Ланжерон" за №441, однак опитувати його не стали. У цей час до ВМ «Ланжерон» прибув ОСОБА_5, від якого капітан міліції ОСОБА_6 прийняв заяву про вжиття відповідних заходів до ОСОБА_4 та пояснення.

Далі, близько 21:00 год. 25.07.2012 року до ВМ «Ланжерон» прибули оперуповноважені СКР ВМ «Ланжерон» Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області лейтенант міліції ОСОБА_7 та ст. лейтенант міліції ОСОБА_8, яким ОСОБА_6 і ОСОБА_3 передали затриманого ОСОБА_4, якому в подальшому цими співробітниками карного розшуку були завдані тілесні ушкодження з метою отримання зізнання останнього у скоєнні крадіжки в дельфінарії «Немо» й інших злочинів та вчинені дії з метою приховування вказаного злочину.

В зв'язку із скаргами ОСОБА_4 на неправомірні дії працівників ВМ «Ланжерон» Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, в період з 16.08.2012 року по 27.08.2012 року службовими особами ОВС УВБ в Одеській області було проведено службову перевірку, за результатами якої складено висновок від 27.08.2012 року.

Відповідно до вказаного висновку службової перевірки, капітани міліції ОСОБА_6 і ОСОБА_3 безвідповідально поставились до проведення перевірки за фактом скоєння крадіжки: на місце події не виїхали, огляд його не провели, свідків злочинних дій ОСОБА_4 не встановили та не опитали, викрадену останнім іграшку не вилучили, до матеріалів перевірки в якості речового доказу не приєднали, проведення медичного огляду доставленого ОСОБА_4 не забезпечили, заходів щодо складання стосовно останнього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.178 КУпАП не вжили. До того ж, капітан міліції ОСОБА_3 сфальсифікував та долучив до матеріалів перевірки протокол добровільної видачі працівникам міліції м'якої іграшки від 25.07.2012 р. та з метою створення видимості того, що 25.07.2012 року ОСОБА_4 був відпущений з ВМ «Ланжерон», сфальсифікував відповідне письмове зобов'язання про явку вказаного громадянина до ОВС.

Таким чином, п.4 резолютивної частини даного висновку службової перевірки, було запропоновано за грубі порушення вимог ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС України (затв. ЗУ від 22.02.2006р. №3460-ІУ), «Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про злочини, що вчинені або готуються» (затв. наказом МВС України №400-04), пп.6.6 «Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань» (затв. наказом МВС України від 28.04.2009р. №181), «Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України» (затв. наказом МВС України від 22.02.2012р.), наказу МВС України від 26.03.2010р. №90, звернення колегії МВС України до особового складу органів внутрішніх справ України та військовослужбовців внутрішніх військ від 07.02.2012р., що виразилось у неналежному проведенні першочергових перевірочних дій за фактом скоєння ОСОБА_4 крадіжки на території дельфінарію «Немо», не забезпеченні проведення медичного огляду вказаного громадянина, не вжитті заходів щодо складання стосовно останнього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.178 КУАП, фальсифікації матеріалів перевірки, дільничного інспектора міліції ВМ «Ланжерон» Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, капітана міліції ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ звільнити за п.66 (за дискредитацію) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України».

На підставі вказаних вище висновків службової перевірки, наказом ГУ МВС України в Одеській області від 30.08.2012 року №1725 «Про надзвичайну подію, яка сталась у відділенні міліції «Ланжерон» Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області» за грубі порушення вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, «Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про злочини, що вчинені або готуються» №400-04, пп.6.6 «Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань» №181, «Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України» від 22.02.2012р., наказу МВС України від 26.03.2010р. №90, звернення колегії МВС України до особового складу органів внутрішніх справ України та військовослужбовців внутрішніх військ від 07.02.2012р., що виразилось у неналежному проведенні першочергових перевірочних дій за фактом скоєння ОСОБА_4 крадіжки на території дельфінарію «Немо», незабезпеченні проведення медичного огляду вказаного громадянина, невжитті заходів щодо складання стосовно останнього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.178 КУпАП, фальсифікації матеріалів перевірки, дільничного інспектора міліції ВМ «Ланжерон» Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області капітана міліції ОСОБА_3 наказано звільнити з органів внутрішніх справ за пунктом 66 (за дискредитацію) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України».

Не погоджуючись з даними діями та наказами відповідача про звільнення з органів внутрішніх справ України, позивач оскаржив їх до суду.

Повторно вирішуючи справу по суті та знову відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виконавши всі вимоги ухвали ВАС України від 12.06.2014р., виходив з правомірності дій та спірних наказів відповідачів, а також, відповідно з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Згідно положень ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи повинні діяти у спосіб та у порядку передбаченому Конституцією та законами України.

Так, як беззаперечно встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи, 25 липня 2012 року, т.б. в день коли у відділенні міліції «Ланжерон» Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області сталась «надзвичайна подія», позивач - капітан міліції ОСОБА_3 ніс службу у добовому наряді.

Як слідує з приписів пп.3.6.4 п.3.6 розд. 3 «Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань» №181, члени добового наряду виконують завдання, що покладені на чергову частину, в межах функціональних обов'язків та посадових інструкцій, затверджених заступником начальника - начальником штабу ГУМВС, УМВС, МУ, ЛУ.

Обов'язки ж чергового визначені розділом VI вказаної Інструкції №181, відповідно до п.6.1 якої, черговий зобов'язаний забезпечити приймання та реєстрацію заяв і повідомлень про вчинені кримінальні, інші правопорушення та події відповідно до чинного законодавства. При отриманні інформації про вчинені кримінальні, інші правопорушення та події черговий або особа, яка виконує його обов'язки, керуючись картотекою невідкладних дій оперативного чергового (додаток 8), зобов'язані ужити всіх заходів щодо попередження або припинення правопорушення, встановлення та затримання правопорушників, надання допомоги потерпілим, ліквідації негативних наслідків правопорушень і подій.

Окрім того, розділом XVIII «Крадіжка» додатку 8 до цієї Інструкції №181, безпосередньо визначено всі невідкладні дії оперативного чергового саме при крадіжці.

Також, слід вказати, що 03.01.2012 року начальником Приморського РВ Одеського МУ ГУ МВС України в Одеській області затверджені функціональні обов'язки дільничних інспекторів відділення міліції «Ланжерон», згідно з якими, дільничний інспектор здійснює на обслуговуваній ділянці проведення заходів щодо охорони порядку і законності для чого, зокрема, з'ясовує причини та умови, що сприяють здійсненню правопорушень, здійснює заходи направлені на їх усунення, безпосередньо займається здійсненням заходів по попередженню, припиненню і розкриттю злочинів, розшуку і затриманню осіб, що їх вчинили, взаємодіє з працівниками дізнання, слідчого відділу та інших служб для зміцнення правопорядку, тощо.

Таким чином, вищенаведеними нормами визначені обов'язки дільничного інспектора міліції при несенні служби у добовому наряді, а також встановлено конкретний алгоритм першочергових та невідкладних дій при «крадіжці».

Разом з тим, як встановлено по справі, позивач, в даному випадку, на місце вчинення крадіжки - в дельфінарії «Немо» не виїзжав, огляд його не провів, свідків злочинних дій гр. ОСОБА_4 не встановив та не опитав, викрадену іграшку в якості речового доказу не вилучив, проведення медичного огляду затриманого не забезпечив та протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.178 КУпАП не склав.

Отже, за таких обставин, на думку суду, з боку позивача була допущена бездіяльність, що мала наслідками завдання співробітниками карного розшуку ВМ «Ланжерон» тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_4 для отримання зізнання останнього у скоєнні крадіжки в дельфінарії «Немо» й інших злочинів та вчинені дії з метою приховування вказаного злочину. Так, позивач встановивши, що затриманий гр. ОСОБА_4 перебуває у стані алкогольного сп'яніння повинен був направити останнього для медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння до закладу охорони здоров'я та скласти протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.178 КУпАП (розпивання пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених законом місцях або поява у громадських місцях у п'яному вигляді).

Необхідно зазначити, що з приводу вказаних обставин позивач в судових засіданнях суду 1-ї інстанції наполягав на тому, що не вбачав підстав для направлення затриманого ОСОБА_4 на мед.огляд, оскільки у останнього виразних зовнішніх ознак сп'яніння не було. Проте, такі твердження позивача спростовуються матеріалами справи. Так, зокрема, у висновку службового розслідування зазначено, що згідно тверджень капітанов міліції ОСОБА_6 та ОСОБА_3 опитати ОСОБА_4 одразу після доставки його до ВМ «Ланжерон» не виявилось можливим, оскільки він перебував у стані сильного алкогольного сп'яніння.

З огляду на вищезазначене, затриманого гр. ОСОБА_4, який знаходився у стані алкогольного сп'яніння, необхідно було спочатку направити на медичний огляд, а не передавати працівникам карного розшуку, які завдали останньому значних тілесних ушкоджень.

Отже, за таких обставин, судова колегія, як і окружний суд, вважає, що в діях позивача є протиправна бездіяльність при здійсненні своїх службових обов'язків, що призвело до настання тяжких наслідків.

При цьому, ще слід звернути увагу на те, що з «Журналу обліку перевірки рівня знань під час проведення цільового інструктажу» за 25.07.2012 року вбачається, що до того як заступити в добовий наряд позивач пройшов цільовий інструктаж та з урахуванням свого професійного досвіду, достеменно знав, що потрібно було робити в даній спірній ситуації.

У відповідності до змісту положень ст.17 Закону України «Про міліцію» №565-ХІІ від 20.12.1990 року, на службу до міліції приймаються на контрактній основі громадяни, здатні за своїми особистими, діловими і моральними якостями, освітнім рівнем, фізичною підготовкою і станом здоров'я виконувати покладені на міліцію завдання. Працівник міліції у межах повноважень, наданих цим Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність (ст.25 Закону).

Відповідно до вимог п.66 «Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ» (затв. Постановою КМУ УРСР від 29.07.1991р. №114), особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому, звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Так, повторно вирішуючи питання щодо правомірності звільнення позивача за «дискредитацію», судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, виходить з того, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю фактично межує з адміністративним або кримінальним правопорушенням і полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Як видно з п.11 «Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ», особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ приймають Присягу відповідно до законодавства. Текст Присяги працівника органів внутрішніх справ України затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991р. №382: «…Я присягаю з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ…».

Таким чином, складаючи дану Присягу, співробітник міліції (державний службовець) покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання та зміцнення в очах громадськості авторитету органу внутрішніх справ, оскільки ставлення людей до органів внутрішніх справ впливає на рівень довіри та підтримки суспільством дій працівників міліції.

Водночас, як вже неодноразово зазначалося вище, неналежне виконання позивачем своїх службових обов'язків за фактом скоєння гр. ОСОБА_4 крадіжки в подальшому призвело до тяжких наслідків та негативно впливає на образ працівника міліції в громадській думці та в цілому підриває авторитет органів внутрішніх справ.

Відповідно до положень ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Згідно ж з приписами ст.12 Дисциплінарного статуту, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Звільнення зі служби у запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни також передбачає і пп. «є» п.63 «Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, особи рядового і молодшого начальницького складу».

Зі ст.7 Дисциплінарного статуту слідує, що «службова дисципліна» - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Тобто, службова дисципліна пов'язується лише з порушенням правових вимог щодо проходження служби в органах внутрішніх справ. Тоді як в даному випадку має місце недотримання, порушення позивачем правових вимог, що призвело до порушення етичних (моральних) норм та дискредитації звання працівника міліції.

Отже, за таких обставин, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що звільнення позивача у запас Збройних Сил за п.66 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» (т.б. за дискредитацію) відповідає тяжкості вчиненого проступку та спричиненим внаслідок таких дій наслідкам.

При цьому, судом враховано, що постановою ст.слідчого прокуратури Приморського району м. Одеси від 18.10.2012 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_3 за ст.365 (перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу), ст.366 (службове підроблення) та ст.396 (приховування злочину) КК України, у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Однак, разом з тим, на думку суду, відсутність в діях позивача складу вказаних злочинів, не виключає допущені ним грубі порушення службової дисципліни, які призвели до дискредитації звання працівника міліції та до тяжких наслідків.

При цьому, судова колегія звертає увагу на тому, що інші працівники міліції, які приймали участь у вказаній вище події, взагалі були засуджені вироком суду від 04.07.2013р. та позбавлені спеціального звання.

Окрім того, судова колегія, при прийнятті остаточного рішення по даній справі також вважає за необхідне врахувати й той факт, що інший дільничний інспектор ОСОБА_6, з яким позивач безпосередньо ніс службу в тому ж добовому наряді, теж був, як і позивач, звільнений за даним фактом зі служби з аналогічних підстав і у задоволенні його позову про поновлення на службі теж було відмовлено, що, в свою чергу, підтверджується постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03.04.2013р. (справа №1570/7089/2012), яка набрала законної сили згідно із ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013р.

Що ж стосується посилань позивача на те, що його звільнення, в порушенням п.48 Положення відбулось без обов'язкового проходження ним атестації, то суд з цього приводу зазначає, що вказана обставина повністю спростовується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: атестаційним листом, поданням безпосереднього начальника про звільнення, актами про відмову від ознайомлення позивача з рішенням атестаційної комісії та змістом атестаційного листа від 30.08.2012 року, а також наказом про звільнення.

Крім того, суд також вказує, що доводи позивача щодо порушення відповідачем порядку видачі йому трудової книжки та неповідомлення його про можливість її отримання теж спростовуються наявними у справі доказами, а саме: листом від 31.08.2012 року №31/8-3482, повторним листом від 14.09.2012 року №31/8-3675. Тобто для ознайомлення з наказом про звільнення та для отримання трудової книжки позивач неодноразово викликався, але з невідомих підстав до кадрового органу ГУ МВС України в Одеській області або до Приморського РВ МУ так і не прийшов.

Отже, з урахуванням вищевказаного та оцінивши наявні докази в їх сукупності, судова колегія вважає, що суд 1- інстанції, з урахуванням ухвали ВАС України від 12.06.2014р., дійшов обґрунтованого висновку про правомірність прийнятих відповідачем наказів про звільнення позивача з ОВС, а тому, відповідно, належних і достатніх підстав для їх скасування та поновлення останнього на посаді, не має.

До того ж, ще слід вказати й про те, що згідно із ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А у відповідності до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що, в свою чергу, і було в даному випадку зроблено представниками відповідачів в суді 1-ї та 2-ї інстанції.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2014 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко