Справа № 826/19831/14
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2015-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2015 року 08:02 № 826/19831/14

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Саніна Б.В., при секретарі судового засідання Дмитрієвій В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особа1.Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 2.Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український Фінансовий Світ" Гончарова Сергія Івановича Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Український Фінансовий Світ"
провизнання протиправними рішення та бездіяльності, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивач/ОСОБА_1.) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - відповідач-1/Фонд) та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український Фінансовий Світ" Гончарова Сергія Івановича (надалі - відповідач-2/Уповноважена особа Гончаров С.І.), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 16.01.2015 р., просить суд:

1. Визнати протиправним (нечинним) рішення Уповноваженої особи Гончарова С.І. щодо визнання нікчемним Договору банківського вкладу №43653 від 03.07.2014 р., укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Український Фінансовий Світ" (надалі - ПАТ "КБ "УФС").

2. Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Гончарова С.І. щодо не включення ОСОБА_1 (як вкладника за договором банківського вкладу №43653 від 03.07.2014 р.) до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

3. Зобов'язати Фонд та Уповноважену особу Гончарова С.І. вчинити дії (вжити заходів) щодо відшкодування ОСОБА_1 коштів за вкладом згідно договору банківського рахунку №43653 від 03.07.2014 р. в ПАТ "КБ "УФС" за рахунок Фонду у встановленому порядку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.12.2014 р. відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні 16.01.2015 р. судом було залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПАТ "КБ "УФС".

В судове засідання з'явився представник позивача, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити з підстав, що були зазначені в позовній заяві, зокрема позивач зазначив, що рішення Уповноваженої особи Гончарова С.І. щодо визнання нікчемним Договору банківського вкладу №43653 від 03.07.2014 р. є безпідставним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а також вказав на відсутність законних підстав для відмови йому у виплаті гарантованої суми коштів за договором депозиту та не включення його до реєстру вкладників.

В судове засідання з'явилися представники відповідача-1 та відповідача-2, які проти позовних вимог заперечили в повному обсязі, просили суд в задоволені адміністративного позову відмовити, оскільки у спірних правовідносинах діяли у спосіб та в межах, визначених чинним законодавством України, а тому не допустили порушень законних прав та інтересів позивача.

Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В судовому засіданні 28.01.2015 р., відповідно до положень ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд перейшов до письмового провадження по справі за згодою сторін.

Розглянувши наявні в матеріалах докази, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позов, оцінивши докази які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1, як вкладником, та ПАТ "КБ "УФС", як банком, був укладений Договір банківського вкладу (депозиту) "Планер" №43653 від 03.07.2014 р. (надалі - Договір №43653), відповідно до умов якого банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі 14 040,00 дол. США у тимчасове строкове користування на строк до 06.08.2014 р., процентна ставка за вкладом встановлюється у розмірі 8%.

На підтвердження внесення коштів на рахунок, згідно Договору №43653, позивачем надано платіжне доручення з відміткою банку №TR.57950.946.221 від 03.07.2014 р. на суму 14 040,00 дол. США (еквівалент в гривнях - 166 249,17 грн.).

10.11.2014 р. Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "КБ "УФС" №717 (надалі - Постанова №717).

На підставі Постанови №717 Виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення №119 від 13.11.2014 р. "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "УФС" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ "КБ "УФС" з 13.11.2014 р. та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку Гончарова Сергія Івановича строком на один рік з 13.11.2014 р. по 12.11.2015 р. включно.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 26.11.2014 р. була направлена Уповноваженій особі Гончарову С.І. заява, в якій він просив розблокувати рахунок вкладника за Договором №43653 на суму 14 040,00 дол. США, що помилково потрапив до списку блокувань сумнівних операцій, та виплатити його представнику через банк-агент гарантовану суму відшкодування.

Уповноваженою особою Гончаровим С.І. листом №001/521 від 03.12.2014 р. повідомлено позивача, що правочини, в т.ч. Договір №43653, операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору, є нікчемними відповідно до вимог ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" №4452-VI від 23.02.2012 р. (надалі - Закон №4452-VI) та ст.228 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).

Вважаючи зазначені вище рішення (дії, бездіяльність) відповідачів такими, що порушують законні права та інтереси позивача, останній звернувся за їх захистом до суду.

Згідно положень ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначаються Законом №4452-VI.

Згідно із положеннями ст.2 Закону №4452-VI вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений ст.27 Закону №4452-VI.

Так, Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.1 ст.27 Закону №4452-VI).

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (надалі - Перелік) (ч.2 ст.27 Закону №4452-VI).

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.3 ст.27 Закону №4452-VI).

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства (ч.4 ст.27 Закону №4452-VI).

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.5 ст.27 Закону №4452-VI).

Суд звертає увагу, що порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами фізичних осіб, а також порядок здійснення виплат коштів за вкладами протягом дії тимчасової адміністрації в межах суми, гарантованої Фондом, за рахунок цільової позики Фонду визначається Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду №14 від 09.08.2012 р. (надалі - Положення №14).

Згідно до п.4 р.3 Положення №14 визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Пунктом 2 р.4 Положення №14 передбачено, що Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (надалі - Загальний Реєстр).

Пунктом 4 р.4 Положення №14 передбачено, що Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно п.6 р.4 Положення №14 на підставі рішення виконавчої дирекції за розпорядженням директора-розпорядника Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів (здійснює перерахування гарантованої суми за Загальним Реєстром, передачу Загального Реєстру банку-агенту) не пізніше семи днів з дня прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

З наведеного вище вбачається, що Перелік складається уповноваженою особою Фонду, а Загальний Реєстр формується та затверджується Фондом на підставі Переліку.

Перелік, який складається уповноваженою особою Фонду, по суті має характер попереднього документу, який надалі у формі Загального Реєстру затверджується Фондом.

Згідно п.4 та п.6 ч.2 ст.37 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду має право, зокрема: повідомляти сторони за договорами, зазначеними у ч.2 ст.38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.38 Закону №4452-VI, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно ч.3 ст.38 Закону №4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до ч.4 ст.38 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду: протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Згідно ч.5 ст.38 Закону №4452-VI у разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Уповноваженої особи Гончарова С.І. №34 від 30.10.2014 р. було створено комісію щодо визнання нікчемними правочинів (договорів) банківських вкладів (депозитів), які обліковуються на балансі ПАТ "КБ "УФС" (надалі -Комісія) .

Згідно Протоколу засідання комісії щодо визнання нікчемними вкладів від 10.11.2014 р. Комісією було ухвалено визнати нікчемними правочини згідно Додатка №1, до якого включено, зокрема, Договір №43653.

Відповідно до виписки з протоколу засідання виконавчої дирекції Фонду №237/14 від 18.11.2014 р. було вирішено погодити рішення Уповноваженої особи Гончарова С.І., яким було тимчасово обмежено (заблоковано) виплати по деяким записам у базі даних про вкладників ПАТ "КБ "УФС", що були внесені у період з 01.07.2014 р. по 16.07.2014 р., з метою недопущення можливого протиправного відшкодування виплат по зазначеним записам за рахунок коштів Фонду, у зв'язку з чим Уповноваженою особою Гончаровим С.І. було прийнято Наказ "Про визнання нікчемними транзакцій та правочинів" №6 від 18.11.2014 р.

Відповідач-2 стверджував, що під час перевірки робочою комісією встановлено, що кошти на рахунок, відкритий на ім'я позивача, надходили внаслідок так званого "дроблення" рахунку інших клієнтів, на якому була розміщена сума коштів, розмір якої складав 684 855,00 дол. США. При цьому, працівниками банку було виявлено, що в цьому ж самому відділенні приблизно в цей же час з рахунків клієнтів банку, розмір вкладу яких становив більше ніж 200 000,00 грн. начебто знімались кошти і відразу ж ця сума "надходила" на рахунок відкритий на ім'я інших осіб, в т.ч. позивача, при цьому, суми розподілялись на депозитні рахунки в межах гривневого еквіваленту до 200 000,00 грн. Водночас відповідач-2 вказав, що фізична особа/група осіб, які мали значну суму грошових коштів на рахунку, домовлялись з працівниками банку про те, що власник рахунку начебто буде здійснювати "зняття" коштів у межах існуючих лімітів, а інша фізична особа буде "вносити" ці кошти на свій рахунок. Таким чином, грошовий вклад із значною сумою подрібнювався або розподілявся на суми до 200 000,00 грн. і цими подрібненими частками фактично "перекидався" на рахунки інших фізичних осіб.

Так, з наданої відповідачем-2 довідки про рух коштів по рахункам клієнтів ПАТ "КБ "УФС" вбачається, що 03.07.2014 р. ПАТ "КБ "УФС" реєструвалось повернення (часткове повернення) коштів за вкладами фізичним особам, сума яких перевищувала 200 000,00 грн., на загальну суму 684 855,00 дол. США, при цьому цього ж дня (03.07.2014 р.) було зареєстровано, що іншими особами за депозитними угодами, в т.ч. ОСОБА_1 за Договором №43653, були внесені кошти на загальну суму 684 855,00 дол. США таким чином, що кожний вклад не перевищував еквівалент 200 000,00 грн. Крім того, суд звертає увагу, що декілька із зазначених вище операцій були проведені в неробочий час.

Також суд звертає увагу, що відповідно до пп.8 п.1 постанови Правління НБУ "Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій" №328 від 30.05.2014 р. щодо діяльності банків, перелік яких наведено в додатку до цієї постанови, до якого зокрема входить ПАТ "КБ "УФС", запроваджено такі заходи, зокрема, банки зобов'язані обмежити видачу готівкових коштів в національній валюті з поточних (у т.ч. карткових) та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 150 000 грн. на добу на одного клієнта.

Суд приймає до уваги посилання відповідача-2, що вказані обставини свідчать про те, що позивач не вносив готівки до каси, операції виконувались за домовленістю вкладника, який подрібнював свій вклад, з працівниками банку.

Робоча комісія прийшла до висновку, що вказані дії відбувались з метою отримання коштів не від банку і не за рахунок банку, який в той момент вже не міг виконувати свої зобов'язання перед вкладниками щодо повернення належних їм коштів, а отримання коштів від Фонду, тобто за рахунок державних коштів. За таких обставин витрати Фонду значно збільшуються без будь-яких законних на те підстав.

Суд також звертає увагу, що 16.12.2014 р. за заявою Уповноваженої особи Гончарова С.І.. було внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0017478, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 Кримінального кодексу України (шахрайство).

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає обґрунтованими доводи Уповноваженої особи Гончарова С.І., що оскільки реальних коштів позивачем не вносилось, то укладання Договору №43653 та проведення фінансових операцій щодо зарахування коштів на рахунок, відкритий на ім'я позивача, погіршувало фінансове становище банку і сприяло приведенню банку до неплатоспроможності.

До того ж, проведення вище описаних дій надавало можливість власнику вкладу, розмір якого перевищує суму 200 000,00 грн., отримати цю суму повністю, без будь-яких обмежень, що є наданням переваг цьому вкладнику перед іншими кредиторами.

Суд також звертає увагу, що згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно з ч.2 ст. 228 ЦК України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Частиною 2 ст.215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Положеннями ч.1 ст.216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Шляхом логічного аналізу зазначених вище норм та фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що Уповноваженою особою Гончаровим С.І. було обґрунтовано визнано Договір №43653 нікчемним, та як наслідок правомірно не включено ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, у зв'язку з чим підстави для зобов'язання Фонду та Уповноваженої особи Гончарова С.І. вчинити дії (вжити заходів) щодо відшкодування ОСОБА_1 коштів за вкладом згідно Договору №43653 за рахунок Фонду відсутні.

Враховуючи вищезазначене у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною1 ст.6 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Частиною 1 ст.11 КАС України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У ч.1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до положень ст.94 КАС України, судові витрати позивачу не відшкодовується.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 17, 71, 86, 158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український Фінансовий Світ" Гончарова Сергія Івановича - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя Б.В. Санін