Справа № 2а-1802/11
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року Справа № 9104/57600/12

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Маяківської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Маяківської сільської ради в якому просила визнати протиправним та скасування рішення відповідача №6/6 від 13.03.1996 року в частині вилучення земельної ділянки, наданої ОСОБА_4.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2012 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суд першої інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оскаржили його в апеляційному порядку, вважає, що постанова прийнята із порушеннями норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинами справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що підставою для відмови у задоволенні позовних вимог суд вважав виключно те, що будь-які права та ін тереси позивача ОСОБА_1 не були порушені.

В постанові суду зазначено, звертаючись із даним позовом до суду, позивач вказувала, що оспорюваним рішенням Маяківської сільської ради порушені її права, оскільки земельна ділянка була виділена ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку під час перебування в зареєстрованому шлюбі з по зивачем ОСОБА_1, а тому є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 права власності на спірну земельну ділянку за життя не набув, а тому вона не може бути об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Такі висновки є неправильними, оскільки відповідно до ст. 61 Сімейного кодексу України, що діє зараз і діяв на момент вини кнення спору, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земе льна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель дер жавної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Згідно із ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, що діяв на час розірвання шлю бу між позивачем і її чоловіком, все майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спі льною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Виключний перелік того майна, яке відноситься до роздільного майна подружжя, на ведений в ст. 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України. Відповідно до неї, майно, яке нале жало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з по дружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші.

Отже земельна ділянка, яку надали одному з подружжя для спорудження житлового будинку, відноситься до спільної сумісної власності подруж жя. Така земельна ділянка не відноситься до роздільного майна.

Аналогічна позиція викладене і у п.9 Постановою Пленуму Верховного Суду України №16 від 12.06.1998р. «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України».

Та обставина, що Маяківська сільська рада не видала ОСОБА_4, її чолові ку, свідоцтва про право власності на надану йому земельну ділянку за його життя, не означає, що в нього та в неї немає жодних прав на таку ділянку.

Вона з чоловіком розпочали на наданій сільською радою земельній ділянці будівництво житлового будинку, в результаті якого споруджено цокольне приміщення незавершеного житлового будинку, яке не було завершене через ряд обста вин.

Земельний кодекс України не передбачає такої підстави, як оформлення чи переофо рмлення прав на земельну ділянку. Рішення Маяківської сільської ради про виділення зе мельної ділянки для спорудження на ній житлового будинку є таким достатнім юридичним фактом, який сам по собі вже свідчить про наявність права на земельну ділянку.

Вилучаючи земельну ділянку, на якій знаходиться належне їй майно, відповідачем порушено її права та охоронювані законом інтереси, а відтак - ви сновок Луцького міськрайонного суду про відсутність таких порушень є хибним, і не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того в оскаржуваній постанові суду жодним чином не надано оцінки оскаржуваному рішенню Маяківської сільської ради, хоча таку оцінку суд був зобов'язаний надати повно та всебічно досліджуючи обставини справи.

При цьому апелянт вказує, що Маяківською сільською радою при прийнятті оскаржуваного рішення не дотримано порядку вилучення земельних ділянок, що є обов'язковим у таких випадках. Земельна ділянка, надана її подружжю для будівництва не є неосвоєною земельною ділянкою, на ній розпочате будівництво, споруджено цокольне при міщення незавершеного житлового будинку, вироблений проект забудови та знаходяться будівельні матеріали, завезені туди. Ні вона, ні колишній чоловік ОСОБА_4, ніколи не були мешканцями м.Луцька, а в оскаржуваному рішенні зазначається саме про земельні ділянки надані мешкан цям м.Луцька в 1990-1992 роках, а тому відповідач не міг включати до додатку оскаржу ваного рішення земельну ділянку, що була надана їм для будівництва жит лового будинку.

Відповідно до ст.31 Земельного кодексу України від 18.12.1990р., що діяв на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, вилучення (викуп) земельних ділянок з метою передачі їх у власність або надання у користування громадянам, підприємствам, установам і організаціям провадиться за згодою власників землі і землекористувачів на підставі рішення Верховної Ради України, місцевих Рад народних депутатів. У разі відмови власника землі або землекористувача дати згоду на вилучення (викуп) земельної ділянки або у разі відмови місцевої Ради народних депутатів у її вилу ченні ці питання можуть бути вирішені у судовому порядку.

Ні в 1996р., ні по даний час ніхто не звертався за згодою на таке вилучення. Відповідач не надсилав ні оскаржуваного рішення, ні будь-яких заяв чи повідомлень, не пропонував викупити, компенсувати вартість чи надати рівноцінну земельну ділянку, а без будь-якого повідомлення, прийняв оскаржуване рішення, чим , безумовно, порушив її права.

Згідно із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №13 від 25.12.1996р. (втратила чинність на підставі Постанови Верховного Суду № 7 від 16.04.2004р.), що діяла на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, чітко зазначено, що рішення ради про вилучення земельної ділянки є незаконним, якщо воно здійснене із порушенням порядку такого вилучення.

У відповідача не було ніяких підстав посилатись у оскаржуваному рішенні на те, що ділянка неосвоєна.

Окрім цього, судом не враховано, що при розгляді справ, що пов'язані із оскарженням рішень органів місцевого самоврядування, судам, окрім перевірки фактичних обставин справи, слід також і оцінювати оскаржувані рішення органів місцевого самоврядування на відповідність Конституції України та законам України.

Також апелянт зазначає, що під час розгляду даної справи судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про залучення до участі у справі ОСОБА_2, батька її чоловіка - ОСОБА_4, як третьої особи без самостійних вимог на пред мет спору на стороні позивача, як і безпідставно відмовив у задоволенні такого ж клопотання самого ОСОБА_2

Необхідність залучення ОСОБА_2 до участі в даній справі обґрунтовується тим, що ОСОБА_2, як спадкоємець ОСОБА_4, успадкував майно, яке зна ходиться на спірній земельній ділянці. Незалежно від того, яким саме є це майно - чи цо кольним приміщенням у формі об'єкта нерухомості, чи будівельними матеріалами у формі цокольного приміщення, воно є об'єктом незавершеного будівництва. Відповідно до роз'яснень викладених у п.8 Постанови Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008р., у разі смерті за будовника до завершення будівництва, його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Як видно із Проекту забудови, копія якого надана суду, забудовником був саме син ОСОБА_2 - ОСОБА_4. Отже, саме він, як спадкоємець ОСОБА_4, успадкував його права, як забудовника та цокольне приміщення незавершеного житлового будинку.

За даних обставин, оскільки ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_4, успадкував цо кольне приміщення незавершеного житлового будинку, що знаходиться спірній ділянці, і права забудовника та право користування земельною ділянкою, то в такому випадку рішення у даній справі також може вплинути на його права та охоронювані законом інтереси.

При прийнятті Луцьким міськрайонним судом оскаржуваної постанови, були та кож допущені і інші порушення процесуальних норм, оскільки з невідомих причин не був допитаний свідок ОСОБА_2

Крім того у оскаржуваній постанові суд посилається на «акт обстеження забудови індивідуального сектору масиву «Черниці» складений 12 вересня 1995р. комісі єю, яким виявлено несплату земельного податку та невикористання спірної земельної ділянки». Однак відповідач надав суду лише копію, заявивши, що в нього оригіналу немає, і невідомо де такий оригінал знаходиться. Більше цього, такий акт ніякої інформації щодо предмета спору не несе. В ньому взагалі не згадується жодне прізвище людей, чиї ді лянки було обстежено, чи місцезнаходження таких ділянок. Такі відомості могли міститись в додатку до вказаного акту, проте такий додаток відсутній.

Окрім вищенаведеного, у апелянта є сумніви в достовірності списку прізвищ грома дян, який відповідач трактує як додаток до оскаржуваного рішення, бо названий список, відповідно до його реквізитів, є «Додатком до рішення Маяківської с/р № 616 від 13.03.1996р.», а оскаржуване рішення Маяківської сільської ради від 13 березня 1996р. має № 6/6. Крім того в оскаржуваному рішенні йдеться про мешканців м.Луцька, а ні вона, ні її чоловік, не були мешканцями м.Луцька.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі навів доводи аналогічні за змістом та по суті доводам викладеним в апеляційній скарзі ОСОБА_1

З урахуванням викладеного просять постанову Луцького міськрайонного суду від 16.01.2012р. скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Маяківської сільської ради народних депутатів Луцького району від 3 липня 1992 року № 12/4 було вирішено дати згоду ОСОБА_4 на надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель площею 0, 10 га в с. Зміїнець Луцького району. Рішенням Маяківської сільської ради № 1992 від 09.09.1992 року вирішено виділити ОСОБА_4 земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_1. Даним рішенням зобов'язано ОСОБА_4 в місячний строк подати районному архітектору заяву-замовлення на виготовлення документації на право будівництва індивідуального жилого будинку на виділеній ділянці. Пунктом 3 рішення встановлено, що в тому разі, коли ОСОБА_4 розпочне будівництво без будівельного паспорта на забудову земельної ділянки або не розпочне будівництво без поважних причин протягом одного року, це рішення втрачає чинність, а виділена земельна ділянка без будь-якого повідомлення вилучається з його користування і може бути передана іншому забудовнику.

Відповідно до протоколу шостої сесії Маяківської сільської ради народних депутатів від 13 березня 1996 року на сесії прийнято рішення №6/6 згідно якого вилучено неосвоєні земельні ділянки в кількості 27 і передано в сільську раду для подальшого розподілу згідно списку, у якому зазначено ОСОБА_4 Підставою для прийняття такого рішення став акт обстеження забудови індивідуального сектору масиву «Черниці», складений 12 вересня 1995 року комісією, яким виявлено несплату земельного податку та невикористання спірної земельної ділянки.

Оскільки, згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, за життя ОСОБА_4 не ставив питання про визнання неправомірним спірного рішення Маяківської сільської ради народних депутатів від 13 березня 1996 року, яким було вилучено земельну ділянку, що була виділена йому для будівництва та обслуговування жилого будинку, а відповідно до вимог ч.1 ст. 23 Земельного кодексу ( в редакції 1990 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів і ОСОБА_4 права власності на спірну земельну ділянку за життя не набув, то суд вважав, що така земельна ділянка не може бути об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, як про це зазначала позивач, а тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що рішенням Маяківської сільської ради № 6/6 від 13.03.1996 року будь-які права чи інтереси позивача ОСОБА_1 не були порушені, а тому в задоволенні позову відмовив.

Проте колегія суддів з такими доводами суду першої інстанції не погоджується.

Розглядаючи спір суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що компетенція сільський рад щодо регулювання земельних питань визначена ст. 9 ЗК України (1990 р.) згідно якої до відання сільських рад в тому числі належить: 1) передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу; 3) вилучення (викуп) земель відповідно до статті 31 цього Кодексу.

Як уже зазначалось вище рішенням Маяківської сільської ради народних депутатів Луцького району від 3 липня 1992 року № 12/4 було вирішено дати згоду ОСОБА_4 на надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель площею 0, 10 га в с. Зміїнець Луцького району, а рішенням Маяківської сільської ради № 1992 від 09.09.1992 року вирішено виділити ОСОБА_4 земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_1. Межі вказаної земельної ділянки були згідно Акту винесені в натурі(а.с.18) та ОСОБА_4 виготовлено проект забудови земельної ділянки та проект житлового будинку(а.с.19-25). Крім того ОСОБА_4 та позивачкою, як подружжям, було розпочато на наданій сільською радою земельній ділянці будівництво житлового будинку, споруджено цокольне приміщення житлового будинку та завезено будівельні матеріали (а.с.26-27).

Оскільки ОСОБА_4 був належним землекорстувачем, то відповідно до ст.31 Земельного кодексу України(1990р.), що діяв на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, вилучення (викуп) земельних ділянок з метою передачі їх у власність або надання у користування громадянам, підприємствам, установам і організаціям могло бути проведено лише за згодою власників землі і землекористувачів на підставі рішення Верховної Ради України, місцевих Рад народних депутатів. У разі відмови власника землі або землекористувача дати згоду на вилучення (викуп) земельної ділянки або у разі відмови місцевої Ради народних депутатів у її вилу ченні ці питання могли бути вирішені тільки у судовому порядку.

Дані положення законодавства судом першої інстанції залишено поза увагою.

З урахуванням викладеного приймаючи рішення № 6/6 від 13.03.1996 року в частині вилучення земельної ділянки, наданої ОСОБА_4 Маяківська сільська рада вийшла за межі наданих її законом повноважень, а тому колегія суддів вважає, що позовні вимоги заслуговують на увагу.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити, постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2012 року у справі № 2а/0308/354/12 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Маяківської сільської ради № 6/6 від 13.03.1996 року в частині вилучення земельної ділянки, наданої ОСОБА_4.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин

Повний текст постанови виготовлений 06.03.2015 року