Справа № 2а/0370/1273/12
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року Справа № 118918/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 травня 2012 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аргос СП» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2012 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Аргос СП» звернулося до суду з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 25.04.2012 року: № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 306 605,00 грн. (основний платіж); № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 399 919,50 грн., в т.ч. за основним платежем - 266 613,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 133 306,50 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 28 травня 2012 року позов задоволено повністю. Визнано нечинними та скасовано податкові повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби №, № від 25.04.2012 року.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що між позивачем та ТОВ «ЛТЛ-Груп» було укладено договір поставки нафтопродуктів №01/06-2011 від 01.06.2011 року. Реальність здійснення господарських операцій ТзОВ «Аргос СП» з його контрагентом - ТОВ «ЛТЛ-Груп» підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а саме: договорами, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, складеними у повній відповідності до встановлених Законом вимог.

Суд першої інстанції вказує на те, що при здійсненні господарських операцій по купівлі товарів у ТОВ «ЛТЛ-Груп» та подальшій роздрібній торгівлі в діях позивача була наявна господарська мета, яка полягає в отриманні прибутку.

Таким чином, у відповідача не було підстав вважати договір поставки нафтопродуктів №01/06-2011 від 29.11.2011 року, укладений між ТзОВ «Аргос СП» та ТОВ «ЛТЛ-Груп», нікчемним.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, Луцька об'єднана державна податкова інспекція Волинської області Державної податкової служби оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 травня 2012 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог сязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що процесі проведення перевірки ТзОВ «Аргос СП» не надано належним чином оформлених первинних документів, що були предметом поставки згідно укладених між позивачем та ТзОВ «ЛТЛ- Груп» договорів. Також позивачем не надано документів, що підтверджують транспортування згаданого товару.

Апелянт вказує на те, що у товарно-транспортній накладній відсутні обов'язкові реквізити, а саме: прізвище ім'я та по-батькові, посада особи, яка здійснювала б відпуск товару зі складу, відсутні номер, серія та дата доручення особи, яка прийняла товар, відсутні реквізити довіреності на отримання товару.

Отже, в ході проведення перевірки неможливо встановити факт передачі ТМЦ від контрагентів-постачальників до ТзОВ «Аргос СП», факт виконання послуг з транспортування ПММ ТзОВ «Аргос СП» за період з 01.11.2011 р. по 30.11.2011 р.

Враховуючи вищенаведене, апелянт вважає, що операції є без мети настання реальних наслідків. Отже, зазначені операції відповідно до ч.1, ч.2 ст.215, частин 1, 5 ст.203 Цивільного кодексу України є нікчемними, і в силу ст.216 Цивільного кодексу України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю.

Таким чином, апелянт стверджує, що перевіркою встановлено відсутність об'єктів оподаткування при придбанні товарів з 01.11.2011 року по 30.11.2011 року, які підпадають під визначення: ст.185, п 186.1 ст.186, п.198.1, п. 198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого позивачем завищено податковий кредит на суму 266 613,03 грн. в т. ч. за листопад 2011 р. на суму 266 613,03 грн.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило а тому, суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Аргос СП» зареєстровано виконавчим комітетом Луцької міської ради 07.07.2010 року, що підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України. Основними видами діяльності позивача за КВЕД є: оптова торгівля паливом, роздрібна торгівля пальним, оптова торгівля деревиною, роздрібна торгівля іншими непродовольчими товарами, не віднесеними до інших групувань, діяльність барів, технічне обслуговування та ремонт автомобілів. 09.07.2010 року ТзОВ «Аргос СП» взято на податковий облік і на момент проведення перевірки знаходиться на обліку в Луцькій ОДПІ та було платником податку на додану вартість.

На підставі направлень від 21.02.2012 року №№ 000941, 000406 та відповідно до наказу від 21.02.2011 року №346 працівниками Луцької об'єднаної державної податкової інспекції у період з 21.02.2012 року по 29.03.2012 року було проведено позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Аргос СП» з питань здійснення фінансово-господарських операцій з ТОВ «ЛТЛ-Груп» за листопад 2011 року.

За результатами перевірки було складено акт № 5/23-2/37204376 від 06.03.2012 року, згідно висновків якого перевіркою встановлено порушення: ч.1 ст.203, 215, 228, 662, 655, 628, 638, 664 ЦК України в частині недодержання в момент вчинення правочину вимог, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (п.5 ст.203 ЦКУ), відповідно до частини 1,5 ст.203, п.1,2 ст.215, ст. 228 ЦК України, зазначені правочини мають ознаки нікчемності та є нікчемними - в силу Закону;

ст.185, п.186.1 ст.186, п.198.1, п.198.6 ст.198, п 200.1, п.200.2, п.200.3, п.200.4 ст.200 ПК України, ТзОВ «Аргос СП» завищено податковий кредит на суму 266 613,00 грн. за листопад 2011 року, в наслідок чого занижено податок на додану вартість на суму 266613,00 грн., в т.ч. за листопад 2011 року на суму 266 613,00 грн.;

п.п.134.1.1, п.134.1, ст.134, п.135.1., п.135.2, ст.135, п.138.8, ст.138, п п.139.1.9, п.139.1, ст.139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток за ІІ-ІV квартали 2011 року на суму 306 605,00 грн.

На вищевказаний акт перевірки № 5/23-2/37204376 від 06.03.2012 року позивачем було подано заперечення від 15.03.2012 року, на підставі чого відповідачем було прийнято рішення про проведення документальної позапланової перевірки, яка була проведена з 23.03.2012 року по 29.03.2012 року. За результатами вказаної перевірки було складено акт №565/22-1/37204376 від 05.04.2012 року, згідно висновків якого, вказаною перевіркою були підтверджені факти, зазначені в акті перевірки № 5/23-2/37204376 від 06.03.2012 року.

Висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що позивачем не було надано перевіряючим належним чином оформлених товарно-транспортних накладних на придбані у ТОВ «ЛТЛ-Груп» нафтопродуктів, що підтверджують транспортування вказаного товару, а відтак взаємовідносин між позивачем та ТОВ «ЛТЛ-Груп» носять безтоварний характер.

На підставі акту перевірки Луцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Волинської області Державної податкової служби винесено податкові повідомлення-рішення від 25.04.2012 року: № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 306 605,00 грн. (основний платіж); № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 399 919,50 грн., в т.ч. за основним платежем - 266 613,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 133 306,50 грн.

Встановлено, що між ТзОВ «Аргос СП» та ТОВ «ЛТЛ-Груп» було укладено договір поставки нафтопродуктів №01/06-2011 від 01.06.2011 року.

На виконання вказаного договору позивачем було придбано нафтопродукти відповідно до видаткової накладної №РН-0000047 від 04.11.2011 року, видаткової накладної №РН-0000048 від 11.11.2011 року, видаткової накладної №РН-0000049 від 16.11.2011 року, видаткової накладної №РН-0000050 від 23.11.2011 року, видаткової накладної №РН-0000051 від 29.11.2011 року, товарів на загальну суму 1 599 679 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 266 613,20 грн.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, та складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку із придбанням або виготовленням товарів та послуг, придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів, з метою їх подальшого використання в оподаткованих операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з, придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (абзац «а» п.198.1 ст. 198 ПК України).

Відповідно до пп. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (послуг); або дата отримання товарів (послуг), що підтверджено податковою накладною.

Згідно пп.198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.1 ст.201 ПК України встановлено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно п.201.6 ст.201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

При цьому, згідно п.201.10 ст.201 ПК України, податкова накладна є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що транспортування товару, на виконання договору поставки нафтопродуктів №01/06-2011 від 01.06.2011 року, підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортних накладних, а саме: ТТН № від 04.11.2011 року, ТТН № від 11.11.2011 року, ТТН № від 16.11.2011 року, ТТН № від 23.11.2011 року та ТТН № від 29.11.2011 року, які складені у повній відповідності до встановлених Законом вимог.

Відповідно до п.п. 1, 3, 5 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

До документів, що є підставою для оприбуткування товару, як правило, належать накладні та товарно-транспортні накладні. Такі документи є підставою для внесення записів до облікових бухгалтерських реєстрів. Відсутність відповідних первинних документів, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей, є порушенням установленого порядку ведення бухгалтерського обліку.

Пунктом 2.4 ст. 2 «Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року (зі змінами та доповненнями), первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву підприємства, установи від імені яких складений документ, назву документа (форми), код форми, дату і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявні в матеріалах справи видаткові накладні та товарно-транспортні накладні відповідають вимогам чинного законодавства до первинних документів, а відтак наділені юридичною силою та є належними доказами реальності здійснених господарських операцій.

На думку апеляційного суду, факт отримання послуг (товарів, робіт) між ТзОВ «Аргос СП» та ТОВ «ЛТЛ-Груп» мав реальний характер, вони підтверджені первинними бухгалтерськими документами.

Що стосується висновків апелянта щодо недійсності та нікчемності правочинів, укладених між ТзОВ «Аргос СП» з його контрагентом - ТОВ «ЛТЛ-Груп» суд апеляційної інстанції зазаначає:

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними»» при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 228 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

На думку суду апеляційної інстанції, визначенню правочину як такого, що порушує публічний порядок або визначенню правочину як такого, що є нікчемний, повинен передувати вирок суду про притягнення учасника (учасників) такого правочину до кримінальної відповідальності, який би набрав законної сили або рішення суду про визнання правочину недійсним. Однак, всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем таких доказів надано не було.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції повно і правильно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини, що склалися між сторонами, і дав їм належну правову оцінку, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 травня 2012 року у справі №2а/0370/1273/12 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аргос СП» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник