Справа № 813/8507/14
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

04 березня 2015 року № 813/8507/14

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого - судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чижук М.М.,

представника позивача Буй Б.В.,

представника відповідача Чабана О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» до Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування рішення від 29.04.2010 року №111 та визнання його таким, що втратив чинність,-

В С Т А Н О В И В :

15 грудня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Фірма «Нафтогазбуд» звернулося до суду із позовом до Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області, в якому просить:

-«скасувати у повному обсязі Рішення Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області від 29 квітня 2010р. №111 про стягнення коштів та продаж інших активів платника податків в рахунок погашення його податкового боргу»;

-«визнати Рішення Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області від 29 квітня 2010р. №111 про стягнення коштів та продаж інших активів платника податків в рахунок погашення його податкового боргу таким, втратив чинність з 01 січня 2011р.».

Ухвалою судді від 17 грудня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі №813/8507/14.

Судом на підставі статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України було здійснено заміну відповідача на правонаступника - Державну податкову інспекцію у Франківському районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області.

У судовому засіданні 02.02.2015 року представником відповідача було заявлено, а 18.02.2015 року надано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі положень ст.ст.100, п.9 ч.1 ст.155 КАС України, оскільки позивачем подано до суду позов із порушенням строків на звернення за захистом своїх прав.

Таким чином, враховуючи заявлене й подане у письмовій формі представником відповідача клопотання та долучені до матеріалів справи додаткові документи і докази, судом було поставлено на вирішення клопотання про залишення без розгляду позовної заяви.

Представник позивача подав до суду письмові заперечення на клопотання відповідача щодо залишення позовної заяви без розгляду. У своїх запереченнях представник зазначив, що позивач не пропустив строк для звернення до суду за захистом порушених прав, оскільки Товариство тривалий час знаходилося у скрутному фінансовому становищі й відносно нього було порушено справу про банкрутство. Окрім того, обґрунтовуючи у цьому ж запереченні і поважність причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом, представник ПАТ «Фірма «Нафтогазбуд» вказав, що, згідно з наказом позивача №41 від 28.10.2013 року, було встановлено для працівників виконавчої дирекції останнього одноденний робочий тиждень з 01.01.2014 року, а також лише ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.07.2014 року провадження у справі про банкрутство ПАТ «Фірма «Нафтогазбуд» (№ 5015/4447/12) було припинено, відтак відсутні підстави для залишення позову без розгляду.

Представник відповідача вказав, що позивачем пропущений строк звернення до суду із даним адміністративним позовом. Більш того, представник відповідача у судовому засіданні наполягав на застосуванні до позивача наслідків пропуску строку для звернення до суду з цим позовом, саме: просив залишити позовну заяву без розгляду.

Заслухавши думку представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положення ч.2 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України (чинного до 30.07.2010 року), для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо

не встановлено інше, обчислювався з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 3.7 Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Закон №2453-VI) було внесено зміни до ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України, які набули чинності з 30 липня 2010 року.

Згідно з цими змінами загальний строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, визначений ч.2 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України, було зменшено з одного року до шести місяців.

Разом з тим, суд враховує, що, відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99, ч.1 ст.58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб'єктивного права особи, в тому числі права особи на звернення до суду, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

У той же час, неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності.

Отже, приписи нового нормативно-правового акта не можуть змінити обсяг прав, який було встановлено попередніми нормативно-правовими актами.

Таким чином, тривалість і правила обчислення строку звернення особи до суду визначаються за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку.

Отже, тривалість строку звернення до суду не змінюється в разі подальших змін законодавства, яке регулює відповідні відносини. Тому строк звернення до суду розпочинається і закінчується з урахуванням тієї тривалості, яка передбачалася на момент початку перебігу відповідного строку.

При цьому, тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов, тобто не залежить від того, коли було фактично пред'явлено позов.

Як вбачається, рішення від 29 квітня 2010 року №111 про стягнення коштів та продаж інших активів платника податків в рахунок погашення його податкового боргу було прийняте ДПІ у Франківському районі м.Львова на підставі чинного до 01.01.2011 року Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (Закон №2181-ІІІ).

Таким чином, із моменту набрання чинності змін до КАС України, внесених Законом №2453-VI, до 01.01.2011 строки для звернення особи з позовом про скасування рішення були встановлені безпосередньо цим Кодексом.

Суд зауважує, що у даному випадку із адміністративним позовом ПАТ «Фірма «Нафтогазбуд» звернулось лише 15.12.2014 року, що підтверджується відбитком вхідного штампу суду на позовній заяві.

Таким чином, позивачем було порушено як річний (у випадку, якщо позивач дізнався про спірне рішення до 30.07.2010 року), так і шестимісячний строк (у випадку, якщо про спірне рішення позивач дізнався у період із 30.07.2010 року по 01.01.2014 року) звернення до суду, встановлений ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас, посилання представника позивача на те, що до спірних відносин слід застосовувати положення ПК України, на думку суду, є безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

Застосування строків звернення до адміністративного суду, визначених Податковим кодексом України, можливе лише щодо тих правовідносин, які виникли після набрання чинності цим Кодексом. Відповідно, нові строки оскарження до суду рішень суб'єкта владних повноважень поширюються на ті рішення, що винесені/отримані платником податку, починаючи з 01.01.2011 року.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, спірне рішення було надіслано відповідачем на адресу позивача ще - 08.05.2010 року, що виключає можливість застосування положень Податкового кодексу України.

У процесі розгляду справи судом з'ясовано, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.10.2012 року (справа №5015/4447/12) було порушено справу про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд», а також: уведено мораторій на задоволення вимог кредиторів; накладено заборону на відчуження основних засобів, іншого майна боржника, на укладення будь-яких інших угод, розпорядження коштами без згоди розпорядника майна, балансова вартість якого складає понад один відсоток балансової вартості активів боржника; заборонено посадовим особам боржника вчиняти дії щодо реорганізації чи ліквідації юридичної особи, укладання угод про зазначене з іншими суб'єктами підприємницької діяльності й введено процедуру розпорядження майном боржника.

Ухвалою ж Господарського суду Львівської області від 21.07.2014 року провадження у справі №5015/4447/12 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Трубінвест-Україна» про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» було припинено.

Так, у відповідності до ст.1 Закону України від 14.05.1992 року №2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником стосовно якого порушено справу про банкрутство грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Частиною 4 статті 12 Закону №2343-ХІІ встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

При цьому, положення ст.12 Закону №2343-ХІІ, яка встановлює, зокрема, заборону нараховувати протягом дії мораторію неустойку (штраф, пеню), інші фінансові (економічні санкції) за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), стосується вимог, зобов'язань, які підпадають під поняття мораторію. Таким чином, це положення слід застосовувати у контексті ст.1 цього Закону, де наведене саме визначення мораторію.

Системний аналіз змісту вищезазначених норм права свідчить про те, що мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після дня введення мораторію, а, отже, і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення. Невиконання таких зобов'язань є правопорушенням, тому нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання згаданих зобов'язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів, коштів на виконання таких грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також штрафних санкцій, ґрунтується на законі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 04.07.2011 року (справа №21-144а11) та приймається до уваги судом, відповідно до приписів ст.244-2 КАС України.

Тож, враховуючи наведене, посилання представника позивача на порушення справи про банкрутство Товариства як на обставину, що свідчить про поважність причин пропуску звернення до суду із означеним позовом, судом до уваги не приймаються.

З приводу посилань представника позивача на скрутне фінансове становище Товариства, то таке не може бути визнано поважною причиною пропуску звернення до суду, оскільки, відповідно до ч.1 ст.56 КАС України сторона, а також третя особа в адміністративній справі можуть брати участь в адміністративному процесі особисто і (або) через представника. В силу ч.7 ст.56 КАС України, законним представником органу, підприємства, установи, організації в суді є його керівник чи інша особа, уповноважена законом, положенням, статутом. Частиною 3 статті 58 КАС України передбачено, що довіреності від імені органу, підприємства, установи, організації видаються за підписом керівника або іншої уповноваженої на те законом, положенням, статутом особи і засвідчуються печаткою цього органу, підприємства, установи, організації.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відсутність фінансування та встановлення для працівників дирекції, згідно наказу голови правління ПАТ «Фірма «Нафтогазбуд» від 28.10.2013 року №41, на який посилається представник позивача, одноденний робочий тиждень з 01.01.2014 року не може бути визнано поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки повноваження на представництво інтересів ПАТ «Фірма «Нафтогазбуд» можливо було покласти на будь-якого із працівників Товариства, визначених за графіком їх виходу на роботу. При цьому, доказів щодо відсутності фінансових можливостей у ПАТ «Фірма «Нафтогазбуд» надіслання на адресу суду позовних заяв представником позивача суду не надано.

Загалом, виходячи з принципу юридичної визначеності та, зокрема, беручи до уваги рішення Європейського суду з прав людини від 28.03.2006 року у справі «Мельник проти України» (заява №23436/03), суд зазначає, що статтею 99 КАС України визначаються строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. У свою чергу, встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Обгрунтовану позицію із цього питання було висловлено Європейським Судом з прав людини також у справі «Олександр Волков проти України», а саме: у п.137 рішення Суд зазначив, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними.

Зазначене в повній мірі відповідає обставинам, які мають місце у даному випадку, й тим правовідносинам, які склалися. Зокрема, за відсутності належного й достатнього обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з оскарженням рішення суб'єкта владних повноважень, яке було прийняте понад 4 роки тому, та про яке позивачу стало відомо щонайменше у із 30.07.2010 року, тому суд не може вважати обґрунтованим розгляд відповідного позову, позаяк це суперечитиме, окрім іншого, засадам юридичної визначеності та остаточності.

Відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Згідно ч.3 ст.162 КАС України, якщо в ході судового розгляду справи суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду.

У відповідності до п.9 ч.1 ст.155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Таким чином, базуючись на викладеному вище, суд приходить до висновку, що в даному випадку позивачем було пропущено встановлений законом строк звернення до адміністративного суду, а позовна заява та долучені до неї матеріали не містять належних обґрунтувань поважності причин пропуску строку на звернення до суду із відповідним адміністративним позовом. При цьому, документального підтвердження неможливості звернення до суду у визначений строк представником позивача на вимогу суду надано не було.

Тож, суд вважає, що позовну заяву слід залишити без розгляду як таку, що подана до суду після закінчення строків, установлених КАС України.

Керуючись ст.ст.99, 100, 106, 155, 160, 162, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви задовольнити.

Залишити без розгляду позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» до Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування рішення від 29.04.2010 року №111 та визнання його таким, що втратив чинність.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 10 березня 2015 року.