Справа № П/811/4336/14
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

18 грудня 2014 року справа № П/811/4336/14

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В. за участю секретаря Бондар Я.Г. та представників:

позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2;

відповідачів: не з'явились

третьої особи-1 не з'явились

третьої особи-2 Бачинської А.Ю.

розглянувши у судовому засіданні клопотання Міністерства охорони здоров'я України та Державного підприємства "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України" про передачу за підсудністю справи

за позовомОСОБА_4
до відповідача-1 відповідача-2 за участю третьої особи-1 третьої особи-2 Міністерства охорони здоров'я України Державної служби України з лікарських засобів Державне підприємство "Державний експертний центр МОЗ України" Товариство з обмеженою відповідальністю "Валартін Фарма"
провизнання протиправними та скасування наказу №914 від 01.12.2014 року та розпорядження №22467-1.3/2.0/17-14 від 04.12.2014 року, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства охорони здоров'я України, Державної служби України з лікарських засобів, 3-я особа на стороні відповідачів ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України», 3-я особа на стороні позивача товариство з обмеженою відповідальністю «Валартін фарма про визнання протиправними та скасування наказу Міністерства охорони здоров'я України від 01.12.2014 року № 914 «Про тимчасову заборону застосування лікарського засобу», яким тимчасово заборонено застосування лікарського засобу Альфапег® Пегінтерферон альфа-2b (ліофілізат для розчину для ін'єкцій по 80 мкг, 100 мкг, 120 мкг або 150 мкг у флаконах № 1 в комплекті з розчинником (вода для ін'єкцій), заявник ТОВ «Валартін фарма», країна заявника Україна, Київська обл.., Києво-Святошинський р-н, с.Чайки, виробник ТОВ «Науково-виробнича компанія «Інтерфармбіотек», країна виробника Україна, м.Київ, номер реєстраційного посвідчення 886/12-300200000 № 777, наказ МОЗ України з реєстрації (перереєстрації) лікарських засобів від 05.10.2012 позиція 1, додаток 1, дата закінчення реєстрації 05.10.2017 року) шляхом припинення дії реєстраційного посвідчення без повернення збору за державну реєстрацію, та розпорядження Державної служби України з лікарських засобів № 22467-1.3/2.0/17-14 від 04.12.2014 р. про заборону реалізації та застосування лікарського засобу Альфапег® Пегінтерферон альфа-2b (ліофілізат для розчину для ін'єкцій по 80 мкг, 100 мкг, 120 мкг або 150 мкг у флаконах № 1 в комплекті з розчинником (вода для ін'єкцій).Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2009 року відкрито провадження в адміністративній справі №2а-14022/09/2670 та призначено попереднє судове засідання на 11 грудня 2009 року, яке у зв'язку з неприбуттям в попереднє судове засідання представників позивача відкладалось на 22 січня 2010 року.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено попереднє судове засідання на 18 грудня 2014 року.

16 грудня 2014 року Міністерством охорони здоров'я України та Державною службою України з лікарських засобів до суду подані клопотання про передачу адміністративної справи №П/811/4336/14 за правилами територіальної підсудності до Окружного адміністративного суду м. Києва, які обґрунтовані тим, що відповідно до ч. 3 ст. 19 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, чи іншого суб'єкта владних повноважень, повноваження якого поширюються на всю територію України вирішуються окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

В судовому засіданні 18 грудня 2014 року представники позивача та представник ТОВ «Валартін фарма» проти задоволення клопотань заперечили.

Відповідачі про час, місце розгляду повідомлені належним чином (а.с.35).

Кіровоградський окружний адміністративний суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

З урахуванням вимог пункту 3 частини першої статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може передати адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо після відкриття провадження у справі та до початку судового розгляду виявилося, що провадження у справі відкрито без дотримання правил територіальної підсудності.

Відповідно до частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які стосуються інтересів конкретної особи, вирішуються адміністративними судами за місцем проживання (перебування, знаходження) позивача, крім справ з приводу оскарження актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, які стосуються інтересів конкретної особи.

Частиною третьою вищезазначеної статті визначено, що адміністративні справи з приводу оскарження нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України чи іншого суб'єкта владних повноважень, повноваження якого поширюються на всю територію України, крім випадків, передбачених цим Кодексом, адміністративні справи з приводу оскарження рішень Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері державних закупівель, адміністративні справи, відповідачем у яких є закордонне дипломатичне чи консульське представництво України, його посадова чи службова особа, а також адміністративні справи про анулювання реєстраційного свідоцтва політичної партії, про заборону (примусовий розпуск, ліквідацію) політичної партії вирішуються окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Відповідно до Юридичної енциклопедії: В 6 т. /Редкол.: Ю70 Ю. С. Шемшученко (голова редкол.) та ін. - К.: «Укр. енцикл.», 1998. ISBN 966-7492-00-1/ поняття нормативно-правовий акт тлумачиться як - офіційний письмовий документ, який приймається уповноваженим органом держави і встановлює, змінює, припиняє чи конкретизує певну норму права.

Поняття правовий акт індивідуальної дії тлумачиться як - юридичний документ, розрахований на чітко визначений індивідуальний випадок та адресований конкретно визначеним суб'єктам.

Індивідуальний акт характеризуються: наявністю певної юридичної сили, що залежить від місця норми, на підставі якої ухвалено акт, у системі нормативних актів і характеру владної компетенції органу, що ухвалив акт; поширенням акта на конкретну життєву ситуацію (випадок), що визначається необхідністю реалізації нормативного припису загального характеру; одноразовою дією акта, що вичерпується одним випадком; наявністю владної можливості породжувати правові наслідки, викликати, змінювати або припиняти правовідносини, а також суб'єктивні права та юридичні обов'язки конкретних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувані Наказ та Розпорядження є актами індивідуальної дії, які не містять нових правових норм, прийняті з метою реалізації положень Порядку державної реєстрації (перереєстрації) лікарських засобів і розмірів збору за їх державну реєстрацію (перереєстрацію), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 376 від 26.05.2005 року, щодо конкретної життєвої ситуації, а саме: заборони застосування препарату Альфапег®. в зв'язку з не внесенням ТОВ «Валартін фарма» змін до реєстраційних матеріалів стосовно інструкції для медичного застосування лікарського засобу Альфапег®.

Крім того, суд звертає увагу на те, що Указом Президента України від 3 жовтня 1992 року №493/92 встановлено державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади.

Пунктом 1 вищезазначеного Указу встановлено, що з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Положеннями пункту 2 зазначеного Указу визначено, що державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю - Міністерство юстиції України.

Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 р. №731 затверджено Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади", включаються до Реєстру після їх державної реєстрації у Мін'юсті.

Пунктами 2, 3 вищезазначеного положення визначено, що державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер.

На державну реєстрацію подаються нормативно-правові акти, прийняті уповноваженими на це суб'єктами нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, що містять норми права, мають неперсоніфікований характер і розраховані на неодноразове застосування, незалежно від строку їх дії (постійні чи обмежені певним часом) та характеру відомостей, що в них містяться.

Так, суд ухвалою від 10 грудня 2014 року зобов'язав Міністерство охорони здоров'я України надати в судове засідання 18 грудня 2014 року докази державної реєстрації оскаржуваного наказу.

Проте, відповідач в судове засідання уповноваженого представника не направив та доказів витребовуваних судом не надав.

З наведеного вбачається, що незареєстровані відповідно до Указу Президента України від 3 жовтня 1992 року №493 "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" та Постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 р. №731 оскаржувані наказ та Розпорядження не є нормативно-правовими актами.

На підставі аналізу вищезазначених норм, суд дійшов висновку про те, що оскаржуваний наказ та розпорядження не є нормативно-правовими актами, а є розпорядчими актами індивідуальної дії, тобто владним велінням, яке спрямоване на регламентацію різновиду суспільних відносин шляхом зобов'язання суб'єктів до здійснення комплексу точно визначених дій.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" Разом із цим судам потрібно мати на увазі, що виходячи із завдань та принципів адміністративного судочинства для визначення територіальної підсудності спору під місцем перебування позивача слід розуміти також його фактичне перебування в межах адміністративно-територіальної одиниці, де виникли спірні правовідносини у зв'язку з цим перебуванням. Тому такий позивач має право звернутися до суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на ту адміністративно-територіальну одиницю, у межах якої виникли спірні правовідносини та де перебуває позивач, що не виключає його права звернення до суду за місцем проживання (перебування).

Положеннями пункту 5 передбачено, що в адміністративному судочинстві передача адміністративної справи з одного адміністративного суду до іншого можлива лише з підстав та в порядку, передбачених статтею 22 КАС України. Це питання вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду цього питання.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Тому порушення встановленого статтею 22 цього Кодексу порядку передачі справи з одного суду до іншого є неприпустимим та таким, що порушує право особи на незалежний та неупереджений суд.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених клопотань Міністерством охорони здоров'я України та Державною службою України з лікарських засобів про передачу адміністративної справи №П/811/4336/14 за правилами територіальної підсудності до Окружного адміністративного суду м. Києва, оскільки оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень вирішуються адміністративними судами за місцем проживання (перебування, знаходження) позивача, а інші передбачені статтею 22 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для передачі адміністративної справи на розгляд іншого адміністративного суду відсутні.

На підставі вищенаведеного, статтею 19, 22, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, Кіровоградський окружний адміністративний суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання Міністерства охорони здоров'я України та Державного підприємства "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України" про передачу за підсудністю справи - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя Р.В. Жук