Справа № 826/14066/14
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

03 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Антонов» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.11.2014 у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Антонов» до Державної фінансової інспекції України, треті особи - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, Фонд державного майна України, Міністерство юстиції України, Кабінет Міністрів України, за участю Генеральної прокуратури України про визнання дій протиправними,-

В С Т А Н О В И В:

ДП «Антонов» звернулося до суду першої інстанції з позовом, в якому просило: заборонити Державній фінансовій інспекції України вчиняти будь-які дії щодо направлення правоохоронним органам, органам, уповноваженим управляти державним майном, іншим державним органам або органам місцевого самоврядування матеріалів ревізії або будь-якої іншої інформації, що міститься у довідці Державної фінансової інспекції України №05-21/107 від 14.08.2014 про результати перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Антонов» за період з 01.01.2006 по 31.05.2014 або отриманої внаслідок проведення перевірки, результати якої оформлені довідкою Державної фінансової інспекції України №05-21/107 від 14.08.2014; заборонити правоохоронним органам, органам, уповноваженим управляти державним майном, іншим державним органам або органам місцевого самоврядування приймати будь-які рішення на підставі матеріалів ревізії або будь-якої іншої інформації, що міститься у довідці Державної фінансової інспекції України №05-21/107 від 14.08.2014 про результати перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Антонов» за період з 01.01.2006 по 31.05.2014 або отриманої внаслідок проведення перевірки, результати якої оформлені довідкою Державної фінансової інспекції України №05-21/107 від 14.08.2014.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.11.2014 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи в період з 23.06.2014 по 14.08.2014 Державною фінансовою інспекцією України на виконання доручення Прем'єр - міністрів України № 15665/1/1-14 від 02.06.2014 та на підставі наказу № 189 від 18.06.2014 проведено перевірку окремих питань фінансово - господарської діяльності Державного підприємства «Антонов» за період з 01.01.2006 по 31.05.2014.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено довідку № 05-21/107 від 15.08.2014.

Державне підприємство «Антонов» вважаючи протиправними дії Державної фінансової інспекції України по проведенню перевірки, складанню за її результатами довідки № 05-21/107 від 15.08.2014, викладенню в ній висновків та інформації звернулось з відповідним позовом до суду.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що довідка складена за результатами перевірки проведеної робочими групами центральних органів виконавчої влади за дорученням Прем'єр-міністра України та викладені у ній факти та висновки не можна розглядати як рішення суб'єкта владних повноважень, що породжує певні правові наслідки, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що висновки та інформація викладені в довідці № 05-21/107 від 15.08.2014 є безпідставними, недостовірними та не відповідають дійсним обставинам справи.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

На сторінках 4-5 зазначеної довідки вказано наступне: «Однак, на порушення постанови Кабінету Міністрів України від 28.11.2012 № 1082 «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для поповнення статутного капіталу ХДАВП та ДП «АНТОНОВ» органами державної влади, до сфери управління яких належало Підприємство (Державним агентством України з управління державними корпоративними правами та майном та Міністерством промислової політики України), не забезпечено внесення змін до Статуту в частині збільшення статутного капіталу Підприємства на суму отриманих в 2012 році бюджетних коштів - 64 443 тис. гривень.

Отже Статут підприємства не містить достовірну інформацію про реальну суму коштів і вартість матеріальних ресурсів, безоплатно виділених державою в постійне розпорядження Підприємству на правах повного господарчого відання».

В довідці № 05-21/107 від 15.08.2014 на сторінці 11 вказано наступне: «Документів, якими підтверджується право власності ДП «АНТОНОВ» на зазначені акції RUSLAN INTERNATIONAL Limited станом на 01.06.2014, до перевірки не надано.

Крім того, не надано документів, якими визначено повноваження учасників RUSLAN INTERNATIONAL Limited щодо прийняття рішень про розподіл прибутків та їх використання.

Таким чином, реєстр цінних паперів та звітів щодо їх руху компаній RUSLAN SALIS GmbH і RUSLAN INTERNATIONAL Limited знаходяться за їх місцезнаходженням, а саме в Великобританії та Німеччині."

Також, в зазначеній довідці на сторінці 14 вказано наступне: «Слід зазначити, що при винесенні рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05.02.2014 щодо визнання незаконним наказу про накладання дисциплінарного стягнення на головного бухгалтера Підприємства за невжиття заходів щодо перерахування отриманих від RUSLAN INTERNATIONAL Limited та RUSLAN SALIS GmbH дивідендів до державного бюджету, предметом дослідження були лише рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 червня 2006 року та від 14 серпня 2006 року».

На сторінці 15 довідки № 05-21/107 від 15.08.2014 зазначено наступне: «Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління (частина перша - третя статті 73 Господарського кодексу).

Частиною другою цієї статті визначено, що орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

При цьому, згідно з частиною першою статті 74 Кодексу державне комерційне підприємство є суб'єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу.

Тобто, правовим режимом майна державного підприємства є право господарського відання, а не право власності.».

В зазначеній довідці на сторінці 16 вказано наступне: «Отже, державі належать корпоративні права - частка участі у Компанії Ruslan SALIS GmbH та цінні папери Компанії RUSLAN INTERNATIONAL Limited».

Також, в зазначеній довідці на сторінці 36 вказано наступне: «Таким чином, якби управління корпоративними правами держави (акціями RUSLAN INTERNATIONAL Limited та долею в RUSLAN SALIS GmbH) здійснював уповноважений державою суб'єкт управління та за умови своєчасного оформлення на державу вказаних корпоративних прав, Державний бюджет України міг одержати доходи від цього майна (акцій/частки).

Проте, фактичні обставини в даному випадку вказують на ймовірність упущеної вигоди приблизно на 44 800 тис. грн. (за даними підприємства в цілому від вказаного вище майна ним отримано дохід на суму 75 347, 4 тис. грн., з яких до держбюджету перераховано 30 547,4 тис. грн. або 40,54 %)».

На сторінках 73-74 довідки № 05-21/107 від 15.08.2014 зазначено наступне: «Таким чином, вартість юридичних послуг, які не підтверджують їх безпосереднього взаємозв'язку з виробничою собівартістю, необгрунтовано віднесена до собівартості виконання замовлення № 828-04, що призвело до завищення собівартості наданих послуг з вантажних авіаперевезень на загальну суму 1 282 071,46 гри за відповідні періоди та викривлення фінансової звітності в частині визначення собівартості надання послуг з вантажних авіаперевезень та адміністративних витрат, чим не дотримано норм п. 11, 14, 18 П(С)БО «Витрати», затвердженого наказом Мінфіну України від 31.12.1999 № 318 та п. 4 розділу І П(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73».

Також в зазначеній довідці на сторінці 75 зазначено наступне: «Збитки ДП «АНТОНОВ» через не можливість повернути гроші з рахунків Підприємства, відкритих у ПАТ «Брокбізнесбанк», становлять 345,7 млн. грн. (з них зобов'язання банку за поточними рахунками - близько 226 млн. грн. та за депозитними -119,74 млн. грн.).

Вказане підтверджується інформацією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про те, що не задоволені за рахунок реалізації застави (нежитлового будинку, який банком передано в заставу Підприємству з метою забезпечення виконання зобов'язань за депозитним договором) та вимоги ДП «АНТОНОВ» як юридичної особи відносяться до сьомої черги погашення».

Відповідно до пп. 1 п. 4 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого указом Президента України від 23.04.2011 №499/2011 Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний фінансовий контроль за: використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів; дотриманням законодавства про державні закупівлі; діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Враховуючи положення законодавства, під актом державного чи іншого органу слід розуміти юридичну форму рішень цих органів - офіційний письмовий документ, який породжує певні наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Рішення суб'єкта владних повноважень у контексті положень КАС України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Нормативно-правові акти - рішення, дію яких поширено на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб і які призначені для неодноразового застосування щодо цього кола осіб.

Правові акти індивідуальної дії - рішення, які є актом одноразового застосування норм права і дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації, за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Обов'язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії є створення юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення.

Оспорювана позивачем довідка це письмовий документ, в якому зафіксовані певні обставини, що можуть бути в подальшому використані при прийнятті рішення уповноваженим органом (особою). Вони не мають обов'язкового характеру, а тому, не є ні нормативно-правовими актами, ні актами індивідуальної дії.

Більше того, вищевказана довідка не є актом, який встановлює, змінює або скасовує норми права чи породжує права та обов'язки суб'єкта, якому вона адресована. Довідка фіксує встановлення певних фактів, цей документ не тягне по відношенню позивача жодних юридичних наслідків, а тому оскарженню не підлягає, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Відповідно до пункту 14 Порядку проведення перевірки робочими групами центральних органів виконавчої влади затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 886 від 30.06.2006 результати виконання завдань, визначених у робочому плані, оформлюються окремою довідкою (актом) на бланку відповідного центрального органу виконавчої влади (його територіального органу), що підписується керівником, членами робочої групи та керівником об'єкта контролю. За наявності заперечень (зауважень) до змісту довідки (акта) об'єкт контролю подає їх не пізніше ніж протягом п'яти робочих днів після надходження довідки (акта) центральному органові виконавчої влади (його територіальному органові), спеціалісти якого склали зазначену довідку (акт). Керівник центрального органу виконавчої влади (його територіального органу) зобов'язаний подати протягом десяти робочих днів об'єктові контролю та головному виконавцеві висновки за результатами розгляду таких заперечень (зауважень). Співвиконавець за результатами виконання завдань складає і подає головному виконавцеві довідку (акт) із супровідним листом про загальні обсяги і суть виявлених порушень, а також висновки і пропозиції. Керівник робочої групи складає на основі зазначених довідок (актів) загальну довідку, яку підписує разом з усіма членами робочої групи та керівником центрального органу виконавчої влади - головним виконавцем і надсилає Кабінетові Міністрів України, співвиконавцям та керівникові об'єкта контролю. У разі коли представник об'єкта контролю не був включений до складу робочої групи, зазначена загальна довідка може бути підписана також керівником об'єкта контролю. У загальній довідці обов'язково визначаються заходи, спрямовані на розв'язання проблеми, відповідальні за виконання таких заходів органи виконавчої влади та строки їх виконання.

Таким чином, довідка складена за результатами перевірки проведеної робочими групами центральних органів виконавчої влади за дорученням Прем'єр-міністра України є документальним фіксуванням результатів виконання завдань, визначених у робочому плані, а отже є лише носієм доказової інформації та не містить волевиявлення суб'єкта владних повноважень щодо виявлених фактів правопорушень, з огляду на що, не створює жодних правових наслідків для суб'єкта господарювання та не змінює стан його суб'єктивних прав, оскільки сама по собі не породжує настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на права та обов'язки суб'єкта господарювання.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 10.10.2012 у справі № К/9991/30241/12.

Таким чином, колегія суддів вважає, що контролюючий орган не позбавлений права викладати в довідці власні суб'єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень, що приймаються на підставі такої довідки, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених суб'єтом господарювання порушень, а оцінка довідки, в тому числі і оцінка дій посадових осіб податкового органу щодо її складання, викладення у ній певних висновків, а також щодо самих висновків, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такої довідки.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.06.2012 у справі № К/9991/16720/12.

Крім того, відповідно до ухвали Верховного Суду України від 10.09.2013 у справі №21-237а13 акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Антонов» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.11.2014 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений 06.03.2015.

.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.