Справа № 815/6480/13-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" лютого 2015 р. м.Київ К/800/7267/14 К/800/7460/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

секретар судового засідання - Загородня М.О.,

за участю представника відповідача-1 - Борисової Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Південної митниці Міндоходів та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вілсон» до Південної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про скасування рішень та стягнення суми,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вілсон» звернулося до суду з позовом до Південної митниці Міндоходів та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, в якому просило скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 16 серпня 2013 року №500040001/2013/00363, рішення про коригування митної вартості товарів від 16 серпня 2013 року № 50004000/2013/410018/2, стягнути з Державного бюджету України через ГУ Державної казначейської служби України в Одеській області фінансової гарантії в розмірі 46522,69 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про неправомірність відмови у прийнятті до оформлення митної декларації та прийняття відповідачем рішення про коригування митної вартості та її визначення за шостим резервним методом, що призвело до надмірної сплати митних платежів. Вказував про надання достатніх документів на підтвердження визначеної ним митної вартості за ціною контракту щодо ввезених товарів.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2013 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

При винесенні рішення суд першої інстанції виходив із правомірності дій відповідача щодо прийняття рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, у зв'язку із наявністю у поданих документах розбіжностей та ненаданням позивачем витребуваних документів, що не дозволило митниці провести митне оформлення за заявленою вартістю.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2014 року задоволено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вілсон», постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2013 року скасовано та прийнято нову постанову, позов задоволено, скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Південної митниці Міндоходів від 16 серпня 2013 року №500040001/2013/00363 та рішення Південної митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 16 серпня 2013 року № 50004000/2013/410018/2; стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вілсон» 46522,69 грн. сплаченої фінансової гарантії за митною декларацією від 17 серпня 2013 року №500040001/2013/020276.

Задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції зазначив, що позивачем було подано усі необхідні та належні документи, які дозволяли визначити митну вартість товару за методом оцінки за ціною угоди щодо товарів, а відповідачем не було обґрунтована неможливість визначення митної вартості за наявними документами та недоведена правомірність оскаржуваного рішення про визначення митної вартості товарів за шостим методом. З урахуванням протиправності рішення митниці про визначення митної вартості за шостим методом суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про повернення із Державного бюджету платежів в сумі 46522,69 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Південна митниця Міндоходів та Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області звернулися до Вищого адміністративного суду України з касаційними скаргами, в яких, посилаючись на порушення норм матеріального права, просять скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2014 року та залишити в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2013 року.

Південна митниця Міндоходів у касаційній скарзі зазначає про правомірність коригування заявленої позивачем митної вартості та винесення картки відмови у прийнятті митної декларації у зв'язку з виявленими розбіжностями у поданих документах та ненаданням декларантом витребуваних додаткових документів. Крім того, вказував про недотримання позивачем встановленого законом порядку повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань.

Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області у касаційній скарзі зазначило про відсутність правових підстав для здійснення операцій щодо повернення спірної грошової суми.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вілсон» у поданих запереченнях просить касаційні скарги залишити без задоволення, рішення апеляційного суду залишити в силі.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача-1, обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, на підставі укладеного між «Монет Кокоа С.А.», Виладеканс, Іспанія та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вілсон» договору від 02 липня 2009 року №02/07/09/ІМР, позивачем з метою митного оформлення товару (какао-порошок) надано митниці митну декларацію №500040001/2013/020201 від 16 серпня 2013 року, у якій митна вартість товару визначена з використанням основного методу визначення митої вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Для митного оформлення товарів декларантом подано митному органу зовнішньоекономічний договір від 02 липня 2009 року № 02/07/09, інвойс від 21 травня 2013 року №79, копія вантажної митної декларації іноземної країни від 24 травня 2013 року №ES6015, банківські платіжні документи від 15 квітня 2013 року №211, банківські платіжні документи від 07 червня 2013 року №323.

Під час здійснення митного контролю у митного органу виникли сумніви щодо правильності визначення декларантом митної вартості та достовірності наданих декларантом до митного оформлення відомостей, а саме:

- у копії митної декларації країни відправлення не зазначена торгівельна марка;

- на товаро-супровідних документах (інвойсі від 21 травня 2013 року №79 та пакувальному листі від 26 травня 2013 року б/н) наявний підпис іншої особи, ніж на контракті від 02 липня 2009 року №02/07/2009 ІМР;

- в банківських документах про попередню оплату відсутнє посилання на інвойс від 21 травня 2013 року №79, що унеможливлює ідентифікацію.

Митницею запропоновано декларанту надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: виписку з бухгалтерської документації, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, які відповідають опису (артикулам) товарів, заявлених до митного оформлення, а також повідомлено, що за власним бажанням може подати додаткові наявні в нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару.

ТОВ «Вілсон» на інформаційному аркуші до митної декларації зроблено запис, що запитувані документи надати не має змоги, оскільки постачальник (представник) знаходиться у відпустці до кінця серпня.

У зв'язку із ненаданням декларантом додаткових підтверджуючих документів, наявності сумнівів щодо достовірності поданих документів та відсутністю даних, що підтверджують правильність визначення заявленої декларантом митної вартості товарів, 16 серпня 2013 року митним органом прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №50004000/2013/410018/2 та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №500040001/2013/00363.

З метою випуску товару у вільний обіг ТОВ «Вілсон» подано до митного органу нову митну декларацію від 17 серпня 2013 року №500040001/2013/020276 з урахуванням рішення про коригування митної вартості та сплачено різницю між сумою митних платежів, обчислених згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, у вигляді гарантії у розмірі 46522,69 грн.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

За приписами ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено ч.1 ст.53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно ч.1 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.4 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

У відповідності до ч.5 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Згідно ч.6 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Митниця може вимагати, а суб'єкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності зазначеної митної вартості товару. Надання неналежних документів або часткове надання витребуваних документів не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.

В даних спірних правовідносинах у митниці під час проведення контролю за визначенням митної вартості товару виник обґрунтований сумнів щодо правильності заявленої позивачем митної вартості, оскільки встановлено, що подані позивачем до митного оформлення документи містили розбіжності. За вказаними обставинами митниця мала обґрунтовані підстави для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару. При витребуванні додаткових документів митниця діяла відповідно до норм митного законодавства. При цьому відповідач, відповідно до наведених законодавчих норм надав позивачу можливість підтвердження заявленої митної вартості чи коригування митної вартості шляхом надання додаткових документів, однак позивач витребуваних документів на підтвердження заявленої митної вартості не надав. Враховуючи встановлені розбіжності та відмову позивача від надання додаткових документів у митниці не було можливості застосувати митну вартість, визначену позивачем, що дало митниці підстави для визначення митної вартості товарів за резервним методами згідно з положеннями ст.64 Митного кодексу України; митниця у рішенні послідовно довела неможливість застосування попередніх методів; рішення та картка відмови за формою та змістом відповідають встановленим законом вимогам.

За вказаними обставинами колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення митниці про коригування заявленої митної вартості товарів, картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України винесені у межах повноважень та на підставі вимог чинного законодавства, з урахуванням наданих декларантом документів, а тому підстав для їх скасування не вбачається.

Також, оскільки позивачем у встановлені ст.55 Митного кодексу України порядку та строки додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості не надано, підстави для повернення із Державного бюджету платежів, сплачених при митному оформленні товару, відсутні.

З урахуванням встановлених обставин суд першої інстанції прийняв вірне рішення про відмову в позові з підстав його необґрунтованості.

Висновки суду апеляційної інстанції про задоволення позову є помилковими.

У відповідності із ст.226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст.ст.220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Південної митниці Міндоходів та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2014 року скасувати. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2013 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді