Справа № 2а-1935/12/0970
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року Справа № 46/13/876

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Рибачука А.І.,

за участі секретаря - Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції України на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2012 року в справі за позовом Державного підприємства «Болехівське лісове господарство» до Державної екологічної інспекції України про визнання протиправними дій щодо складання акта перевірки,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2012 року Державне підприємство «Болехівське лісове господарство» (далі - ДП) звернулося до суду з позовом до Державної екологічної інспекції України (далі - Інспекція) в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просило визнати протиправними дії відповідача щодо складання акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 13-22 липня 2011 року (далі - Акт) в частині виявлення незаконної рубки.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що в Акті зазначено про виявлення перевіркою проведеною Інспекцією незаконної рубки дерев, проте жодного підтверджуючого документу не надано, як і не витребовувались документи на дозвіл вчинення рубки у компетентних органів, проте відповідні дозволи були наявні в ДП у вигляді лісорубних квитків.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2012 року в справі №2а-1935/12/0970 заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила Інспекція, яка покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. В апеляційній скарзі покликається на пропуск позивачем строку звернення до суду та вказує, що як дії по складанню Акта так і сам Акт не порушують жодним чином прав ДП, оскільки не породжує для нього ніяких наслідків. Вважає, що дії по складанню Акта і фіксації відповідного порушення було здійснено на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ДП не було вчинено жодного правопорушення природоохоронного законодавства в частині незаконної рубки лісу, а сама перевірка позивача Інспекцією проведена з порушеннями.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими з таких міркувань.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, в період з 13 по 22 липня 2011 року Інспекцією було проведено планову перевірку щодо дотримання ДП вимог природоохоронного та лісового законодавства, за результатами якої складено Акт (а.с.13-22).

У зазначеному Акті відповідачем було зазначено про виявлення Інспекцією незаконної рубки ДП дерев, зокрема ялини, ялиці та буку, що зумовило звернення позивача до адміністративного суду із цим позовом, оскільки такий вважає, що дії відповідача щодо складання такого Акту в цій частині протиправними.

У п.4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2012 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» цей суд роз'яснив, що за змістом ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акта в ієрархії національного законодавства, що регулює спірні правовідносини, подібні правовідносини (аналогія закону), або за відсутності такого закону - на підставі конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), принципів верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог ст.70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Цим вимогам оскаржене судове рішення не відповідає.

Так, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб визначені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон №877-V), який, зокрема встановлює порядок, умови та вимоги до проведення заходів державного нагляду (контролю) у вигляді планових та позапланових заходів.

Згідно зі ст.1 Закону №877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, органів місцевого самоврядування, інших органів (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня безпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Частиною 6 ст.7 цього Закону передбачено, що за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю), у разі виявлення порушень вимог законодавства, складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); вид заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо), предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім'я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб'єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

Якщо суб'єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями, які є невід'ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).

Згідно ч.7 ст.7 Закону №877-V на підставі акта, який складено за результатами здійснення планового заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, протягом п'яти робочих днів з дня завершення заходу складається припис, розпорядження або інший розпорядчий документ про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Враховуючи наведене, акт - є документ, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб'єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

У даному випадку, акт Інспекції - це службовий документ, який стверджує факт проведення перевірки суб'єкта господарювання та містить певні висновки посадової особи щодо можливих порушень вимог природоохоронного законодавства.

При цьому, слід зазначити, що Інспекція відповідно до чинного законодавства не позбавлена права викладати в акті перевірки власні суб'єктивні висновки щодо зафіксованих обставин та в подальшому, у разі виникнення спору щодо її рішень прийнятих за результатами проведеної перевірки, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності допущених порушень суб'єктами господарювання.

Оцінка акту перевірки, в тому числі й оцінка дій посадових осіб контролюючого органу щодо викладення у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається уповноваженими законом органами влади при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

У свою чергу, висновки Акта не породжують для позивача прав та обов'язків, що спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин і не мають обов'язкового характеру, оскільки є лише різновидом інформації.

Так, у цьому випадку Акт перевірки, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою можливих порушень законодавства, не є правовим документом, який встановлює відповідальність об'єкта контролю та, відповідно, не є актом індивідуальної дії у розумінні ч.1 ст.17 КАС України.

Тому, з оглядну на наведене, апеляційний суд звертає увагу, що обов'язковою ознакою дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер. Висновки, викладені у акті, не породжують обов'язкових юридичних наслідків. Водночас судження контролюючого органу про порушення законодавства об'єктом контролю є висновками тільки контролюючого органу, зазначення яких в акті перевірки не суперечить чинному законодавству. Такі твердження акта можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані висновки акта.

Відтак, оскільки акт перевірки не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася, то відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Акт перевірки є документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта (в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки) може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта, або у випадку можливого використання такого акта, як доказу вчинення правопорушення при розгляді відповідного спору.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішеннями Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 10 вересня 2013 року в справі 21-237а13 та від 24 вересня 2013 року в справі 21-255а13, які відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Як вбачається з матеріалів справи, ДП не обґрунтовано, у чому полягає порушення його прав оскаржуваними діями відповідача, фактично позивачем заперечується зміст акту перевірки та його висновки, однак, Акт не є обов'язковим для виконання та не тягне за собою настання юридичних наслідків.

Додатково, апеляційний суд зазначає, що обставини щодо вчинення посадовими особами Інспекції дій по проведенню перевірки які досліджувались судом не входять до предмету доведення у розглядуваній справі та можуть бути як і висновки акта предметом окремого позову про скасування рішення суб'єкта владних повноважень прийнятого за результатами такої перевірки, або у випадку можливого використання такого акта, як доказу вчинення правопорушення при розгляді відповідного спору, а їх правова оцінка судом на відповідність встановлених законом компетенції суб'єкта владних повноважень та порядку їх вчинення може бути підставою для задоволення вимог суб'єкта господарювання.

Встановлена відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту, тому суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні позову ДП слід відмовити.

З огляду на викладене, оскільки постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то апеляційну скаргу належить задовольнити, а оскаржувану постанову слід скасувати та прийняти нову постанову про відмову в позові.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції України задовольнити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2012 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя А.І. Рибачук

Повний текст виготовлений 27 лютого 2015 року.