Справа № 816/478/15-а
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. ПолтаваСправа №816/478/15-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Петрової Л.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лисака С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання неправомірною та скасування вимоги про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В:

14 лютого 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання неправомірною та скасування вимоги про сплату боргу від 11 листопада 2014 року №Ф3446-25/5924.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що Кременчуцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Полтавській області протиправно винесено вимогу про сплату боргу від 11 листопада 2014 року №Ф3446-25/5924, у той час як у ФОП ОСОБА_1 відсутня заборгованість по сплаті єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі /а.с. 104/.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, надав суду письмові заперечення, у яких просив суд провести розгляд справи без участі представника та відмовити у задоволенні позовних вимог /а.с. 90-93/. Зазначав, що спірна вимога відкликана у автоматичному режимі та її визнання неправомірною у судовому порядку не породжує жодних юридично значимих наслідків.

Таким чином, враховуючи дану явку сторін, суд вважає за можливим розглянути справу на підставі наявних у ній доказів.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 14 листопада 2001 року Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області, ідентифікаційний код НОМЕР_1, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_2 /а.с. 8/.

ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в Кременчуцькій об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки про взяття на облік платника податків від 23 листопада 2001 року №1478-01 /а.с. 9/.

11 листопада 2014 року на підставі облікової картки ФОП ОСОБА_1 в автоматичному режимі відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2446-25/5924, у якій зазначено, що станом на 31 жовтня 2014 року заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 3803,85 грн /а.с. 12/.

Зазначена вимога була отримана позивачем 14 листопада 2014 року, про що зазначено ФОП ОСОБА_1 у тексті позовної заяви /а.с. 14/.

Не погоджуючись із вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач оскаржив її у адміністративному порядку.

Рішеннями ГУ Міндоходів у Полтавський області та Державної фіскальної служби України вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11 листопада 2014 року №Ф-2446-25/5924 залишено без змін, а скарги ФОП ОСОБА_1 без задоволення /а.с. 13-25/.

Однак, позивач не погодився з вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 11 листопада 2014 року №Ф-2446-25/5924 та оскаржив її до суду.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При вирішення даного спору суд виходить з наступного.

Основним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI.

Відповідно до визначення, закріпленого у статті 1 названого Закону, єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) є консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Починаючи з 11 серпня 2013 року після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи" від 04 липня 2013 року №406-VII, яким внесені зміни до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", та Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи" від 04 липня 2013 року №404-VII, яким, у свою чергу, були внесені зміни до Податкового кодексу України, функції по забезпеченню адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску покладено на органи Міністерства доходів і зборів України.

Порядок оперативного обліку територіальними органами Міністерства доходів і зборів України податків, зборів, митних платежів, а також єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджений Наказом Міністерства доходів і зборів України 05 грудня 2013 року №765 /далі - Порядок/, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 04 лютого 2014 року за №217/24994.

У відповідності до пункту 4 розділу 1 цього Порядку облік податків, зборів та єдиного внеску ведеться підрозділами Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників (далі - Міжрегіональне ГУ), спеціалізованих державних податкових інспекцій з обслуговування великих платників (далі - СДПІ), державних податкових інспекцій в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, об'єднаних державних податкових інспекцій (далі - ДПІ) відповідно до функціональних повноважень.

За даними оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, коштів передоплати та єдиного внеску Міндоходів та його територіальними органами в автоматичному режимі формуються звітність і зведена інформація про нарахування та надходження податків, зборів, митних платежів, коштів передоплати, єдиного внеску, податковий борг, недоїмку із сплати єдиного внеску, відшкодування податку на додану вартість, результати перевірочної роботи, розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу), надміру сплачених сум платежів та єдиного внеску тощо /пункт 11 Порядку/.

У розумінні пункту 6 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавству.

Згідно абзацу 1 - 4 частини першої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Частиною 4 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Загальні положення щодо порядку направлення (вручення) та відкликання податкових вимог встановлені статтями 59 і 60 Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Наказом Міністерства доходів і зборів України, від 09 вересня 2013 року №455 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яка визначає процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів.

Пунктом 6.4. Інструкції передбачено, що вимога про сплату боргу формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з карток особових рахунків платників за формою згідно з додатком 4 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 5 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

За результатами огляду спірної вимоги судом встановлено її відповідність законодавчо встановленій формі.

Відповідно до пункту 6.7. Інструкції 6.7. встановлено, що вимога вважається відкликаною, якщо сума боргу самостійно погашається платником.

Аналогічна норма закріплена також у підпункті 60.1.1 пункту 60.1. статті 60 Податкового кодексу України, відповідно до якого податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

Згідно письмових пояснень відповідача, викладених у запереченнях /а.с. 92/, станом на дату розгляду справи вимога від 11 листопада 2014 року №Ф3446-25/5924 є автоматично відкликаною на підставі норм пункту 6.7. Інструкції 6.7. про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, та в силу вимог законодавства прийняття письмового рішення керівника податкового органу з цього питання не вимагається.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що на момент розгляду справи податкова вимога вважається відкликаною в силу законодавства, а рішення контролюючим органом про скасування такої вимоги у випадку її відкликання відповідачем не приймається, суд дійшов висновку про те, що спірна податкова вимога не порушує права позивача та не підлягає скасуванню.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ /частина перша статі 2 Кодексу адміністративного судочинства України/.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси /частина перша статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України/.

На підставі викладеного, суд доходить висновків, що у випадку оскарження позивачем рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, які не порушують прав, свобод або охоронюваних Законом інтересів позивача, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про відсутність предмету спору та відповідно підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено 10% суми судового збору, що становить 182,70 грн, таким чином, позивач має сплатити 90% недоплаченої суми пропорційно відхиленої суми вимог, що становить 1644,30 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання неправомірною та скасування вимоги про сплату боргу відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державного бюджету України (на розрахунковий рахунок: 4002, отримувач коштів: УДКСУ у м. Полтаві Полтавської області, 22030001; Банк отримувача: ГУДКСУ у Полтавській області, МФО: 831019; Код ; Код класифікації доходів бюджету: 22030001; Призначення платежу: судовий збір, за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Полтавський окружний адміністративний суд, ) судовий збір у розмірі 1644,30 грн /одна тисяча шістсот сорок чотири гривні тридцять копійок/.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2015 року.

Суддя Л.М. Петрова