Справа № 816/303/15-а
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2015-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/303/15-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Довгопол М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кулик - Куличок О.Л.,

представника позивача - Шквира С.В.,

представника відповідача - Соколова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Мегабанк" до Відділу державної виконавчої служби Машівського районного управління юстиції, треті особи - ОСОБА_3, Фермерське господарство "Едельвейс 1", Публічне акціонерне товариство "Компанія "Райз", про скасування постанов, зняття арешту, -

В С Т А Н О В И В:

30 січня 2015 року Публічне акціонерне товариство "Мегабанк" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Машівського районного управління юстиції, треті особи - ОСОБА_3, Фермерське господарство "Едельвейс 1", Публічне акціонерне товариство "Компанія "Райз", про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.09.2014 у ВП № 44398229 та постанови про відкриття виконавчого провадження №32210259 від 12.04.2012 в частині накладення арешту та оголошення заборони на відчуження майна, яке належить Фермерському господарству "Едельвейс 1" на підставі свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_6 від 25.02.2008, а саме, трактор колісний марки Беларус -892, 2007 р.в., заводський номер НОМЕР_4, двигун № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, зняття арешту із вказаного майна.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що між ВАТ "Мегабанк" (правонаступником якого є ПАТ "Мегабанк") та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №299/2007 на суму 127 500 грн. З метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору сторонами укладено договір застави рухомого майна №99/2007-з, в якому предметом застави визначено трактор колісний марки Беларус - 892. В порушення умов договору застави ОСОБА_4 перереєстрував заставлене майно на Фермерське господарство «Едельвейс 1». З огляду на те, що ОСОБА_4 помер, а заставлене майно перебуває у власності ФГ "Едельвейс - 1", між банком та фермерським господарством досягнуто згоди щодо реалізації предмета застави в позасудовому порядку з метою погашення заборгованості по кредитному договору. Проте 27.01.2015 ВДВС Машівського РУЮ було повідомлено позивача про те, що 18.09.2014 постановою державного виконавця накладено арешт на все рухоме майно ФГ "Едельвейс - 1", у тому числі трактор колісний марки Беларус - 892. Крім того, позивачу стало відомо, що арешт на вказане майно накладено також постановою про відкриття виконавчого провадження від 12.04.2012. Позивач вважає постанови державного виконавця протиправними та такими, що порушують його право на заставлене майно.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи свою позицію тим, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.09.2014 винесена відповідно до вимог ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" для забезпечення реального виконання рішень, які набрали законної сили, в межах виконавчого провадження ВП № 44398229, при цьому на момент винесення постанови державному виконавцю не було відомо про наявність застави на майно боржника. Також вказував, що постанова від 12.04.2012 про відкриття виконавчого провадження на виконання наказу Господарського суду Рівненської області №5019/1238, виданого 18.02.2011, прийнята на підставі ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено можливість накладення арешту на майно боржника під час відкриття виконавчого провадження. При цьому звертав увагу на те, що виконавче провадження № 32210259, відкрите постановою від 12.04.2012, завершено шляхом винесення постанови від 29.10.2013 про повернення виконавчого документа стягувачеві. За таких обставин вважає оскаржувані постанови правомірними та такими, що не підлягають скасуванню.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, надала через канцелярію суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розгляд справи проводити без її участі /а.с.134/.

Представник третьої особи ФГ "Едельвейс -1" в судове засідання також не з'явився, надав заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував та просив розгляд справи провести без участі його представника /а.с.132/

Представник третьої особи ПАТ "Компанія Райз" не забезпечив явку уповноваженого представника, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надав.

З огляду на викладене, суд вважав можливим провести розгляд справи за даної явки.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що між ВАТ "Мегабанк", в особі директора Полтавської філії ВАТ "Мегабанк" Олійника А.В., та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №299/2007 від 26.12.2007, за умовами якого кредитодавець зобов'язувався надати позичальнику грошові кошти у розмірі 127500 грн на придбання трактора на строк з 26.12.2007 по 23.12.2011 /а.с.8-9/.

На виконання п. 2.1 кредитного договору №299/2007 сторонами договору укладено договір застави майна від 27.12.2007 № 99/2007-з, посвідчений приватним нотаріусом Машівського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_6 Предметом застави визначено трактор колісний, марки Беларус - 892, реєстраційний номер НОМЕР_3, заводський номер НОМЕР_4, двигун № НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4 (заставодавцю) на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5, виданим Машівською ІДТН 25.12.2007. Вартість предмету застави сторонами погоджено у розмірі 150 000 грн (пункт 1.5. договору).

Відповідно до п.1.2 договору застави предмет застави залишається у Заставодавця з правом володіння, користування, без права розпорядження.

Пункт 2.1.2 договору покладав на Заставодавця обов'язок вчинення правочинів з предметом застави лише після попереднього письмового дозволу заставодержателя /а.с.14-16/.

Відомості про заставу внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, про що зроблено запис у відповідному реєстрі 28.12.2007 за № 6346608 /а.с.140 /.

В подальшому трактор колісний Беларус - 892, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_3, що належав ОСОБА_4 (свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_5 /а.с.19/), був перереєстрований 25.02.2008 на ФГ "Едельвейс -1", реєстраційний номер НОМЕР_2 (свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_6 /а.с. 20/), що підтверджується також відомостями Уніфікованої автоматизованої електронно - облікової системи AgroTech, наданими на запит суду Державною інспекцією сільського господарства в Полтавській області /а.с.51/.

12.04.2012 постановою державного виконавця ВДВС Машівського РУЮ на підставі судового наказу №5019/1238, виданого 18.06.2011 Господарським судом Рівненської області, відкрито виконавче провадження №32210259 та накладено арешт на все майно, що належить ФГ "Едельвейс - 1", та заборонено здійснювати його відчуження /а.с.218/

Постановою державного виконавця від 29.10.2013 виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", а також припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення /а.с.232/.

13.08.2014 державним виконавцем ВДВС Машівського РУЮ повторно відкрито виконавче провадження із примусового виконання судового наказу Господарського суду Рівненської області № 5019/1238/11 від 18.07.2011 про стягнення із Фермерського господарства «Едельвейс 1» на користь Публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз» боргу у загальному розмірі 8275,61 грн (номер виконавчого провадження 599/2, за ЄДРВП 44397595) /а.с. 181/.

Також 13.08.2014 державним виконавцем ВДВС Машівського РУЮ відкрито виконавче провадження із примусового виконання судового наказу Господарського суду Рівненської області № 5019/1239/11 від 29.06.2011 про стягнення із Фермерського господарства «Едельвейс 1» на користь Публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз» боргу у загальному розмірі 312 715,98 грн (номер виконавчого провадження 603/2, за ЄДРВП 44398229) /а.с. 186/.

Постановою державного виконавця від 21.08.2014 на підставі ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" об'єднано у зведене виконавче провадження виконавчі провадження №603/2-14 та №599/2-14, де боржником за виконавчим документом є ФГ "Едельвейс - 1", присвоєно номер виконавчого провадження 603/2-14/а.с.187/

В межах зведеного виконавчого провадження 18.09.2014 державним виконавцем ВДВС Машівського РУЮ на підставі ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження /а.с. 193/. Арешт майна ФГ "Едельвейс -1" 18.09.2014 зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстраційний номер 14541442) та 23.09.2014 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно /а.с.194 -195/.

Листом від 22.01.2015 за №95/03-32 ВДВС Машівського РУЮ повідомило Публічне акціонерне товариство "Мегабанк", яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Магабанк"/а.с.158/, про те, що 18.09.2014 винесено постанову про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження, в тому числі, на трактор Беларус-892, який є предметом застави згідно договору від 26.12.2007 між ВАТ «Мегабанк» та ОСОБА_4 /а.с.18/

Позивач, не погоджуючись з постановами ВДВС Машівського РУЮ від 12.04.2012 у виконавчому провадженні №32210259 та від 18.09.2014 у виконавчому провадженні 44398229 в частині накладення арешту на трактор Беларус-892 та оголошення заборони на його відчуження, оскаржив їх до суду.

Суд бере до уваги, що позивач не є стороною (учасником) виконавчого провадження, особою, яка залучається до проведення виконавчих дій, при цьому про наявність постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.04.2012 та постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.09.2014 позивач дізнався 26.01.2015 із листа ФГ «Едельвейс1» /а.с.38 -40/, а до суду із позовом звернувся 30.01.2015, тому суд вважає, що позивачем дотримано строк звернення до суду.

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваних постанов та обґрунтованості позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 21.04.1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження".

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

В силу приписів пункту 3 частини 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, як судові накази.

Згідно частини першої статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Частиною другою статті 25 вказаного Закону передбачено, що за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Як встановлено судом, 12.04.2012 державним виконавцем ВДВС Машівського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №32210259 з виконання наказу Господарського суду №5019/1238 виданого 18.06.2011, та на виконання вимог ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" за заявою стягувача /а.с. 216/ накладено арешт на все майно, що належить боржнику ФГ "Едельвейс 1" /а.с. 218/.

Таким чином, постанова від 12.04.2014 в частині арешту майна та оголошення заборони на його відчуження прийнята відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановленими чинним законодавством.

Крім того, постановою державного виконавця від 29.10.2013 виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", якою також припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення /а.с.232/.

З огляду на викладене, суд вбачає, що арешт, накладений постановою від 12.04.2012 знято самостійно державним виконавцем, при цьому постанова від 29.10.2013 в частині припинення арешту не скасована, тому суд приходить до висновку, що підстави для зняття арешту судом відсутні.

Стосовно постанови державного виконавця ВДВС Машівського РУЮ від 18.09.2014 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження /а.с. 193/, суд виходить з наступного.

Статтею 32 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено заходи примусового виконання рішень: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно з частиною 1 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до частин 1, 2 статті 57 вказаного Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Частиною 1 статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі:

виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (частина 3 статті 54).

Згідно з частинами 4, 6 статті 54 Закону про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

Системний аналіз статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що звернення стягнення на заставлене майно допускається лише за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя, крім випадків, визначених частиною 3 статті 54: 1) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

При цьому у будь-якому випадку, навіть, якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти від реалізації заставленого майна у першу чергу, а залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів.

Судом встановлено, що позивач, який є заставодержателем майна - трактора Беларус -892 згідно договору застави № 99/299-з, власником якого є ФГ «Едельвейс 1», не є стягувачем у виконавчому провадженні, в межах якого винесено постанову про накладення арешту та оголошення заборони на його відчуження від 18.09.2014.

Водночас суд враховує, що вартість предмета застави трактора Беларус -892 у договорі застави встановлена у розмірі 150 000 грн.

Стосовно розміру заборгованості боржника заставодержателю, судом встановлено, що боржник за кредитним договором, забезпеченого заставою, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить копія свідоцтва про смерть, яка наявна в матеріалах справи /а.с.21/.

Із матеріалів спадкової справи померлого ОСОБА_4 суд вбачає, що єдиним спадкоємцем померлого є ОСОБА_3, якою отримано свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВТВ № 547273 від 25.01.2013 /а.с. 246/.

При цьому листом від 18.01.2013 № 19-104 Полтавське ЦРВ ПАТ «МЕГАБАНК» повідомило державного нотаріуса Машівської державної нотаріальної контори про те, що залишок заборгованості ОСОБА_4 згідно кредитного договору № 299/2007 від 26.12.2007 складає 1147,76 грн. /а.с. 245/.

За таких обставин у свідоцтві про право на спадщину за законом серії ВТВ № 547273 від 25.01.2013 спадщину визначено у складі, крім іншого, кредиту згідно кредитного договору №299/2007 від 26.12.2007 в сумі 1147 грн 76 коп. /а.с.246/.

В ході дослідження розрахунку заборгованості за кредитним договором № 299/2007 від 26.12.2007 судом встановлено, що станом на 18.09.2014 та станом на дату розгляду справи заборгованість за кредитом складає 1147,76 грн, штрафи та пеня - 35 736,94 грн. /а.с.160 -163/. При цьому згідно пояснень представника позивача штрафи та пеня в сумі 35 736 грн 94 коп. були нараховані після смерті ОСОБА_4

За загальним правилом смерть фізичної особи - сторони зобов'язання - не припиняє зобов'язального правовідношення, оскільки майнові права та обов'язки померлого входять до складу спадщини та переходять до його спадкоємців.

Частиною першою ст. 608 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачено, що зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до частини 1 статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

При цьому згідно частини 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Таким чином зобов'язання померлого ОСОБА_4 по кредитному договору договором № 299/2007 від 26.12.2007 підлягало визначенню на день його смерті, і перейшло до спадкоємця у розмірі , визначеному у свідоцтві про право на спадщину, а саме, 1147,76 грн. Доказів внесення змін до свідоцтва сторонами не надано і судом не встановлено.

З огляду на викладене, суд бере до уваги те, що розмір заборгованості боржника заставодержателю - позивачу, визначений у свідоцтві про право на спадщину, складає 1147,76 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вартість предмета застави суттєво перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю, а відтак накладення арешту на заставлене майно не суперечить вимогам статті 54 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічна позиція підтримується Вищим адміністративним судом України (зокрема, ухвала від 12.12.2014 у справі № К/9991/67548/11 (реєстраційний номер 41990870).

Суд також бере до уваги, що відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Аналогічні приписи закріплені і в статті 1 Закону України «Про заставу».

Статтею 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Суд відзначає, що положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені гарантії для заставодержателя у разі реалізації заставленого майна в межах виконавчого провадження, навіть у тому разі, коли заставодержатель не є стягувачем у відповідному виконавчому провадженні, а саме, задоволення вимог інших стягувачів може бути здійснено лише у разі першочергового повного задоволення вимог заставодержателя.

Крім того, накладення арешту на майно у виконавчих провадженнях не є актом безпосереднього звернення стягнення на майно, а є дією спрямованою на забезпечення можливості звернення стягнення на майно у майбутньому, тому накладення арешту та чинність постанов про арешт майна не позбавляє права заставодержателя на задоволення його вимог за рахунок заставленого майна згідно із встановленим пріоритетом, як те передбачено положеннями статтею 14 та частиною 1 статті 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Відповідна позиція висловлена Вищим адміністративним судом України у рішенні від 03.02.2015 у справі № К/800/66504/14 (реєстраційний номер 42842132).

Суд відхиляє посилання позивача на те, що накладений арешт порушує його право звернення стягнення на предмет застави у позасудовому порядку, оскільки згідно статті 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Однак як встановлено судом, у Державному реєстрі відсутні будь-які відомості про звернення стягнення на предмет застави, доказів надіслання відповідних повідомлень позивачем до суду також не надано. Крім того, термін дії зареєстрованого позивачем обтяження (до 28.12.2012) вичерпано і позивачем не перереєстровано зазначене обтяження /а.с. 140 - 141/, натомість публічне обтяження (арешт) на підставі постанови державного виконавця від 18.09.2014 зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та є чинним до 18.09.2019 /а.с. 194/

Враховуючи викладене, правові підстави для скасування постанов державного виконавця ВДВС Машівського РУЮ від 12.04.2012 та 18.09.2014 та зняття арешту з майна відсутні, відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Отже, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Мегабанк" до Відділу державної виконавчої служби Машівського районного управління юстиції, треті особи - ОСОБА_3, Фермерське господарство "Едельвейс 1", Публічне акціонерне товариство "Компанія "Райз", про скасування постанов, зняття арешту відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 04 березня 2015 року.

Суддя М.В. Довгопол