Справа № 826/1134/15
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 березня 2015 року № 826/1134/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Катющенка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської

області

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на

тимчасову адміністрацію АТ «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра

Вікторовича

про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської області (далі - позивач, УПФ) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію АТ «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича (далі по тексту - відповідач, Уповноважена особа) про зобов'язання відповідача визнати грошові вимоги до боржника - Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в розмірі 61111,15 грн.; зобов'язання відповідача включити до реєстру вимог кредиторів ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість перед УПФ в сумі 61111,15 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що за результатами проведеної перевірки позивачем встановлено не зарахування на рахунки УДКСУ сум перерахованих платниками збору на відчуження легкових автомобілів загальним розміром 61111,15 грн., які були сплачені даними платниками через Відділення №2 Дніпропетровського ГРВ м. Нікополь АТ «Брокбізнесбанк». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію АТ «Брокбізнесбанк» Куреним Олександром Вікторовичем у включенні до реєстру акцептованих вимог кредиторів вказаних грошових вимог УПФ відмовлено листом від 03.12.2014 №55-кр, при цьому безспірні вимоги УПФ на суму 61111,15 грн. станом на момент звернення до суду залишаються непогашеними.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2015 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні на 19 лютого 2015 року.

Представник позивача у судовому засіданні на 19 лютого 2015 року позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні на 19 лютого 2015 року проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, зазначаючи, що Уповноважена особа діяла відповідно до вимог законодавства. Підставою для відмови у включенні позивача до реєстру кредиторів ПАТ «Брокбізнесбанк» є та обставина, що кредиторами в даному випадку можуть виступати лише платники визначених позивачем коштів, які віднесені УПФ до безспірних грошових вимог, оскільки саме грошові кошти фізичних осіб з технічних причин не було своєчасно перераховано банком.

Представниками сторін у судовому засіданні 19 лютого 2015 року подано заяви про розгляд справи у письмовому провадженні, з огляду на що та відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив про продовження розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступних висновків.

22 квітня 2014 року позивачем проведено перевірку Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міст Нікополь, Орджонікідзе, Марганець, Нікопольського та Томаківського районів, підпорядкованого УДАЇ ГУ МНС України в Дніпропетровській області щодо додержання діючого законодавства з питань нарахування збору на обов'язкове державне пенсійне страхування під час набуття права власності на легкові автомобілі, що підлягають державній реєстрації та випадків послаблення працівниками реєстраційно-екзаменаційних підрозділів Державтоінспекції контролю за сплатою власниками транспортних засобів збору під час набуття права власності на легкові автомобілі, що підлягають державній реєстрації, про що складено акт перевірки від 22 квітня 2014 року №2.

З акта вбачається, що під час перевірки правильності визначення суми збору на обов'язкове державне пенсійне страхування під час набуття права власності на легкові автомобілі, серед іншого, виявлено факт не зарахування на рахунки УДКСУ сум перерахованих платниками збору на відчуження легкових автомобілів, які були сплачені через Відділення №2 Дніпропетровського ГРВ м. Нікополь АТ «Брокбізнесбанк» (касир № 1), а саме по 9 платникам на загальну суму 31199,07 грн.:

- 19.02.2014 квитанція №48/95 на суму 1590 грн., платник ОСОБА_2 на р/рахунок 0028 УДКСУ в м. Марганці;

- 19.02.2014 квитанція №30/59 на суму 1515 грн., платник ОСОБА_3 на р/рахунок 0028 УДКСУ в м. Марганці;

- 20.02.2014 квитанція №40/79 на суму 3197,50 грн., платник ОСОБА_4 на р/рахунок 0029 УДКСУ в м. Нікополь;

- 21.02.2014 квитанція №29/57 на суму 2497,50 грн., платник ОСОБА_5 на рахунок 0029 УДКСУ в м. Нікополь;

- 21.02.2014 квитанція №25/49 на суму 3522,50 грн., платник ОСОБА_6 на р/рахунок 0028 УДКСУ в м. Марганці;

- 25.02.2014 квитанція №13/25 на суму 1622,50 грн. платник ОСОБА_7 на р/рахунок 0029 УДКСУ в м. Нікополь;

- 28.02.2014 квитанція №17/33 на суму 12074,07 грн., платник ОСОБА_8 на р/рахунок 0029 УДКСУ в м. Нікополь;

- 01.03.2014 квитанція №23/45 на суму 3397,50 грн., платник ОСОБА_9 на р/рахунок 0028 УДКСУ в м. Марганці;

- 01.03.2014 квитанція №42/21 на суму 1782,50 грн., платник ОСОБА_10 на р/рахунок 0029 УДКСУ в м. Нікополь.

Також виявлено факт не зарахування на рахунок УДКСУ Нововоронцовського району Херсонської області сум перерахованих платниками збору на відчуження легкових автомобілів, які були сплачені через Відділення №2 Дніпропетровського ГРВ м. Нікополь AT «Брокбізнесбанк» (касир № 1), а саме: 19.02.2014 квитанція №26/51 на суму 29912,08 грн., платник ОСОБА_11 на р/рахунок 0233 УДКСУ Нововоронцовського району Херсонської області.

При цьому, загальна сума не перерахованих коштів становить 61111,15 грн., що, у свою чергу, представником відповідача не заперечувалось.

29 квітня 2014 року УПФ звернулось до відповідача з листом №2275/02/28 щодо сприяння у вирішенні питання щодо зарахування АТ «Брокбізнесбанк» вказаних коштів на відповідні рахунки Управління в УДКСУ.

16 червня 2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою №3015/08/28, в якій заявив кредиторські вимоги в сумі 10025,00 грн. та просив включити дані вимоги до реєстру вимог кредиторів ПАТ «Брокбізнесбанк».

Листом від 03 грудня 2014 року № 55-кр відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Також відповідач зазначав, що кредиторами АТ «Брокбізнесбанк» в ситуації, що склалась, є платники коштів, оскільки їх кошти з технічних причин не були своєчасно перераховані банком. При цьому відповідач повідомив, що у зв'язку із запровадженням тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Брокбізнесбанк» з 03.03.2014 року по 02.06.2014 року (рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.02.2014 року №9) кошти платників залишились в обліку на балансовому рахунку №2902 «кредиторська заборгованість за прийняті платежі населення».

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду за їх захистом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначено положеннями Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 року №400/97-ВР (в редакції, чинній на момент здійснення спірних платежів) (далі - Закон №400/97).

Так, згідно пункту 6 частини 1 статті 2 цього Закону об'єктом оподаткування для платників збору, визначених пунктом 7 статті 1 цього Закону (підприємства, установи та організації незалежно від форми власності, фізичні особи, які набувають право власності на легкові автомобілі, що підлягають першій державній реєстрації в Україні в підрозділах Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, крім випадків забезпечення легковими автомобілями інвалідів згідно із законодавством та успадкування легкових автомобілів відповідно до закону), є вартість легкового автомобіля.

Згідно зі статтею 3 Закону №400/97 збір на обов'язкове державне пенсійне страхування платники збору, визначені у частині другій цієї статті, сплачують до Пенсійного фонду України в порядку, визначеному законодавством України.

Платники збору, визначені пунктами 6, 7, 9 і 10 статті 1 цього Закону, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування сплачують до Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Ці кошти в установленому порядку зараховуються до державного бюджету і використовуються згідно із законом про Державний бюджет України.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, відповідальністю суб'єктів переказу, а також загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системи визначено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року №2346-III (далі - Закон №2346).

Так, статтею 8 цього Закону встановлені строки проведення переказу.

Банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів (пункт 8.1).

Банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку. Банки та їх клієнти мають право обумовлювати в договорах інші, ніж встановлені в цьому пункті, строки переказу готівки (пункт 8.2).

За порушення строків, встановлених пунктами 8.1 та 8.2 цієї статті, банк, що обслуговує платника, несе відповідальність, передбачену цим Законом (пункт 8.3).

Міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів. Внутрішньобанківський переказ виконується в строк, встановлений внутрішніми нормативними актами банку, але не може перевищувати двох операційних днів (пункт 8.4).

Строки проведення переказу за допомогою платіжних інструментів, крім встановлених пунктами 8.1 - 8.4 цієї статті, визначаються правилами платіжної системи та договорами, що укладаються між учасниками та користувачами платіжної системи. Строк виконання міжбанківського переказу, що здійснюється на підставі клірингових вимог, не може перевищувати строк, установлений пунктом 8.4 цієї статті (пункт 8.5).

Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року №2121-III (далі - Закон №2121) клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Згідно положень пункту 22.1 статті 22 Закону №2346 ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів.

Клієнт банку має право самостійно обирати види розрахункового документа (крім платіжної вимоги), які визначені цим Законом, для ініціювання переказу. Платіжна вимога застосовується у випадках, коли ініціатором переказу виступає стягувач або, при договірному списанні, отримувач (пункт 22.2). Розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги-доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує. Платіжна вимога-доручення подається отримувачем коштів безпосередньо до платника. Доставка платіжної вимоги-доручення до платника може здійснюватися банком, що обслуговує отримувача коштів, через банк, що обслуговує платника, а також за допомогою засобів зв'язку. Стягувач має право подавати розрахункові документи, що ініціюють переказ з рахунка банку-резидента, відкритого в Національному банку України, безпосередньо до Національного банку України (пункт 22.3).

Згідно пункту 22.8 статті 22 Закону №2346 розрахунково-касове обслуговування клієнтів здійснюється банками на договірній основі.

Водночас пунктом 22.4 статті 22 даного Закону встановлено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

У відповідності до абзацу 1 пункту 1.32 статті 1 Закону №2346 платником є особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів, при цьому кошти, які надходять на особовий рахунок визнаються власністю клієнта банку, а не банківської установи зокрема.

Відтак, неперерахування банком грошових коштів згідно доручення клієнта є порушенням прав клієнта цього банку як власника грошових коштів, переказ яких відповідно ним ініційовано, а не їх отримувача. При цьому, як встановлено положеннями пункту 32.1 статті 32 Закону №2346, банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, постановою Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року №107 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних», рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28 лютого 2014 року № 9 «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації» розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» () з ринку та запроваджено в ньому тимчасову адміністрацію з 03 березня 2014 року по 02 червня 2014 року.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 10 червня 2014 року №339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11 червня 2014 року №45 «Про початок ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію» з 11 червня 2014 року розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк».

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року №4452-VI (далі - Закон №4452).

Згідно частини 1 статті 36 наведеного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом одного дня після призначення уповноваженої особи Фонду керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу бухгалтерської та іншої документації банку. У разі ухилення від виконання зазначених обов'язків винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до частини 4 статті 36 Закону №4452 початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують операційну діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України.

Під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом (ч. 5 ст. 36 Закону).

Відповідно до частини 6 статті 36 Закону №4452 обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом; 2) витрат, пов'язаних із забезпеченням його операційної діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті; 3) виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку. Зобов'язання банку, передбачені пунктами 2 і 3 частини шостої цієї статті, виконуються банком у межах його фінансових можливостей у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду. З метою забезпечення виконання зобов'язань банку, передбачених пунктом 1 частини шостої цієї статті, Фонд має право надати банку цільову позику.

Частиною 7 статті 36 наведеного Закону встановлено, що дія Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на банки не поширюється.

Згідно частини 5 статті 45 цього Закону протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до частини 1 статті 46 Закону №4452 уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду: 1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється; 2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; 4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку; 5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; 6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; 7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається (ч. 2 ст. 46 Закону).

Таким чином, суд звертає увагу, що обмеження, встановлені статтею 36 та статтею 46 Закону №4452, виникли поза межами строку, встановленого статтею 8 Закону №2346 та ПАТ «Брокбізнесбанк» був зобов'язаний перерахувати кошти, які надійшли до нього, зокрема: 19.02.2014 квитанція №48/95 на суму 1590 грн., платник ОСОБА_2 на р/рахунок 0028 УДКСУ в м. Марганці; 19.02.2014 квитанція №30/59 на суму 1515 грн., платник ОСОБА_3 на р/рахунок 0028 УДКСУ в м. Марганці; 20.02.2014 квитанція №40/79 на суму 3197,50 грн., платник ОСОБА_4 на р/рахунок 0029 УДКСУ в м. Нікополь; 21.02.2014 квитанція №29/57 на суму 2497,50 грн., платник ОСОБА_5 на рахунок 0029 УДКСУ в м. Нікополь; 21.02.2014 квитанція №25/49 на суму 3522,50 грн., платник ОСОБА_6 на р/рахунок 0028 УДКСУ в м. Марганці; 25.02.2014 квитанція №13/25 на суму 1622,50 грн. платник ОСОБА_7 на р/рахунок 0029 УДКСУ в м. Нікополь; 19.02.2014 квитанція №26/51 на суму 29912,08 грн., платник ОСОБА_11 на р/рахунок 0233 УДКСУ Нововоронцовського району Херсонської області.

Разом з тим, статтею 2 Закону №2121 визначено, що кредитором банку може бути юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Враховуючи наведене у сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки ініціаторами переказів коштів є клієнти банку-фізичні особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, то останні в даному випадку і є кредиторами ПАТ «Брокбізнесбанк».

У свою чергу, зазначені обставини свідчать про помилковість доводів позивача щодо наявності у нього підстав бути визнаним кредитором даної банківської установи та включеним до реєстру акцептованих вимог кредиторів з грошовою вимогою в сумі 61111,15 грн.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що у заяві останнього на адресу відповідача від 16 червня 2014 року №3015/08/28, позивач посилався на Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який на банки не поширюється, та просив включити до реєстру вимог кредиторів ПАТ «Брокбізнесбанк» кредиторські вимоги в сумі 10025,00 грн.

Ні у позовній заяві, ні представником позивача у судовому засіданні не надано будь-яких пояснень з приводу визначення кредиторських вимог в сумі 10025,00 грн.

Також суд вважає за доцільне зауважити, що Пенсійний фонд України, відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року №384/2011, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 6 Положення Пенсійний фонд України для виконання покладених на нього завдань має право порушувати у встановленому законом порядку питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (п.10); звертатися в установленому законом порядку до відповідних правоохоронних органів у разі виявлення фактів порушення порядку нарахування, обчислення і сплати страхових внесків.

У сфері загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, у відповідності до пункту 10 статті 106 Закону №1058, виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до банків фінансові санкції, визначені цим пунктом.

Згідно частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За встановлених обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Управління Пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської області.

Судові витрати відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України присудженню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову Управління Пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської області відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя В.П. Катющенко