Справа № 818/2793/14
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 р. Справа №818/2793/14

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Осіпової О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Мікулінцевої А.П.,

позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - Коваль С.В., Мостової Г.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №818/2793/14

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Охтирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області

про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до Охтирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області (далі по тексту - відповідач, Охтирська ОДПІ), в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу від 22.09.2014 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 23105грн.69коп.

Свої вимоги мотивує тим, що співробітниками відповідача проведена документальна планова виїзна перевірка його господарської діяльності за період з 01.01.2013 року до 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт від 22.04.2014 року №187/18-23-17-0123/НОМЕР_1 та зроблено висновки про порушення ним п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України (заниження податку на доходи фізичних осіб-підприємців від провадження господарської діяльності за перевірений період всього в сумі 10500грн.) та п.2 ч.1 ст.7, ч.3 ст.7, ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (заниження єдиного внеску із суми доходу фізичної особи-підприємця, яка забезпечує себе роботою самостійно, в сумі 23105грн.69коп.)

Позивач зазначає, що такі висновки не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах законодавства. Зокрема, за результатами перевірки контролюючим органом було виключено суми коштів на придбання ним вантажного автомобіля Renault Magnum 2006 у ТОВ «БК Солар» в повному обсязі та донараховано єдиного внеску в загальній сумі 23105грн.69коп. Проте, Охтирська ОДПІ повинна була провести відповідні розрахунки та прийняти рішення щодо частини відрахувань, тобто виключити з валових витрат не повністю суму витрат на придбання основного засобу, а враховуючи, що він використовувався в господарській діяльності позивача, з урахуванням до витрат суми амортизаційних відрахувань. Наприкінці 2013 року ФОП ОСОБА_1 нарахував амортизацію на всі автомобілі з урахуванням проведеного капітального ремонту та включив цю суму в розрахунок валових витрат за 2013 рік. Внаслідок допущеної ним помилки позивач не викреслив суму на придбання сідельного тягача Renault Magnum 2006 з книги обліку валових доходів та витрат та не вписав до неї суму амортизаційних відрахувань, однак під час проведення перевірки він повідомив посадових осіб контролюючого органу про нарахування такої амортизації з наданням необхідних документів.

На підставі викладеного, позивач вважає висновки акту перевірки безпідставними та просить визнати протиправною прийняту на його підставі вимогу від 22.09.2014 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 23105грн.69коп.

В судовому засіданні позивач позовні вимог підтримав із зазначених вище підстав.

В судовому засіданні представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували (т.1, а.с.77-81, т.2, а.с.187-192), пояснивши, що перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7%, встановлено,що самозайнятою особою ОСОБА_1 в порушення п.2 ч.1 ст.7, ч.3 ст.7, ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» неправильно визначено суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок (з урахуванням максимальної величини), в результаті чого донараховано єдиного внеску в загальній сумі 23105грн.69коп. Так, згідно з даними книги обліку доходів та витрат, відомостей з реєстру валових витрат та виписки про рух грошових коштів на р/р НОМЕР_2 до складу документальних витрат фізичної особи-підприємця віднесено придбання основних фондів, а саме сідельного тягача Renault Magnum 2006. Тобто, до складу витрат фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування не включається вартість придбаного рухомого та нерухомого майна (основних засобів), а підлягає амортизації. На порушення п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України перевіркою встановлено безпідставне включення ФОП ОСОБА_1 до складу документальних витрат вартості придбаних транспортних засобів на 70000грн. (сума без ПДВ). Крім того, позивачем під час проведення перевірки не було надано жодних первинних документів, що підтверджують вартість об'єкта амортизації (договору купівлі-продажу транспортного засобу, актів приймання-передачі, податкових, видаткових накладних, платіжних доручень, виписок банківських установ, прибуткових, видаткових касових ордерів). Також фізичною особою-підприємцем під час проведення перевірки не було надано копію наказу про облікову політику підприємства, яким визначений метод нарахування амортизації.

Вислухавши пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши зібрані у справі письмові докази, суд встановив наступне.

Охтирською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Сумській області була проведена документальна планова перевірка позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 року до 31.12.2013 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року до 31.12.2013 року, результати якої відображені в акті від 22.04.2014 року №187/18-23-17-0123/НОМЕР_1 (т.1, а.с.6-37).

Під час перевірки відповідачем було встановлено завищення валових витрат у 2013 році на загальну суму 70000 грн. та як наслідок заниження єдиного внеску із суми доходу (прибутку) фізичної особи-підприємця, яка забезпечує себе роботою самостійно, в сумі 23105грн.69коп. (т.1. а.с.25). Зокрема, в п.2.1.2 акту перевірки наведено, що ФОП ОСОБА_1 безпідставно включено до складу документальних витрат вартість придбаного транспортного засобу на 70000грн. (сума без ПДВ), оскільки до складу витрат фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування не включається вартість придбаного рухомого та нерухомого майна (основних засобів), а підлягає амортизації.

Перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок, відповідно до встановлених порушень в п.2.1.2 даного акту перевірки, та даних Книги обліку доходів та витрат платника податків підсумований помісячний чистий дохід по наступним місяцям: січень (111468грн.64коп.), квітень (76989грн.30грн.), травень (176140грн.69коп.), липень (18345грн.65коп.) та грудень (105054грн.46коп.), а в інші періоди зазначена від'ємна сума чистого доходу (т.1, а.с.33).

Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7%, встановлено, що самозайнятою особою ФОП ОСОБА_1 неправильно визначено суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок (з урахуванням максимальної величини), в результаті чого донараховано єдиного внеску в загальній сумі 23105грн.69коп. (т.1, а.с.34).

Тобто, в якості порушених норм права в акті перевірки відповідачем зазначені п.177.1, п.177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) та п.2 ч.1 ст.7, ч.3 ст.7, ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

На підставі Акту перевірки Охтирською ОДПІ ГУ Міндоходів у Сумській області винесено вимогу від 22.09.2014 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 23105грн.69коп. (т.1, а.с.38).

При вирішенні питання щодо правомірності викладених у Акті перевірки висновків відповідача суд виходить з наступного.

Згідно із п.177.2 ст.177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Визначення «витрати» наведено в пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), за яким витратами є сума будь-яких витрат платника податків у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 177.4 ст.177 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до переліку витрат фізичних осіб-підприємців, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ цього Кодексу («Податок на прибуток підприємства»).

Витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 статті 138 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

До складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема, це витрати на утримання основних засобів, до яких відноситься і амортизація (абз. «в» пп.138.10.2 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України).

При цьому, відповідно до пп.139.1.5 п.139.1 ст.139 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу витрат не включаються витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144-148 цього Кодексу, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 ст.148 цього Кодексу.

Згідно зі п.144.1 ст.144 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати на придбання основних засобів, нематеріальних активів та довгострокових біологічних активів для використання в господарській діяльності підлягають амортизації.

Основними засобами у розумінні пп.14.1.138 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України є матеріальні активи у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 2500 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 2500 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Тобто до складу витрат не включаються витрати на придбання основних засобів, а підлягають амортизації у порядку, визначеному ст.144-146 ПК України.

Як вбачається з матеріалів справи (т.2, а.с.179-186), ФОП ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №2 від 17.01.2013 року придбано у власність сідельний тягач Renault Magnum 2006, вартість якого позивачем віднесено до складу документальних витрат на придбання основних фондів, про що свідчать записи у Книзі обліку доходів і витрат від 08.02.2013 року гр.10 всього у сумі 63649грн.20коп. та запис від 13.03.2013 року гр.10 всього у сумі 65080грн.31коп. (т.1, а.с.92, 95).

Суд погоджуються з висновком відповідача, що витрати на придбаний позивачем транспортний засіб повинні відноситися до валових витрат з урахуванням положень щодо амортизації транспортних засобів, проте зазначає, що контролюючий орган повинен був провести відповідні розрахунки та прийняти рішення стосовно частини відрахувань, виключивши з валових витрат не повністю суми витрат на придбання сідельного тягача, а враховуючи, що він використовується в господарській діяльності фізичної особи-підприємця, з урахуванням до витрат сум амортизаційних відрахувань.

При цьому, суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо неможливості проведення відповідних розрахунків внаслідок не надання позивачем під час проведення перевірки первинних документів, що підтверджують вартість об'єкта амортизації (договору купівлі-продажу транспортного засобу, актів приймання-передачі, податкових, видаткових накладних, платіжних доручень, виписок банківських установ, прибуткових, видаткових касових ордерів (т.2, а.с.191-192), оскільки такі документи надані позивачем до матеріалів справи та перелічені в акті перевірки (т.1, а.с.24), який не містить зауважень щодо недоліків у їх веденні.

Більш того, пункт 6 таблиці, що наведена у розділі 1.13 Акту перевірки (т.1, а.с.13), вказує на використання при її проведенні документів, які підтверджують витрати підприємця на придбання ТМЦ: податкові, видаткові накладні, рахунки-фактури, акти здачі-прийняття робіт, фіскальні чеки, банківські квитанції (перевірені суцільним порядком з 01.01.2013 року до 31.12.2013 року).

Відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі по тексту - Закон №2464 VI) фізичні особи-підприємці,що застосовують загальну систему оподаткування та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, сплачують єдиний внесок у розмірі 34,7 відсотка із суми доходу, отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Пунктом 2 ч.1 ст.7 Закону №2464 VI встановлено, що фізична особа-підприємець повинна сплачувати єдиний внесок, сума якого не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно з ч.3 ст.7 Закону №2464 VI нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої вказаним Законом.

Відповідно до пункту 4 ч.1 ст.1 Закону №2464 VI максимальна величина бази нарахування єдиного внеску визначена як максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, на яку нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Оскільки висновок контролюючого органу про порушення позивачем п.2 ч.1 ст.7, ч.3 ст.7, ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» був зроблений із врахуванням висновку про завищення валових витрат у 2013 році на загальну суму 70000 грн., викладеного в пункті 2.1.2 акту перевірки (т.1, а.с.53), то твердження відповідача щодо заниження ОСОБА_1 єдиного внеску із суми доходу фізичної особи-підприємця, яка забезпечує себе роботою самостійно, в сумі 23105грн.69коп. також не відповідають дійсності.

На підставі викладеного, вимоги позивача щодо визнання протиправною та скасування вимоги від 22.09.2014 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 23105грн.69коп. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Охтирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) -задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу від 22.09.2014 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 23105грн.69коп

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) судовий збір в сумі 182 грн.70коп. (сто вісімдесят дві грн.70коп.) .

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено та підписано 23.02.2015 року.

Суддя (підпис) О.О. Осіпова

З оригіналом згідно

Суддя О.О. Осіпова