Справа № 346/3118/13-а
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 р. Справа № 10541/13/876
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Відділу Державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 липня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції та Управління Пенсійного фонду України в м.Коломия та Коломийському районі Івано-Франківської області про визнання незаконною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції (далі - ВДВС) та Управління Пенсійного фонду України в м.Коломия та Коломийському районі Івано-Франківської області (далі - УПФ) в якому просив скасувати постанову ВДВС від 23.04.2013 ВП №36875203 про закінчення виконавчого провадження (далі - Постанова) як невірну, зобов'язати відновити виконавче провадження і встановити термін його виконання з переказом боргу на його рахунок.

Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 липня 2013 року в справі №346/3118/13-а заявлений позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії ВДВС про винесення Постанови. Визнано незаконною та скасовано Постанову. В решті позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням фактично в частині задоволених позовних вимог, його оскаржило ВДВС, яке покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції в цій частині та прийняти нову постанову якою відмовити у задоволенні позову. У поданій апеляційній скарзі вказує, що УПФ позбавлене можливості виконати рішення суду в силу відсутності відповідних коштів, що є поважною причиною невиконання, а відтак і підставою для закінчення виконавчого провадження відповідно до ст.89 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №606-XIV).

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому апеляційний суд, у відповідності до ч.1 ст.197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів. Перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що як судове рішення так і виконавчий лист, який виданий на його виконання ВДВС не виконані в повному обсязі, а державним виконавцем не вчинено усіх передбачених чинним законодавством заходів для повного та своєчасного їх виконання.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 06.03.2013 ВДВС винесено постанову ВП №36875203, якою відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа виданого 25.10.2011 №2а-1568 про зобов'язання УПФ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачене підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 22.04.2011 по 22.07.2011 включно, з врахуванням ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум (а.с.13).

УПФ повідомило ВДВС, що на виконання постанови про відкриття провадження було здійснено перерахунок пенсії стягувачу згідно виконавчого листа, однак оскільки фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок Державного бюджету України, а на даний момент фінансування вказаної доплати до пенсії не проводиться, то немає можливості виконати постанову державного виконавця в повному обсязі в частині виплати перерахованих сум.

23.04.2013 державним виконавцем винесено постанову, якою виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого 25.10.2011 №2а-1568 закінчено (а.с.14).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон №606-ХІV.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

В силу вимог ст.17 Закону №606-ХІV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема і виконавчих листів, що видаються судами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 Закону №606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст.17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.75 Закону №606-XIV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.49 Закону №606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч.3 ст.75 цього Закону.

Як вбачається з оскаржуваної Постанови, державний виконавець закінчив виконавче провадження оскільки рішення суду боржник не виконує у зв'язку із незалежними від нього обставинами (відсутні кошти для даного виду виплат), а тому підстави для застосування до боржника штрафних санкцій, що передбачені ст.ст.75, 89 Закону №606-XIV відсутні.

Відповідно до ч.3 ст.75 Закону №606-XIV у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст.89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Частинами 1 та 2 ст.89 Закону №606-XIV встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Таким чином, Законом №606-XIV чітко передбачено послідовність дій державного виконавця, що має передувати закінченню виконавчого провадження за п.11 ст.49 даного Закону.

Апеляційний суд вважає, що ВДВС не доведено поважності причин невиконання судового рішення УПФ та не вжито всіх заходів примусового виконання рішень, зокрема за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, зацікавлена особа вправі звернутися до суду із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу.

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону №606-XIV за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

У матеріалах справи відсутні докази, що боржник звертався до суду з вимогою про зупинення чи відстрочку виконання рішення суду, а державний виконавець у порядку ст.36 Закону №606-XIV.

Також, слід зазначити, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов'язань, які встановлені ст.46 Конституції України. Аналогічна позиція висловлена в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України».

За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання про підставність позовних вимог ОСОБА_1 щодо скасування Постанови.

В іншій частині - щодо зобов'язання відновити виконавче провадження і встановити термін його виконання з переказом боргу на його рахунок, рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення. Крім того, рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 207, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Відділу Державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції залишити без задоволення, а постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 липня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя А.Р. Курилець

Суддя В.В. Ніколін