Справа № 308/21125/13-а
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 р. Справа № 876/10317/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Дяковича В.П.,

суддів: Онишкевича Т.В., Сапіги В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2014 року по справі № 308/21125/13-а за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Управління містобудівельного комплексу Ужгородської міської ради (Управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради), третя особа ОСОБА_3 про визнання дій незаконними, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом, яким просили визнати незаконними дії Управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради при видачі будівельного паспорту на будівництво господарської будівлі (гаража з підсобними приміщеннями) ОСОБА_3 на земельній ділянці будинку АДРЕСА_1, де вони є співвласниками кв.№2 цього будинку та зобов'язати відповідача анулювати будівельний паспорт на будівництво господарської будівлі (гаража з підсобними приміщеннями) ОСОБА_3.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 постанову суду першої інстанції оскаржили, подали апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить її скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задоволити повністю.

В апеляційній скарзі покликається на те, що дії Управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради є незаконними, оскільки на самочинні будівлі, які вже є побудованими, та які можуть бути введені в експлуатацію не видаються будівельні паспорти.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Суд, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що згідно з свідоцтва про право власності на спадщину за законом ВТС 541949 від 25.02.2013 року та витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності 747646 від 25.02.2013 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0562 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1.

29.03.2013 року ОСОБА_3 подав до Управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради заяву про видачу будівельного паспорту та необхідні документи. За результатами розгляду отриманої документації 29.03.2013 року видано будівельний паспорт №36 на господарську будівлю (гараж з підсобним приміщенням) за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки.

Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки.

Частинами 3, 4 цієї статті передбачено, що надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Порядок видачі та форма будівельного паспорта визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно з п.1 ч.1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Позивачі оспорюють видачу будівельного паспорта, як акта індивідуальної дії на підсобне приміщення, яке видано відповідачем їх сусіду ОСОБА_3.

При цьому, колегія суддів зазначає, що акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто, офіційний документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших публічно-правових відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативно-правові і такі, що не мають нормативно-правового характеру, тобто індивідуальні.

Нормативно-правові акти - це акти управління, які встановлюють, змінюють та припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані та тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях, і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застування.

Натомість, індивідуальні акти стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє ці акти від нормативних, є їх правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їх конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративних правовідносин, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, індивідуальних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

Обов'язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення адміністративного позову недостатньо встановити лише наявність порушення приписів закону, адміністративний суд повинен також встановити, що в зв'язку з цим порушується право безпосередньо позивача. При цьому рішення адміністративного суду повинне бути направлене на реальне відновлення порушеного права.

З аналізу наведених норм випливає, що будівельний паспорт є формою рішення органу державної влади та є актом індивідуальної дії у сфері містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового, садового, дачного будинку чи підсобного приміщення.

Відповідно до частини другої статті 171 КАС право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть. Таке ж правило має застосовуватись і до правових актів індивідуальної дії. Така позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 03 лютого 2015 року (справа №21-617а14), а відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

За таких обставин вимоги позивачів безпідставні. Якщо ж вони вважають, що внаслідок неправомірних дій відповідача та третьої особи, вони так чи інакше позбавлені права належно користуватися своєю земельною ділянкою чи землею загального користування, то вони вправі захистити свої інтереси у місцевому суді в цивільно-правовому порядку.

Отже, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов до вірних висновків, приймаючи рішення по суті спірних правовідносин.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2014 року по справі № 308/21125/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Т.В. Онишкевич

В.П. Сапіга