Справа № 295/10066/14-а
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Кузнєцов Д.В.
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
ПОСТАНОВА

іменем України

"03" березня 2015 р. Справа № 295/10066/14-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

Одемчука Є.В.,

при секретарі Витрикузі В.П. ,

за участю представника відповідача Молот Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Житомирі Житомирської області на постанову Богунського районного суду м. Житомира від "23" січня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м.Житомирі Житомирської області визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом , в якому просив із урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 52) визнати неправомірними дії відповідача щодо зменшення йому із травня 2014 року розміру виплачуваної пенсії; зобов'язати відповідача відновити виплату, здійснити перерахунок та виплачувати йому пенсію у розмірі, до її зменшення у травні 2014 року по інвалідності в розмірі фактичних збитків, відповідно до ст.ст. 54, 57 Закону України "Про статус і соціальний за громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Постанови Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року, на підставі довідки про заробіток для обчислення пенсії, виданої 27.11.2012 року Обласною клінічною лікарнею імені О.Ф. Гербачевського, з урахуванням вже проведених пенсійних виплат та перерахунків, а також стягнути із УПФУ в м. Житомирі на свою користь 10 000 грн. моральної шкоди.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 23.01.2015 р. позов задоволено частково.

Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в м.Житомирі Житомирської області щодо зменшення ОСОБА_4 з травня 2014 року розміру виплачуваної пенсії протиправними.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду в місті Житомирі відновити виплату, здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_4 пенсію у розмірі, до її зменшення у травні 2014 року, по інвалідності в розмірі фактичних збитків, відповідно до статей 54 і 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Постанови Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", на підставі довідки про заробіток для обчислення пенсії №572-а, виданої 27.11.2012 року Обласною клінічною лікарнею імені О.Ф. Гербачевського, з урахуванням вже проведених пенсійних виплат, починаючи із 01.05.2014 року.

Стягнуто із Управління Пенсійного фонду України в м.Житомирі Житомирської області на користь ОСОБА_4 1 000 грн. моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Управління Пенсійного фонду України в м.Житомирі Житомирської області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В апеляційній скарзі відповідач посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Представник позивача надіслав суду листа, в якому просив розглянути справу за його відсутності.

Колегія суддів враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги та положення частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе розглядати справу за відсутності позивача та його представника.

Представник відповідача в засіданні суду підтримав доводи апеляційної скарги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та інвалідом 1 групи. 04 червня 2013 року позивач звернувся до управління з заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію по інвалідності в розмірі фактичних збитків відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Постанови Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року, а розпорядженням від 11.06.2013 року було здійснено відповідний перерахунок пенсії по інвалідності, виходячи із заробітку із 03.05.1986 по 20.05.1986 року.

Управління Пенсійного фонду України в м.Житомирі Житомирської області листом за №6767/02 від 08.05.2014 року повідомило позивача, що згідно з актом перевірки достовірності видачі довідки про заробітну плату для обчислення пенсії № 572-а від 27.11.2012 р., виданої Обласною лікарнею їм. О.Ф. Гербачевського, було встановлено відсутність підтвердження суми нарахування заробітної плати (в червні 1986 року в розмірі 544,06 крб.) відображеної в даній довідці за роботу в зоні відчуження Чорнобильської АЕС. Окрім цього, у зв'язку із тим, що на підприємстві не зберігся табель обліку робочого часу за 1986 рік, а також відсутні будь-які інші документи про відрядження взяти до уваги довідку про заробітну плату у зоні відчуження № 572 від 27.11.2012 р., для розрахунку пенсії ОСОБА_4 у розмірі відшкодування фактичних збитків у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 підстав не має та рішенням Комісії для розгляду питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення у переході на пенсію по інвалідності в розмірі фактичних збитків позивачу відмовлено (а.с. 3).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком органу Пенсійного фонду України виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

З 01.01.2012 року Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. N 1210 (далі - Порядок) визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків (п. 1 Порядку).

Відповідно до п. 7 вказаного Порядку пенсії призваних на військові збори військовозобов'язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, I - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.

Участь ОСОБА_4 у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та роботи в зоні відчуження підтверджується виписками із наказів Житомирської обласної лікарні від 22.05.1986 №90 та від 11.06.1986 №107-а, довідками ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» №01/187 від 02.04.2012 та №01/259 від 24.07.2009 року (а.с. 7-10).

Отже, посилання відповідача на те, що подані позивачем документи не підтверджують факту перебування останнього в зоні відчуження є безпідставними, адже з наданих позивачем документів вбачається, що він дійсно приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та йому виплачувалась заробітна плата й премії, що підтверджується відповідними документами, а відсутність табелів обліку робочого часу за 1986 рік не є підставою, згідно вимог законодавства України, для відмови у переході на пенсію по інвалідності в розмірі фактичних збитків.

Щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, то колегія суддів зазначає таке.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України ( далі - ЦК України) передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 3 ч. 2 цієї статті моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, і в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4).

Оскільки завдання моральної шкоди та її розмір підлягають доказуванню, але позивачем суду не надано жодних доказів її завдання та розміру, то суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи про наявність підстав для її стягнення.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової постанови.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Житомирі Житомирської області задовольнити частково.

Постанову Богунського районного суду м. Житомира від "23" січня 2015 р. в частині стягнення 1000,00 грн. моральної шкоди скасувати та прийняти нове рішення - відмовити в цій частині позовних вимог.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: А.Ю.Бучик

Є.В.Одемчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "05" березня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_4 АДРЕСА_2

3- відповідачу/відповідачам: Управління Пенсійного фонду України в м.Житомирі Житомирської області вул.Перемоги, 55,м.Житомир,10003

4-представник позивача ОСОБА_6 АДРЕСА_1 - ,