Справа № 813/274/15
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 р. № 876/1564/15
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу директора Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» Чауса Володимира Михайловича на ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2015 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом директора Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» Чауса Володимира Михайловича до Залізничного відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - державний виконавець Залізничного відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Ілюк Віктор Васильович про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

встановив:

21.01.2015 директор ДП «Львівський державний завод «Лорта» Чаус В.М. звернувся у Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Залізничного ВДВС Львівського МУЮ, третя особа: державний виконавець Залізничного ВДВС Львівського МУЮ Ілюк В.В. у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 15.12.2014 про накладення штрафу на директора ДП «Львівський державний завод «Лорта» Чауса В.М.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 23.01.2015 відмовлено у відкритті провадження у адміністративній справі.

Із цією ухвалою не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм процесуального права, а тому просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційних вимог, апелянт посилається на те, що суддя першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що цей спір не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, оскільки такі висновки не відповідають правовій позиції Вищого адміністративного суду України викладеній у Постанові Пленуму від 13.12.2010 № 3. У пункті 6 цієї постанови передбачено, що постанови державного виконавця про накладення штрафу оскаржуються до адміністративного суду, незалежно від юрисдикції суду, який видав виконавчий документ.

Враховуючи те, що цю справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, а усі особи, які беруть участь в справі в судове засідання не прибули, хоча були належними чином повідомленні про його дату, час та місце, що підтверджується наявними у справі повідомленнями про вручення повісток, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Суддя першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу дійшов висновку, що цей спір належить розглядати у порядку господарського, а не адміністративного судочинства, оскільки позивачем оскаржується постанова державного виконавця прийнята під час виконання судового рішення у господарській справі.

Однак, суд апеляційної інстанції з такими висновками судді першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 181 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

У розумінні статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем оскаржується постанова державного виконавця від 15.12.2014 про накладення штрафу.

З долучених позивачем копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що оскаржена постанова державного виконавця винесена у виконавчому провадженні № 45554298 щодо виконання судового наказу № 914/1659/14 виданого 11.11.2014 Господарським судом Львівської області. Сторонами у цьому виконавчому провадженні зазначено: стягувач - СП ТОВ «Гермес-України», боржник - ДП ЛДЗ «Лорта».

Отже, з наведених вище матеріалів вбачається, що боржником у вказаному виконавчому провадженні є ДП ЛДЗ «Лорта», а постанова яка є предметом оскарження у цій справі стосується накладення штрафу на директора ДП ЛДЗ «Лорта» Чауса В.М., який не є стороною у цьому виконавчому провадженні.

При цьому, суддя першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачем у адміністративному позові зазначено саме директора ДП ЛДЗ «Лорта» Чауса В.М., а не ДП ЛДЗ «Лорта».

Крім того, суддею першої інстанції не було враховано правову позицію викладену у пункті 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» (з наступними змінами та доповненнями), де зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що цю справу належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, а висновки судді першої інстанції зроблені без належного з'ясування обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, оскаржена ухвала прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до помилкової відмови у відкритті провадження у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її скасування з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 199, 204, 205, 206, 211, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу директора Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» Чауса Володимира Михайловича - задовольнити.

Ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2015 року про відмову у відкритті провадження у справі № 813/274/15 - скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін