Справа № 2а/1770/3265/2011
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 року м. Київ К/800/13652/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області

на ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2014

та постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 30.12.2013

у справі № 2а/1770/3265/2011

за позовом Публічного акціонерного товариства «Рівнеазот»

до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Рівнеазот» звернулось до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області № від 14.07.2011.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 30.12.2013, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2014, позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 14.07.2011 в частині зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 316 851,54 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій; прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Позивач в запереченнях на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, як такі, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки ВАТ «Рівнеазот» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, задекларованого у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних податкових періодів, за жовтень, листопад, грудень 2010 року, січень та квітень 2011 року, складено акт № 821/23-300/05607824 від 01.07.2011, в якому зафіксовані порушення: пп. пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та п. п. 200.4, 200.6 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено заявлену суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за січень 2011 року на 79 679 грн., за квітень 2011 року на 935 422 грн. та занижено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2011 року на 677 671 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки, 14.07.2011 відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1 015 101 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 2 грн.

Зменшуючи позивачу суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, податковий орган посилався на завищення суми бюджетного відшкодування за наслідками господарських операцій з контрагентами: ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» на суму 20 578 грн., ТОВ «Транс Фаворит» на суму 96 832,54 грн. та нерезидентами: ТОВ «Доломіт», ВАТ «Нітроферт», ВАТ «ГІАП», компанією «Inspektorate» на суму 220 019 грн., та частина бюджетного відшкодування, яка виникла з сум січня 2011 року (згідно з податковим повідомленням-рішенням від 14.07.2011 № віднесена для врахування у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних податкових періодів) - на суму 677 671 грн.

Враховуючи оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій фактично лише в частині задоволення позовних вимог та враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Матеріалами справи встановлено, що 01.04.2010 між ВАТ «Рівнеазот» (клієнт) та ТОВ «Транс Фаворит» (експедитор) укладено договір № 01/04/2010 про надання транспортно-екпедиційних послуг, за умовами якого експедитор зобов'язується за винагороду, від імені, за дорученням і за рахунок клієнта виконати та організувати виконання комплексу заходів з транспортно-експедиційного обслуговування і організації перевезень вантажів; клієнт, у свою чергу, зобов'язується своєчасно виплатити винагороду та відшкодувати витрати експедитору, понесені ним в інтересах клієнта.

Факт виконання умов зазначеного договору в судовому порядку встановлено з підтвердженням матеріалів справи, а саме: рахунками на оплату послуг, платіжними дорученнями, податковими накладними.

Податок на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних від вказаного контрагента включено позивачем до складу податкового кредиту грудня 2010 року - в сумі 59 100,79 грн. та січня 2011 року - в сумі 37 731,75 грн.

Згідно з п. 1.8. ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до пп. 1.7 ст. 1, пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 цього Закону податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами (пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Необхідно відмітити, що пп. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» право платника податку на податковий кредит ставить в залежність від отримання податкової накладної, а не від проведення зустрічних перевірок контрагентів платника податку (позивача), встановлення факту формування та сплати ними податкових зобов'язань за відповідними господарськими операціями.

Відповідно до пп. пп. 7.7.1, 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 цього Закону сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду. Якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту кожного наступного податкового періоду лише в частині суми податку фактично сплаченої отримувачем постачальникам товарів (послуг) та при імпорті і включається до розрахунку бюджетного відшкодування наступного звітного періоду.

Вказані положення Закону України «Про податок на додану вартість» кореспондуються з нормами Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011.

Так, відповідно до пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 вказаного Кодексу податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. п. 200.1 - 200.4 ст. 200 зазначеного Кодексу сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Таким чином, визначальним фактом права платника на бюджетне відшкодування податку на додану вартість в даному випадку є фактична оплата ним сум такого податку контрагенту у попередніх податкових періодах, яка позивачем здійснена, що підтверджено належним чином оформленими податковими накладними. При цьому будь-які порушення таким контрагентом вимог податкового законодавства стосовно податку на додану вартість не впливають на право платника податку - покупця отримати бюджетне відшкодування за умови дотримання останнім цих вимог.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що предметом судового розгляду по справі № 2а/1770/1929/2011 було податкове повідомлення-рішення від 18.04.2011 № , яким зменшено розмір від'ємного значення з податку на додану вартість ВАТ «Рівнеазот» на суму 825 369 грн. і застосування штрафної санкції в розмірі 1 грн., в тому числі, за січень 2011 року в сумі 220 019 грн. за наслідками господарських операцій з ТОВ «Доломіт» (65 096,27 грн.), з ВАТ «Нітроферт» (108 343,59 грн.), з ВАТ «ГІАП» (40 808,57 грн.), з компанією «Inspektorate» (5 770,72 грн.).

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 15.06.2011 у справі № 2а/1770/1929/2011 позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 18.04.2011 № в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за січень 2011 року на 595 350 грн., в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2011 (набрала законної сили) постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 15.06.2011 по справі № 2а/1770/1929/2011 скасовано в частині відмови у задоволенні позову та прийнято в цій частині нову постанову, якою позов задоволено; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 18.04.2011 № в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за січень 2011 року на 220 019 грн.; в решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За наявності встановленого факту правомірності формування позивачем податкового кредиту з ПДВ за результатами господарських взаємовідносин з контрагентами ТОВ «Доломіт», ВАТ «Нітроферт», ВАТ «ГІАП», компанією «Inspektorate», в результаті чого першим віднесено до складу від'ємного значення з ПДВ за квітень 2011 року суму в розмірі 220 019 грн., податковим органом безпідставно зроблено висновок про завищення позивачем бюджетного відшкодування з ПДВ за квітень 2011 року на вказану суму.

За наведених обставин, меж перегляду, відсутності порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області відхилити.

Ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2014 та постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 30.12.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний