Справа № 819/381/13-а
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року Справа № 5852/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державного підприємства «Підприємство Копичинської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області (№112)» на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.03.2013 року у справі за позовом Державної фінансової інспекції в Тернопільській області до Державного підприємства «Підприємство Копичинської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області (№112)» про зобов'язання виконати вимоги,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2013 року Державна фінансова інспекція в Тернопільській області звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Підприємство Копичинської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області (№112) про зобов'язання виконати в повному обсязі вимоги Гусятинської міжрайонної державної фінансової інспекції №19-18-22-17/738 від 30.07.2012р.

Позивач посилався на те, що Гусятинською міжрайонною державною фінансовою інспекцією Тернопільської області було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Підприємство Копичинської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області (№112)», якою встановлено безпідставне списання відповідачем дебіторської заборгованості Копичинської виправної колонії №112 на загальну суму 416000грн. Контролюючим органом внесена вимога № 19-18-22-17/738 від 30 липня 2012 року про усунення виявлених ревізією порушень фінансової дисципліни, яка не була виконана відповідачем.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.03.2013 року позов задоволено. Зобов'язано Державне підприємство «Підприємство Копичинської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області (№112)» виконати в повному обсязі вимоги Гусятинської міжрайонної державної фінансової інспекції №19-18-22-17/738 від 30.07.2012р.

Постанову суду першої інстанції оскаржило Державне підприємство «Підприємство Копичинської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області (№112)», яке в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нову постанову про відмову позивачу в задоволенні позову.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що підприємство безнадійну дебіторську заборгованість Копичинської виправної колонії №112 списало правомірно, оскільки строк позовної давності не переривався, а боржником не вчинялися дії , які свідчили про визнання боргу. Зарахування підприємством зустрічних зобов'язань з оплати зароблених засудженими коштів та нарахування в розмірі 50%, які виникли протягом 2010-2012 років, не може рахуватися оплатою за отриману продукцію та матеріали.

Особи, які беруть участь в справі, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, проте в судове засідання не прибули, що є підставою для її розгляду в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню підлягає частково з таких підстав.

В справі встановлено, що відповідно до п. 1.4.3 Плану контрольно-ревізійної роботи Гусятинською міжрайонною державною фінансовою інспекцією проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Підприємство Копичинської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області (№112) за період з 01.01.2010 по 01.05.2012 рр., про що було складено акт від 18.07.2012 № 18-22/78.

Ревізією встановлено, що на підставі протоколу №11 від 16.06.2011р. засідання балансової комісії Державної пенітенціарної служби України проведено списання дебіторської заборгованості Копичинської виправної колонії №112 на суму 180000грн.,

На підставі протоколу №17 від 18.11.2011р. відповідно до наказу управління Державного департаменту з питань виконання покарань у Тернопільській області від 30.09.2011р. №131, погодженого рішенням балансової комісії Державної пенітенціарної служби України з балансу відповідача було списано дебіторську заборгованість Копичинської виправної колонії №112, як безнадійну на суму 150000грн.

На підставі протоколу №24 від 23.05.2012р., відповідно до наказу управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області від 30.03.2012р. №35, погодженого рішенням балансової комісії Державної пенітенціарної служби України проведено списання дебіторської заборгованості Копичинської виправної колонії №112 на суму 86000 грн.

Всього за ревізійний період відповідачем було списано дебіторську заборгованість Копичинської виправної колоні №112 як безнадійну на загальну суму 416000грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно не виконав законних вимог контролюючого органу про усунення виявлених ревізією порушень, які для нього є обов'язковими. При цьому списав заборгованість виправної колонії в сумі 416000грн., яка не є безнадійною,оскільки між підприємством та виправною колонією в період, який перевірявся, існували розрахунки за продукцію та інші матеріальні цінності, які переривали трьохрічний строк позовної давності.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується частково.

Відповідно до п.4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.20.1999 №237, безнадійна дебіторська заборгованість - поточна дебіторська заборгованість щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув термін позовної давності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

В ході ревізії позивачем було проведено зустрічну звірку документального підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювались між Копичинською виправною колонією № 112 та підприємством Копичинської виправної колонії управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Тернопільській області за період з 01.01.2010р. по 01.05.2012р.

Звіркою встановлено, що на підставі укладених письмових угод між відповідачем та Копичинською виправною колонією №112 від 10.02.2010р. №6 (на 2010рік), від 06.01.2011р. №19п (на 2011р.), від 03.01.2012р. №1-г (на 2012 рік) відповідач використовував працю засуджених.

За використання праці засуджених підприємство відповідно до п.2.2 вищезазначених договорів зобов'язувалось оплатити Копичинській виправній колонії №112 зароблені засудженими кошти та нарахування в розмірі 50%. Проте в порушення п.2.2 договорів та п.1 ст. 629 Цивільного кодексу України протягом 2010-2011років розрахунки між підприємством та Копичинською виправною колонією №112 проводились не у грошовій формі,а саме в рахунок коштів, зароблених засудженими та нарахувань, що є доходами спецфонду колонії. Підприємство відпускало колонії продукцію, інші матеріальні цінності, а виправна колонія передавала в рахунок розрахунків на баланс відповідача кредиторську заборгованість. Готова продукція відповідачем відпускалась Копичинській виправній колонії №112 в рахунок між балансових розрахунків по цінах згідно розроблених калькуляцій як і для інших покупців, покупні матеріальні цінності відпускались в рахунок між балансових розрахунків по цінах придбання.

Станом на 01.01.2010р. дебіторська заборгованість Копичинської виправної колонії №112 перед підприємством складала 733308грн. За 2010р. підприємство в порядку міжбалансових розрахунків відпустило Копичинській виправній колонії №112 готової продукції та інших матеріальних цінностей на загальну суму 686808грн.71коп. Обороти по кредиту склали 593886грн.89коп., в тому числі заробітна плата засуджених 362897грн.28коп. нарахування на заробітну плату в розмірі 50% - 181448грн.68коп., а також кредиторська заборгованість підприємств, установ та організацій перед колонією на суму 49540грн.90коп.

Станом на 01.01.2011р. дебіторська заборгованість Копичинської виправної колонії №112 складала 826229грн.82коп. За 2011р. Підприємство в порядку міжбалансових розрахунків відпустило Копичинській виправній колонії №112 готову продукцію та інші матеріальні цінності на загальну суму 880386грн.96коп. Обороти по кредиту склали 930389грн.75коп., в тому числі заробітна плата засуджених 353905грн.43коп. нарахування на заробітну плату в розмірі 50% - 176952грн.76коп., а також кредиторська заборгованість підприємств, установ та організацій перед колонією на суму 69531грн.66коп., списана дебіторська заборгованість - 330000грн.

Станом на 01.01.2012р. дебіторська заборгованість Копичинської виправної колонії №112 складала 776227грн.03коп. За ревізійний період 2012р. підприємство в порядку міжбалансових розрахунків відпустило Копичинській виправній колонії №112 готової продукції та інших матеріальних цінностей на загальну суму 81072грн.89коп. Обороти по кредиту склали 87400грн.89коп., в тому числі кредиторська заборгованість підприємств, установ та організацій перед колонією на суму 1400грн., списана дебіторська заборгованість - 86000грн.

Отже, згідно даних бухгалтерського обліку відповідача, які були використані під час проведення ревізії, розрахунки між підприємством та Копичинською виправною колонією №112 проводились щомісячно, тому трьохрічний термін позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України не минув.

Тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про безпідставне списання дебіторської заборгованості відповідачем та недоотримання ним фінансових ресурсів на суму 416000грн.

На підставі пункту 7 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" відповідачу були пред'явлені вимоги від 30.07.2012 № 19-18-22-17/738, якими зобов'язано опрацювати матеріали ревізії та вжити заходи щодо усунення виявлених порушень, розглянути питання щодо притягнення до відповідальності винних осіб, відновити в обліку безпідставно списану дебіторську заборгованість, провести звірку розрахунків з Копичинською виправною колонією №112 та добитися відновлення в обліку колонії кредиторської заборгованості. Провести претензійно-позовну роботу з метою стягнення заборгованості.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Положення, Держфінінспекція відповідно), її визначено як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (пункт 1 цього Положення).

Держфініспекція утворена шляхом реорганізації Головного контрольно-ревізійного управління України відповідно до Указу Президента України від 9 грудня 2010 року № 1085/2010 року.

Частиною першою статті 1 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2939-ХІІ) встановлено, що головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів <…> (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Пункт 7 статті 10 Закону № 2939-XII закріплює право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів всіх рівнів, державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання визначає Порядок проведення інспектування (пункт 1 цього Порядку).

За правилами пункту 2 зазначеного Порядку інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

За змістом частини шостої статті 2 Закону № 2939-XII порядок проведення Держфінінспекцією державного фінансового аудиту та інспектування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, за правилами пунктів 45, 46 Порядку проведення інспектування у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи органу державної контрольно-ревізійної служби, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо ж вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно з пунктом 50 цього Порядку за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, позивач пред'явив вимогу про усунення порушень, виявлених під час ревізії відповідача.

При цьому оскаржувана вимога позивача вказує на виявлені збитки та їхній розмір - 416000 грн.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Отже, висновок суду першої інстанції що правомірності вимоги позивача щодо проведення претензійно-позовної роботи з метою стягнення заборгованості у справі, що розглядається, ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, тому оскаржувана постанова суду в частині цього висновку підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову в позові, а в решті - залишенню без змін, оскільки зазначені позивачем вимоги є обов'язковими для відповідача.

Доводи апеляційної скарги на висновки суду, які визнаються правильними, не впливають.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Підприємство Копичинської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області (№112)» задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.03.2013 року в справі № 819/381/13-а в частині зобов'язання виконати вимогу Гусятинської міжрайонної державної фінансової інспекції №19-18-22-17/738 від 30.07.2012року про проведення претензійно-позовної роботи з метою стягнення заборгованості скасувати та прийняти нову постанову, якою позивачу в задоволенні цих позовних вимог відмовити.

В решті цю постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : А.І.Рибачук

Д.М. Старунський