Справа № 803/2425/13-а
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року № 876/1123/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області та фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2013 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

25.11.2013 позивач - СПД ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача - Луцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.11.2013 № про нарахування ПДВ на суму 58435,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що висновки викладені у акті перевірки, на підставі якого Луцькою ОДПІ винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є безпідставними. У листопаді 2011 року позивачем придбано бензин марки А-95 на загальну суму 5451,47 грн, протягом 2012 року - на загальну 4769,47 грн. Витрати пального здійснювались позивачем у зв'язку з використанням його власного автомобіля у господарській діяльності. Розрахунки за це паливо здійснювались чеками, які є первинними документами і підтверджують відповідні витрати та обґрунтованість формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість. У березні 2011 року ним було придбано у ПП «Мак-Ком» ячмінь на суму 50000,00 грн та у ТОВ «Агро ЛВ Лімітед» - картоплю на суму 80560,00 грн, на підставі цих операцій позивачем було сформовано податковий кредит. Факт придбання цих товарів підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку: накладними, податковими накладними, актами звіряння взаєморозрахунків та актами списання товарно-матеріальних цінностей. Однак, ці продукти не були використані в господарській діяльності, так як були зіпсовані та в подальшому списані, що стверджується відповідними актами списання. Також зазначає, що у червні 2012 року на підставі договору поставки, укладеного між позивачем та ПП «Інформзв'язок», ним було придбано 269230 тон щебеню на суму 35000,00 грн, що підтверджується договором, накладною, податковою накладною та товарно-транспортними накладними. Безтоварність цієї фінансово-господарської операції відповідачем не встановлено.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 25.12.2013 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області від № від 08.11.2013 в частині збільшення податкового зобов'язання з ПДВ в сумі 7291,66 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вказану постанову в апеляційному порядку оскаржили позивач (апелянт 1) та відповідач (апелянт - 2).

Апелянт 1 вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому просить її змінити, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення скасувати в частині нарахування податкового зобов'язання в сумі 29296,50 грн. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційний вимог апелянт 1 посилається на те, що факт придбання у березні 2012 року пального А-95 на суму 5451,47 грн (у т.ч. ПДВ - 908,59 грн) підтверджується належним чином оформленими документами. Вказане пальне позивачем використано у власній господарській діяльності, а саме у зв'язку з використанням у господарській діяльності власного автомобіля НОМЕР_2. Також апелянт вказує на те, що у березні 2011 року ним було придбано у ПП «Мак-Ком» ячмінь на суму 50000 грн та у ТОВ «Агро ЛВ Лімітед» - картоплю на суму 80560 грн, на підставі цих операцій позивачем було сформовано податковий кредит. Факт придбання цих товарів підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку: накладними, податковими накладними, актами звіряння взаєморозрахунків та актами списання товарно-матеріальних цінностей. Однак, ці продукти не були використані в господарській діяльності, так як були зіпсовані та в подальшому списані, що стверджується відповідними актами списання.

Апелянт 2 вважає, що постанова суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, а тому просить її в цій частині скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт 2 посилається на те, що суд першої інстанції дійшов висновку про реальність господарських операцій позивача з ПП «Інформзв'язок», взявши до уваги товарно-транспортні накладні. Однак, апелянт вважає такі висновки помилковими оскільки у вказаних товарно-транспортних накладних водієм зазначено ОСОБА_2 Проте, у процесі здійснення перевірки, у позивача не встановлено наявність найманих працівників, а позивачем цих висновків не спростовано. Крім того, судом першої інстанції не враховано того, що за наслідками перевірки ТОВ «Інформзв'язок», вказане підприємство не знаходиться за місцем реєстрації, у нього відсутні договори, видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні.

Враховуючи те, що цю справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, а усі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про його дату, час та місце, що підтверджується наявними у справі розписками, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України апеляційний розгляд справи проведено у порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу апелянта 2 належить задовольнити, а апелянта 2 залишити без задоволення.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у жовтні 2013 року Луцькою ОДПІ було проведено документальну планову виїзну документальну дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 за період з 01.07.2010 по 31.12.2012, про що складено акт № 1139/17.3/НОМЕР_3.

Згідно висновків цього акта, під час перевірки встановлено порушення позивачем пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.5 статті 198 пунктів 201.4, 201.7, 201.10 статті ПК України, внаслідок чого занижено ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 52679,00 грн, в тому числі: за січень 2011 року на суму 2903,00 грн, лютий 2011 року - 7683,00 грн, березень 2011року - 11174,00 грн, квітень 2011 року - 7897,00 грн, липень 2011 року - 131,00 грн, серпень 2011 року - 744,00 грн, вересень 2011 року - 50,00 грн, січень 2012 року - 34,00 грн, лютий 2012 року - 1948,00 грн, березень 2012 року - 269,00 грн, червень 2012 року - 2024,00 грн, липень 2012 року - 16243,00 грн, листопад 2012 року - 930,00 грн та грудень 2012 року - 649,00 грн, а також завищено рядок 24 за грудень 2012 року на суму 110,00 грн.

До таких висновків податковий орган дійшов з огляду на те, що позивачем завищено податковий кредит на загальну суму 52789,00 грн, оскільки до його складу було включено суми ПДВ з вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, які не використовувались у господарській діяльності платника податків та відсутні у залишках товарно-матеріальних цінностей по взаємовідносинах з ТОВ «Золотий екватор» Житомирська філія, ТОВ «Бел Оіл», ПАТ «Нова лінія», ПП «Макс-Ком», ТОВ «Агро ЛВ Лімітет», суми з ПДВ по фінансово-господарських операціях, які не мали реального характеру, по взаємовідносинах з ПП «Інформзв'язок» та ТОВ «Кемімпекс», та суми ПДВ, сформовані на підставі виписаної у грудні 2010 року ТОВ «Будмеханізація-Волинь» податкової накладної, яка не була представлена позивачем під час проведення перевірки.

На підставі акта перевірки Луцькою ОДПІ винесене податкове повідомлення-рішення № від 08.11.2013, яким позивачу збільшено суму податку на додану вартість на 58435,50 грн, з яких 52679,00 грн. - основний платіж та 5756,50 грн - штрафні (фінансові) санкції.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити в частині скасування податкового повідомлення-рішення на суму 7291,66 грн, що стосується господарських операцій позивача з ПП «Інформзв'язок», оскільки реальність таких підтверджується належним чином оформленими первинними документами, а саме: договором про поставку щебеневої продукції, видатковою накладною, податковою накладною, товарно-транспортними накладними. Щодо решти позовних вимог, то суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення, оскільки по взаємовідносинах з ТОВ «Золотий екватор» Житомирська філія, ТОВ «Бел Оіл», ПАТ «Нова лінія», ПП «Макс-Ком», ТОВ «Агро ЛВ Лімітет», позивачем до складу податкового кредиту було включено суми ПДВ з вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, які не використовувались у господарській діяльності платника податків та відсутні у залишках товарно-матеріальних цінностей. Також суд першої інстанції зазначив, що позивачем суду не представлено будь-яких доказів на підтвердження правомірності формування податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ «Будмеханізація-Волинь» та ТОВ «Кемінпекс». У судовому засіданні представник позивача визнав факт порушення ОСОБА_1 формування податкового кредиту по цих операціях.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується частково, з огляду на таке.

Порядок нарахування та сплати податку на додану вартість, а також порядок формування податкового кредиту з цього податку за правовідносинами, які виникли після 01.01.2011 року врегульовані Податковим кодексом України від 2 грудня 2010 року N 2755-VI (далі - ПК України).

Пунктом 200.1 статті 200 ПК України визначено, що сума податку, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

В підпункті 14.1.181 пункту 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит визначено як сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 цієї статті, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Кодексу, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, визначені Законом України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» від 16 липня 1999 року N 996-XIV (тут та далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 цього Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що визначальним фактором для формування платником податку податкового кредиту є наявність у нього виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог ст. 201 ПК України. При цьому, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні придбаного товару (отриманих робіт, послуг) сум ПДВ до складу податкового кредиту, є підтвердження реальності господарської операції належним чином оформленими первинними документами, які є характерними для тої чи іншої господарської операції. Разом з тим, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Із матеріалів перевірки вбачається, що позивачем у податковій декларації з ПДВ за червень 2012 року відображено податковий кредит на суму 5833,33 грн на підставі податкової накладної від 11.06.2012 № 407 виписаної ПП «Інформзв'язок» (а.с. 22).

11.06.2012 між ПП «Інформзв'язок» (Продавець) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір поставки, згідно умов якого Продавець поставляє, а Покупець придбаває товар, кількість та вартість якого визначається за кожним замовленням у рахунках та видаткових накладних (а.с. 20).

Тобто з огляду на зміст договору у позивача, окрім видаткових накладних, мають бути у наявності рахунки, які повинні відображати замовлення кількість та вартість товару. Однак, позивачем до матеріалів справи долучено тільки видаткову накладну від 11.06.2013 № РН-0000407 згідно якої позивач придбав щебеневу продукцію в кількості 269,230 тонн на суму 35000 грн у т.ч. ПДВ - 5833,33 грн (а.с. 21). Згідно вказаної видаткової накладної, поставка здійснювалась на підставі замовлення від 11.06.2012 № 0000407, яке позивачем не надано ні під час перевірки, ні у процесі судового розгляду.

Як зазначає позивач, з чим погодився суд першої інстанції, перевезення щебеневої продукції здійснювалось власним транспортом, на підтвердження чого надано товарно-транспортні накладні (а.с. 23-31).

Однак, суд апеляційної інстанції вказує на безпідставність прийняття до уваги цих ТТН, оскільки згідно п. 1.2 договору поставки, у вартість товару включена вартість доставки, що свідчить про те, що поставка товару мала здійснюватись силами та за рахунок Продавця. Проте, виходячи з наданих позивачем ТТН, перевезення товару здійснювалось позивачем, що не узгоджується з умовами договору.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не надано доказів внесення змін до договору, які з огляду на положення ст. 654 Цивільного кодексу України, мали б бути викладені у письмовій формі.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не надано доказів того, ПП «Інформзв'язок» залучало ФОП ОСОБА_1 в якості автоперевізника, а саме: договору на перевезення, актів виконаних робіт, платіжних доручень на оплату послуг перевезення, податкових накладних тощо.

Крім того, суд першої інстанції не обґрунтовано відхилив доводи відповідача про те, що у вказаних вище ТТН водієм зазначено ОСОБА_2, однак як встановлено під час перевірки, у ФОП ОСОБА_1 відсутні наймані працівники, на що звернув увагу податковий орган у акті перевірки. Доказів залучення вказаного водія на підставі цивільно-правового договору відсутні.

Видаткова накладна в порушення ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» не містить такого обов'язкового реквізиту як місце складення. У вказаній накладній зазначено тільки адресу місцезнаходження ПП «Інформзв'язок», а саме: м. Київ, вул. Червоноармійська, 25а. Однак у ТТН зазначено, що перевезення товару здійснювалось з с. Дубровка Житомирської області. Пунктом розвантаження у вказаних ТТН зазначено м. Луцьк, без зазначення вулиці, номера приміщення (складу). Враховуючи значні обсяги товару (239,230 тонн), відсутність найманих працівників, позивачем не надано доказів розвантаження, зберігання товару, наявності у нього відповідних складських приміщень.

Більше того, як вбачається з п. 2.1 договору поставки від 11.06.2012, Покупець зобов'язується здійснити попередню оплату до моменту поставки в розмірі 100% вартості товару. У разі наявності прострочення в оплаті товару, в подальшому товар не відпускається до погашення боргу.

Отже згідно умов цього договору, поставці товару мала передувати його попередня оплата у розмірі 100%. Однак, позивачем не надано доказів проведення оплати цього товару.

Суд першої інстанції безпідставно вказав на те, що позивач не може нести відповідальність за недотримання податкової дисципліни продавцем товару, оскільки така презумпція невинуватості стосується тих випадків, коли покупцем товару підтверджено реальність господарських операцій. Однак, у цій справі наданими позивачем документами така реальність не підтверджуються.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками податкового органу про не підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання ФОП ОСОБА_1 у ПП «Інформзв'язок» щебеневої продукції, а тому позивачу обґрунтовано зменшено податковий кредит на суму 5833,33 грн.

Щодо решти позовних вимог, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для їх задоволення, з огляду на таке.

З акта перевірки вбачається, що ФОП ОСОБА_1 завищено податковий кредит за період з 01.07.2010 по 21.12.2012 на суму ПДВ 29517,00 грн на підставі того, що позивачем до його складу було включено суми ПДВ з вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, які не використовувались позивачем в господарській діяльності та відсутні в залишках ТМЦ.

Зокрема, судом встановлено, що позивачем придбано бензин марки Мустанг 95 у ТОВ «Золотий екватор» Житомирська філія в кількості 482,86 літрів на загальну суму 5451,47 грн, в тому числі ПДВ - 908,59 грн.

Також позивачем придбано бензин А-95 та А-95 Євро у ТОВ «Бел Оіл» в кількості 2652,81 літрів на суму 53700,51 грн, в тому числі ПДВ - 4769,47 грн.

Розрахунки за вказане пальне здійснювались готівкою, що підтверджується відповідними чеками. На підтвердження правомірності формування податкового кредиту представником позивача суду представлено виписані цими контрагентами податкові накладні.

Як вказує позивач, придбання пального здійснювалось у зв'язку з використанням у господарській діяльності легкового автомобіля НОМЕР_2.

Однак, долучені позивачем докази не підтверджують факт використання вказаного легкового автомобіля та відповідно пального, у господарській діяльності СПД, так як з них не вбачається встановити, куди їздив транспортний засіб, з якою метою та того, що мета поїздки пов'язана з безпосередньою господарською діяльністю позивача.

Використання легкового автомобіля в господарській діяльності не підтверджено первинною транспортною документацією - подорожніми листами службового легкового автомобіля, як це передбачено Інструкцією про порядок застосування подорожнього листа службового автомобіля та обліку транспортної роботи, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 17.02.1998 № 74, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.03.1998 № 149/2589 (чинної на час формування податкового кредиту, далі - Інструкція).

Пунктом 2 цього Наказу визначено обов'язковим застосування подорожнього листа типової форми № 3 та виконання положень Інструкції всіма суб'єктами підприємницької діяльності, установами і організаціями незалежно від відомчого підпорядкування та форми власності, які експлуатують службові легкові автомобілі або для яких за їх замовленням здійснюється транспортне обслуговування службовими легковими автомобілями.

Ця Інструкція встановлює єдиний порядок застосування подорожнього листа службового легкового автомобіля типової форми № 3 при виконанні службових поїздок, а також для обліку транспортної роботи службових легкових автомобілів. Виконання положень Інструкції обов'язкове для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від відомчого підпорядкування та форми власності, зокрема, які надають службові легкові автомобілі для транспортного обслуговування юридичних осіб на комерційній основі або використовують їх у службових поїздках за власними потребами (п. 1.2 Інструкції).

Виходячи з форми № 3, подорожній лист повинен містити інформацію про службовий автомобіль, завдання водієві, дані спідометра на початок та кінець руху, марку використаного пального, які дають можливість встановити, яких службовий автомобіль використовувався, за яких обставин, фактичний пробіг, кількість використаного пального.

Проте, позивачем не надано документів, які б таку інформацію відображали, що не дає можливості встановити факт використання придбаного ним пального у власній господарській діяльності, а не, для прикладу, у власних побутових потребах.

Крім того, згідно п. 1.3 Інструкції, до категорії службових легкових автомобілів відносяться легкові автомобілі, які знаходяться на балансі юридичних осіб всіх форм власності і використовуються для задоволення власних потреб, а також можуть надаватися замовнику на договірних умовах (з водієм).

Однак, позивачем не надано доказів, що легковий автомобіль, на який, як він зазначає, списувалось пальне, перебуває у нього на балансі згідно бухгалтерського обліку. Більше того під час перевірки встановлено, що валові витрати за наслідками придбання цього палива позивачем не формувались.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність зменшення податковим органом податкового кредиту на суму 5678,06 грн ПДВ з придбання палива у ТОВ «Золотий екватор» та ТОВ «Бел Оіл».

Також судом встановлено, що позивачем сформовані дані податкового обліку з податку на додану вартість по операціях з придбання товару у ПП «Макс Ком» - ячменю в кількості 25 тон на загальну суму 50000,00 грн, в тому числі ПДВ - 8333,33 грн згідно податкової накладної № 16/2 від 21.03.2011 та у ТОВ «Агро ЛВ Лімітед» - картоплі Санте в кількості 20,14 тон на зальну суму 80560,00 грн, в тому числі ПДВ - 13426,67 грн згідно податкової накладної № 72 від 28.01.2011 року.

Як зазначає позивач, придбаний у ПП «Макс-Ком» ячмінь та у ТОВ «Агро ЛВ Лімітед» картопля «Санте» були списані позивачем у зв'язку з псуванням, на підтвердження чого надано акти списання №Сп-Т-000005 від 31.03.2011 року та № Сп-Т-000003 від 31.03.2011.

Однак, як вірно зазначив суд першої інстанції у цих актах зазначено місце зберігання вказаного товару - оптовий склад. Проте, з акта перевірки вбачається, що у позивача відсутні власні чи орендовані складські приміщення, також позивачем суду не представлено доказів, які б підтверджували цей факт.

Крім того, у вказаних актах причиною списання ячменю зазначено «псування», проте із наявних у справі накладних (а.с. 33-34) вбачається, що з дати придбання цього товару до дати складення акта списання минув дуже малий проміжок часу - 10 днів.

Наведене свідчить, що позивачем до складу податкового кредиту включені суми ПДВ, по товарах, які не використовувались в оподатковуваних операціях та які не є об'єктом оподаткування.

Також як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачем суду не представлено будь-яких доказів, які підтверджують придбання та використання у господарській діяльності будівельних матеріалів у ПАТ «Нова лінія», ТОВ «Будмеханізація-Волинь» та ТОВ «Кемінпекс». У суді першої інстанції представник позивача визнав факт порушення ОСОБА_1 формування податкового кредиту по даних операціях. У апеляційній скарзі апелянтом податкове повідомлення-рішення по вказаних контрагентах також не оскаржується, оскільки у ній не наведено апеляційних обґрунтувань по господарських операціях з цими контрагентами.

Наведені обставини дають підстави для висновку, що позивачем порушено вимоги пунктів 198.3, 198.4 статті 198 ПК України, оскільки до складу податкового кредиту ним були включені суми податку на додану вартість по придбанню товарів, які не використовувались в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податків та які не є об'єктом оподаткування.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а тому позов задоволеним бути не може.

Враховуючи відсутність підстав до задоволення позову, а відповідачем не надано доказів понесення судових витрат, виходячи з положень ст. 94 КАС України, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Враховуючи те, що оскаржувана постанова судом першої інстанції в частині задоволення позовних вимог прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи з відповідними позовними вимогами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її скасування в цій частині та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні цих вимог. Щодо решти позовних вимог суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апелянта 1 не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування оскарженої постанови в цій частині, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області - задовольнити повністю, а апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2013 року у справі № 803/2425/13-а - скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову постанову, якою у задоволенні цих вимог відмовити.

У решті постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2013 року у справі № 803/2425/13-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копій особам, які беруть участь у справі.

На постанову протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін