Справа № 804/16066/14
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 рокусправа № 804/16066/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Дніпропетровської митниці ДФС на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року у справі № 804/16066/14 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 06 лютого 2012 року звернувся до суду з позовом до Державної митної служби України, правонаступником якої є Державна фіскальна служба України (далі - відповідач-1), Дніпропетровської митниці Державної митної служби України правонаступником якої є Дніпропетровська митниця Міндоходів, правонаступником якої є Дніпропетровська митниця ДФС (далі - відповідач-2), згідно якого, з урахуванням уточнень до позову, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о Голови ДМС України від 10 січня 2012 року №28-к «Про припинення перебування на державній службі»;

- визнати протиправним та скасувати наказ Дніпропетровської митниці ДМС України від 10 січня 2012 року № 16-к «Про припинення виконання обовязків за посадою та проведення розрахунку»;

- зобов'язати Державну митну службу України поновити його на посаді головного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Кривий Ріг» Дніпропетровської митниці, а Дніпропетровську митницю нарахувати і виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що його звільнення відбулось з порушенням положень ст.ст.40,42 Митного кодексу України. Крім того т.в.о Голови ДМС України від 10 січня 2012 року № 28-к не містить чітких ознак того у чому полягає дисциплінарне правопорушення; серед підстав для звільнення відсутня підстава у вигляді порушення присяги державного службовця; пропущено місячний строк застосування дисциплінарного стягнення передбачений пп.3 п. 25 Закону України «Про дисциплінарний статут митної служби України».

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2012 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.09.2014 року скасовано ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2013 року та постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2012 року з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував наказ Державної митної служби України № 28-к від 10.01.2012 року «Про припинення перебування на державній службі» в частини припинення 10.01.2012 року перебування на державній службі в митних органах за порушення присяги держаних службовців, відповідно до пункту 6 частини 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» - ОСОБА_1, головного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Кривий Ріг» Дніпропетровської митниці та скасував наказ начальника Дніпропетровської митниці Міндоходів № 16-к від 10.01.2012 року «Про припинення виконання обов'язків за посадою та проведення розрахунку».

Поновив позивача на посаді головного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Кривий Ріг» Дніпропетровської митниці Міндоходів та зобов'язав Дніпропетровську митницю Міндоходів нарахувати і виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, за період з 10.01.2012 року по 23.10.2014 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

Постанова суду мотивована тим, що відповідачем не доведена правомірність оскаржених наказів відповідача, оскільки встановлені судом обставини справи свідчать про відсутність підстав вважати, що позивачем не було здійснено повний перелік процедур митного контролю, сформований модулем АСАУР, та не дотримано норм Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженого наказом Держмитслужби України від 20.04.2005 року № 314.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач-2 оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповного зясування всіх обставин справи, та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

В апеляційній скарзі посилається на безпідставне не використання позивачем наданого ст. 314 МК України права в частині відбирання проб та зразків та витребування техніко-технологічної документації для проведення експертизи, необхідної для встановлення достовірності відомостей про товари та їх відповідності опису класифікаційних угрупувань та проведення визначених АСУАР заходів повторно.

Зазначає про невірну класифікацію товару позивачем, застосування судом першої інстанції в якості доказу постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 2а/0470/3786/12, неврахування обставин завдання діями позивача державі матеріальних збитків на суму 117 157,18 грн. та наявності у нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу позивач просить постанову суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Посилається на необґрунтованість доводів відповідача-2 викладених в апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача-2 який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника відповідача-1 який підтримав доводи відповідача-2, пояснення позивача, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що згідно з наказом № 1057 - к від 25.10.2010 року позивач був переведений на посаду головного інспектора відділу митного оформлення № 3 Митного поста «Кривий Ріг».

Наказом т.в.о. голови Державної митної служби України № 28-к від 10.01.2012 року «Про припинення перебування на державній службі», перебування позивача на державній службі припинено відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу». На виконання зазначеного наказу, начальником Дніпропетровської митниці прийнято наказ № 16-к від 10.01.2012 року «Про припинення виконання обов'язків за посадою та проведення розрахунку». Зі змістом даних наказів позивач був ознайомлений 25.01.2012 року.

Підставою для прийняття наказу № 28-к від 10.01.2012 року слугували висновки службового розслідування, призначеного наказом Дніпропетровської митниці № 874 від 15.12.2011 року, обставин здійснення у липні-вересні 2011 року митного оформлення товарів за вантажними митними деклараціями поданими ТОВ «Спартак Плюс», та за результатами якого, встановлено факти несумлінного виконання службових обов'язків посадовими особами Дніпропетровської митниці, що призвели до порушень вимог законодавства України та матеріальних збитків державі на суму 117157 грн. 18 коп.

За результатами службового розслідування, зроблено висновки про те, що головним інспектором відділу митного оформлення № 3 митного поста «Кривий Ріг» ОСОБА_1 при здійсненні митного оформлення товарів за ВМД №10050005/2011/007743 від 02.09.2011 року та №110050005/2011/005892 від 18.07.2011 року було обрано форму та обсяг митного контролю, не достатні для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи, чим не дотримано вимог статей 40 та 42 Митного Кодексу України. Крім того, при здійсненні митного контролю та митного оформлення товару за ВМД № 10050005/2011/007743 від 02.09.2011 року порушено вимоги Порядку застосування автоматизованої системи аналізу та управління ризиками під час митного контролю та митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженого наказом Держмитслужби України від 13.12.2010 року № 1467, в частині нездійснення сформованої модулем АСАУР митної процедури 711 - Ідентифікація товарів і транспортних засобів шляхом здійснення цифрової фотозйомки. Таким чином, позивачем неналежно виконано свої службові обов'язки, визначені пунктами 1.4, 1.5, 2.1, 2.4, 2.28 Посадової інструкції головного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Кривий Ріг» Дніпропетровської митниці, затвердженої начальником Дніпропетровської митниці 20.10.2010 року.

На підставі зазначених висновків акта, комісією з проведення службового розслідування було запропоновано припинити перебування позивача на державній службі в митних органах України на підставі п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу», за порушення присяги, у зв'язку з чим, було винесено оскаржувані накази.

Правомірність та обґрунтованість вказаних наказів відповідача в частині припинення перебування позивача на державній службі та стягнення сум грошового забезпечення за час вимушеного прогулу є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірні накази відповідачів в частині звільнення позивача прийнято протиправно. У звязку з чим позивач підлягає поновленню на посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Згідно зі ст. 40 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), митному контролю підлягають усі товари і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України.

Митний контроль передбачає проведення митними органами мінімуму митних процедур, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи. Обсяг таких процедур та порядок їх застосування визначаються відповідно до цього Кодексу, інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.

Форми митного контролю визначені статтею 41 Митного кодексу України. При цьому пунктом 7 частини 1 цієї статті передбачено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом використання інших форм, передбачених цим Кодексом та іншими законами України з питань митної справи.

Статтею 42 Митного кодексу України встановлено, що під час проведення митного контролю митні органи самостійно визначають форму та обсяг контролю, достатні для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи та міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку, контроль за дотриманням яких покладено на митні органи.

Відповідно до частини першої статті 314 Митного кодексу України, з метою встановлення достовірних відомостей про товари та їх відповідності опису класифікаційних групувань УКТЗЕД митні органи можуть вимагати від суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та громадян зразки товарів та техніко-технологічну документацію на такі товари для проведення експертизи.

Порядком здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженим наказом Держмитслужби України від 20.04.2005 року №314, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.04.2005 року № 439/10719, передбачено здійснення оцінки ризику за ВМД шляхом перевірки електронної копії ВМД за допомогою АСАУР (пункт 15 розділу 3 «Здійснення митних процедур»), перевірку правильності класифікації та кодування товарів (пункт 16 цього ж розділу), направлення запиту до підрозділу, до компетенції якого віднесено контроль за виконанням вимог товарної номенклатури Митного тарифу України при класифікації товарів для цілей митного оформлення у разі потреби вирішення складних питань класифікації та кодування товарів.

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції обов'язок обирати достатній обсяг митного контролю покладено на посадових осіб митних органів, які не обмежені у такому виборі через застосування АСАУР. При цьому відповідно до п.1.3 вищевказаного Порядку, оцінка ризику за ВМД за допомогою АСАУР здійснюється шляхом перевірки електронної копії ВМД, що було здійснено позивачем.

Крім того, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність доводів відповідача про обовязковість проведення позивачем фотозйомки товару, оскільки ВМД №110050005/2011/007743 була вже повторною ВМД, так як за попередньою ВМД №110050005/2011/007697 було відмовлено у її прийнятті через обране рішення про відібрання зразків для лабораторії. При повторному контролі за ВМД № 10050005/2011/007743 позивач керувався п.2.8.4 Наказу № 1467 від 13.12.2010 року, у якому зазначено, що якщо митні процедури щодо цієї партії товарів були проведені раніше, наприклад за ВМД, за якою було відмовлено в митному оформленні, то вноситься відмітка «МП проведена раніше за іншою ВМД», що і було вчинено позивачем.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи відповідача-2 про невірне класифікацію товару позивачем, застосування судом першої інстанції в якості доказу постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 2а/0470/3786/12, неврахування обставин завдання діями позивача державі матеріальних збитків на суму 117 157,18 грн. враховуючи наступне.

Так суд першої інстанції дослідивши докази по справі, вірно встановив обставини того, що для перевірки вірності визначеного у ВМД коду товару позивачем було відібрано зразки та надіслано їх до Дніпропетровської служби з експертного забезпечення митних органів ЦМУЛДЕР. На підставі досліджень зроблено висновок від 02.09.2011 року, що надана на дослідження проба (зразок) ідентифікована як гранули з легованої сталі тобто відповідають позиції до групи 72 УКТЗЕД.

Крім того, згідно з постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.06.2012 року позов ТОВ «Спартак» до Дніпропетровської митниці задоволено, визнано дії Дніпропетровської митниці щодо формування висновків за актом № Н05/12/110050000/33264761 від 27.01.2012 року про зміни товарної позиції, митної вартості товарів та донарахування експортного мита такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства та скасовано податкове повідомлення від 24.02.2012 року №31. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 року залишено без змін постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.06.2012 року в частині скасування податкового повідомлення від 24.02.2012 року № 31.

Отже, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про те, що зі змісту вказаних судових рішень вбачається помилковість висновків відповідача-2, здійснених під час перевірки, про невірну класифікацію ТОВ «Спартак Плюс» товару, що у свою чергу додатково доводить правомірність дій та висновків позивача під час митного оформлення товару за ВМД.

При цьому, обставини завдання діями позивача державі матеріальних збитків на суму 117157,18 грн. не підтверджуються доказами по справі.

Отже, враховуючи зазначені правові норми та вірно встановивши обставини справи які свідчать проте, що підставами для видання оскаржуваних наказів стало, зокрема, те, що при здійсненні митного контролю товарів за ВМД № 0050005/2011/007743, № 110050005/2011/005892 позивачем обрано форму та обсяг митного контролю, що не достатні для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність оскаржених наказів відповідачів.

Крім того суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до преамбули Дисциплінарного статуту митної служби України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут митної служби України» №2805-IV від 06.09.2005р., (далі Закон №2805-IV) цей статут визначає суть службової дисципліни, права та обов'язки посадових осіб митної служби України, яким присвоєно спеціальні звання - посадові особи митної служби, у тому числі керівників митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, щодо забезпечення та додержання дисципліни, а також види та порядок застосування заохочень і дисциплінарних стягнень.

Регулювання правового становища державних службовців, що працюють у митних органах, здійснюється з урахуванням вимог Закону України "Про державну службу".

Відповідно до п.п. 1, 2 Дисциплінарного статуту митної служби України службова дисципліна в митній службі України полягає в безумовному виконанні посадовими особами митної служби службових обов'язків, а також у реалізації прав та додержанні обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в митних органах, і ґрунтується на особистій відповідальності за доручену справу та на засадах єдиноначальності і централізації управління.

Відповідно до п. 21 Дисциплінарного статуту митної служби України порушення службової дисципліни - протиправне, винне (умисне чи необережне) діяння (дія чи бездіяльність) посадової особи митної служби, тобто невиконання урочистого зобов'язання посадових осіб митної служби, зокрема невиконання або неналежне виконання нею своїх службових обов'язків, перевищення повноважень, порушення обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в митних органах, або вчинення інших дій, які дискредитують не тільки посадову особу митної служби, а й митну службу України.

Більш детальний перелік діянь, які є порушеннями службової дисципліни, наведений у п.п. 1-11 п. 22 Дисциплінарного статуту митної служби України, до яких, зокрема, відноситься порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів України з питань митної справи, державної служби, а також наказів та розпоряджень безпосередніх та/або прямих керівників; порушення порядку здійснення митного контролю та митного оформлення предметів, що переміщуються через митний кордон України, тощо.

Пунктом 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII (далі Закон №3723-XIІ) передбачено, що державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої у статті 17 цього Закону.

Таким чином, притягнення позивача до відповідальності за порушення посадової інструкції повинно було здійснюватися відповідно до вимог Дисциплінарного статуту митної служби України із застосуванням до позивача тих дисциплінарних стягнень, які передбачені п. 23 цього Статуту, а саме: зауваження, догана, затримання на період до одного року присвоєння чергового спеціального звання, пониження у спеціальному званні на один ступінь, попередження про неповну службову відповідність, звільнення з митного органу.

Системний аналіз спеціальних і загальних норм, наведених у ст. 21, ч. 1 ст. 22, ст. 31 Статуту, ст.ст. 14, 17, 30 Закону № 3723-XII, свідчить, що за вчинення посадовими особами митної служби України порушень службової дисципліни (дисциплінарних правопорушень) допускається застосування дисциплінарних стягнень, визначених у ч. 2 ст. 22 Статуту, ч. 2 ст. 9 Закону № 3723-XII, найбільш суворим з яких є звільнення. У п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону №3723-XII визначено не окремий вид відповідальності державних службовців за порушення Присяги, а спеціальну підставу для припинення державної служби. Саме ж припинення державної служби відбувається у формі звільнення.

При цьому звільнення посадової особи митної служби може мати місце лише в разі наявності обставин, які наведені в п.п. 1-9 п. 28 Дисциплінарного статуту.

Отже, як порушення Присяги, так і інше дисциплінарне правопорушення, можуть бути наслідком недотримання державним службовцем правових та етичних (моральних) засад проходження публічної служби. Таким чином, припинення державної служби у зв'язку з порушенням Присяги та інша дисциплінарна відповідальність державних службовців можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення державним службовцем достатньо близьких за характером одне до одного правопорушень.

Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.

Припинення державної служби за порушення присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути не меншим, ніж під час звільнення з митного органу за вчинення іншого дисциплінарного правопорушення, з дотриманням строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що наведені в оскаржуваних наказах від 10 січня 2012 року №28-к «Про припинення перебування на державній службі» та № 16-к «Про припинення виконання обовязків за посадою та проведення розрахунку» порушення нормативних актів, які врегульовують порядок здійснення працівниками митної служби митного контролю за товарами, що переміщуються через територію України, не могли бути підставою для звільнення позивача з митних органів на підставі п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про державну службу" за порушення присяги. Припиняючи перебування позивача на державній службі в митних органах, відповідач в оскаржених наказах не мотивував необхідності припинення перебування позивача на державній службі в митних органах поза межами дисциплінарної відповідальності, передбаченої Дисциплінарним статутом.

У вказаних наказах та в акті службового розслідування № 9 від 28.12.2011 року не зазначено яким несумлінним виконанням службових обовязків, позивач допустив порушення саме Присяги, в чому виразився підрив довіри до нього як до носія влади, що в свою чергу, призвело до приниження державного органу та унеможливлення подальшого виконання ним своїх обовязків.

Відповідно до положень ст. 27 Статуту дисциплінарне стягнення має відповідати тяжкості вчиненого дисциплінарного правопорушення та ступеню вини особи. При визначенні виду стягнення керівник митного органу повинен враховувати характер правопорушення, обставини, за яких воно було вчинене, попередню поведінку посадової особи митної служби, її ставлення до служби і стаж роботи в митних органах.

Застосувавши за вчинення дій, які кваліфіковані як неналежне виконання позивачем своїх посадових обов'язків, тобто є порушенням службової дисципліни відповідно до визначення ст. 21 Дисциплінарного статуту митної служби України, положення п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про державну службу" (порушення присяги), відповідачі тим самим позбавили позивача права на належний захист своїх законних прав та інтересів відповідно до положень розділу 4 Дисциплінарного статуту митної служби України.

Верховний Суд України вже вирішував питання про усунення розбіжностей у застосуванні пункту 6 частини першої статті 30 Закону № 3723-XII і в постановах від 10 вересня (справа № 21а13), 3 грудня 2013 року (справа № 21- 379а13), 1 липня 2014 року (справа № 21-267а14) зазначив, що правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, Митним кодексом України, а в частині, що ним не регулюється, ? Законом №3723-XII.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанцій не спростовують.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року у справі №804/16066/14 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 10 березня 2015 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко