Справа № 804/4383/14
Суддя: Потолова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2014 р. Справа № 804/4383/14
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Потолової Г.В.
при секретарі - Дубровці Д.В.
за участю: представників позивача - Черненко А.А.,
представника відповідача - Чернової Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» до Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання протиправними дій та скасування постанови,
ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними дій Жовтневого ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції щодо винесення постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 03.01.2014р. по виконавчому провадженню №8130704 та скасування зазначеної постанови.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні проти адміністративного позову заперечував, посилаючись на законодавчі підстави своїх дій, діяльність в межах закону та наданих повноважень, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, при розгляді справи виходить з наступного.
Позивач зазначає, що 18.03.2014 р. на його адресу через канцелярію надійшов супровідний лист відповідача за № 7994/11 від 18.03.2014 р. з постановами про стягнення виконавчого збору, в тому числі, й оскаржувана постанова від 03.01.2013 р. (ВП №8130704) про стягнення з боржника (позивача по справі) витрат на проведення виконавчих дій на загальну суму 60грн. 32коп.
Згідно оскаржуваної постанови виконавче провадження №8130704 відкрите 04.04.2003 р. на підставі виконавчого напису приватного нотаріусу №444 від 06.03.2003 р. у зв'язку з відмовою в добровільному порядку сплатити заборгованість.
Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивач звернувся за захистом своїх прав, свобод та інтересів з відповідним позовом до суду.
В обгрунтування своїх вимог, позивач посилається на те, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.10.2005 р. по справі № Б24/235/05 порушено провадження про банкрутво ПАТ "Дніпропетровськгаз" та одночасно введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.
Позивач звертає увагу на чинність цієї ухвали станом як на час винесення оскаржуваної постанови відповідача, так і на час звернення до суду з даним позовом.
Позивач посилається на приписи ст.12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якими визначено, зокрема заборону стягнення на підставі виконавчих документів та не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).
Таким чином, позивач вважає, що неустойка за невиконання грошових зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення.
Отже, позивач вважає оскаржувану постанову протиправною, як таку, що винесена під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів ПАТ "Дніпропетровськгаз".
Зазначені вище векселі були виписані позивачем на ім'я ГПУ «Шебелинкагазвидобування» ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» в якості забезпечення виконання зобов'язання по погашенню заборгованості за природний газ згідно договору № 1 від 06.12.1996 р., укладеного між ВАТ «Дніпропетровськгаз» та ДК «Укргазвидобування»НАК «Нафтогаз України» в особі ГПУ «Шебелинкагазвидобування».
В подальшому, виконавчі написи №444-447 від 06.03.2003 року було пред'явлено до виконання та відкрито виконавчі провадження з їх виконання. Таким чином, на час розгляду даної справи, за поясненнями позивача, в провадженні Жовтневого ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції перебувають виконавчі провадження з виконання виконавчих написів приватного нотаріуса на суму 18' 652' 022грн. 73коп.
Позивач зазначає, що на час розгляду даної справи зазначена сума заборгованості в примусовому порядку не стягувалась, жодних дій щодо її стягнення Жовтневим ДВС Дніпропетровського МУЮ здійснено не було.
Позивач з посиланням на ст.2 Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» (далі - Закон №3319), який набув чинності 04.06.2011 р., вважає, що його заборгованість підлягає списанню.
Крім того, позивач звертає увагу, що на виконання вимог Закону №3319 було затверджено Порядок списання заборгованості за природний газ і електричну енергію (постанова КМУ від 08.08.2011 року №894, далі - Порядок списання).
Враховуючи, що векселі були видані ГПУ «Шебелинкагазвидобування» ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» в якості забезпечення виконання зобов'язання по погашенню заборгованості за природний газ і станом на дату прийняття Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованість перед ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» в особі ГПУ «Шебелинкагазвидобування» обліковувалась на балансі Товариства та не була сплаченою, ПАТ «Дніпропетровськгаз», засіданням комісії з питань списання заборгованості (протокол № 25 від 05.10.2011 р.) списало заборгованість, яка утворилась перед ГПУ «Шебелинкагазвидобування» ДК «Укргазвидобування» НАК Нафтогаз України» за договором № 1 від 06.12.1996 р. та не була сплачена на 01.01.2011 р. в загальній сумі 18 645 222, 73 грн., а саме:
- 18 645 222,73 грн. основного боргу;
- 0,00 грн. 3% річних;
- 0,00 грн. інфляційних витрат.
За поясненням позивача, списання відбулось у відповідності до Порядку списання, про що було повідомлено ГПУ «Шебелинкагазвидобування» ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» листом від 12.10.2011 року №11/3-0238.
Отже, позивач вважає, що в даному випадку зобов'язання припинилося на підставі Закону України від 12.05.2011 року № 3319 з моменту затвердження протоколу комісії з питань списання заборгованості ПАТ «Дніпропетровськгаз» від 05.10.2011 року № 25, тобто 05.10.2011 року.
Позивач наполягає, що виконавче провадження підлягає закінченню за викладених вище обставин.
Таким чином, позивач вважає припиненим на підставі Закону зобов'язання ПАТ "Дніпропетровськгаз" станом на час винесення оскаржуваної постанови.
Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на наступне.
Витрати органів державної виконавчої служби на організацію та проведення виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження і підлягають відшкодуванню у встановленому діючим законодавством порядку.
Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Строк винесення постанови про витрати законодавцем конкретно не зазначається. Крім того, також звертає увагу, що кількість винесених постанов державним виконавцем законодавцем теж не встановлено.
Щодо сум витрат на проведення виконавчих дій державний виконавець складає акт про витрати на проведення виконавчих дій, в якому зазначаються перелік та суми витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.
Оскільки передбачити усі витрати неможливо, а згідно ст. 43 Закону (в редакції до і після 09.03.2011 року зі змінами) при розподілі стягнутих з боржника за виконавчим провадженням сум в першу чергу повертається авансовий внесок, у другу чергу компенсуються витрати державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, не покриті авансовим внеском сторін та інших осіб, постанова про стягнення витрат на проведення виконавчих дій може бути винесена декілька раз по мірі витрат на проведення виконавчих дій.
Виходячи з вищенаведеного, державний виконавець виносить постанову про стягнення з боржника витрат на організацію та проведення виконавчих дій після пересвідчення в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження та здійснення ним дій, спрямованих на добровільне (самостійне) виконання рішення та закінчення добровільного (самостійного) строку виконання рішення, але до початку здійснення примусового заходу, зокрема звернення стягнення на кошти, а також, в будь-якому іншому випадку по мірі здійснення витрат.
Про суму витрат на проведення виконавчих дій державний виконавець складає акт про витрати на проведення виконавчих дій, в якому зазначаються перелік та суми витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій. Розрахунок витрат складається на підставі калькуляції витрат виконавчого провадження, а також документів, якими вони підтверджуються.
На підтвердження своїх доводів та понесених витрат відповідачем до матеріалів справи надані:
- калькуляцію витрат виконавчого провадження (а.с.144, 146, 147);
- накладні № 1824 від 29.12.2012 р. та № 1257 від 19.09.2012 р. (а.с.148).
Отже, відповідач вважає позовні вимоги спростованими матеріалами виконавчого провадження та матеріалами справи.
В ході судового розгляду адміністративної справи судом встановлено наступне.
Згідно матеріалів виконавчого провадження, 04.03.2003 року старшим державним виконавцем Комаровим А.М. на підставі заяви стягувача відповідно ст.ст.3, 18, 24 Закону (в редакції до 09.03.2011 року зі змінами) була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 444, виданого 06.03.2003 року приватним нотаріусом, про стягнення з ВАТ «Дніпропетровськгаз» на користь ДК «Украгазвидобування» НАК «Нафтогаз України» боргу в сумі 331700грн., в якій боржнику було надано строк для добровільного виконання, а саме, протягом 5 днів з моменту отримання даної постанови.
До відділу 16.04.2003р за вх..№ 2501 надійшла заява боржника від 14.04.2003р за вих..№ 11/3-588 щодо зупинення виконавчого провадження, оскільки 22.10.2002 року господарським судом Дніпропетровської області винесена ухвала про порушення провадження у справі про банкрутство по справі № Б/26/173/02 стосовно ВАТ «Дніпропетровськгаз».
В той же день 16.04.2002 року старшим державним виконавцем була винесена постанова про зупинення виконавчого провадження згідно п. 8 ч. 1 ст. 34 Закону.
Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2003р по справі № Б/26/173/02 провадження у справі про банкрутство ВАТ «Дніпропетровськгаз» припинено.
Після отримання 08.11.2004р вищезазначеної ухвали суду старшим державним виконавцем Гетманським Т.І., у якого перебувало на виконанні виконавче провадження, винесено 09.11.2004р. постанову про поновлення виконавчого провадження.
За період з 15.07.2003р по 09.11.2004р в матеріалах виконавчого провадження відсутні документи про виконання боржником вимог виконавчого напису № 444, виданого 06.03.2003 року приватним нотаріусом, про стягнення з ВАТ «Дніпропетровськгаз» на користь ДК «Украгазвидобування» НАК «Нафтогаз України» боргу в сумі 331700грн, а також відсутні заяви щодо несвоєчасного отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження та поновлення строку на його добровільне виконання.
В матеріалах виконавчого провадження є заява представника ВАТ «Дніпропетровсьгаз» ОСОБА_4 від 30.06.2004 року про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, на якій є відмітка, що 30.06.2004р з матеріалами виконавчого провадження ознайомлений, копії документів отримав.
У зв'язку з тим, що боржник в строк для добровільного виконання вимоги виконавчого документа не виконав, старшим державним виконавцем Гетманським Т.І. 09.11.2004р була винесена відповідно ст. 49 Закону (в редакції до 09.03.2011 року зі змінами) постанова про об'єднання В11-243/04 у зведене виконавче провадження, оскільки у відділі відносно одного боржника ВАТ «Дніпропетровськгаз» відкрито кілька виконавчих проваджень.
Крім того, 09.11.2004 року згідно ст.42 Закону (в редакції до 09.03.2011 року зі змінами) була винесена постанова про розшук майна боржника. В даній постанові зазначено, що у добровільному порядку боржник рішення не виконав, з метою примусового виконання рішення та виявлення майна боржника, необхідно провести виконавчі дії щодо розшуку майна боржника.
Розшук майна боржника проводився шляхом направлення запитів до відповідних установ, про що свідчать матеріали виконавчого провадження, а саме, запити до ДШ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська, ДПА у Дніпропетровській області, МБТІ у Дніпропетровській області, ДАІ у Дніпропетровській області.
На підставі п. 6 ст. 35 Закону (в редакції до 09.03.2011 року зі змінами) була винесена постанова про зупинення виконавчого провадження до отримання результатів розшуку майна боржника.
У зв'язку з вищезазначеним виконавче провадження було поновлено 20.04.2005 року, про що була винесена постанова відповідно ст. 36 Закону (в редакції до 09.03.2011 року зі змінами). В той же день 20.04.2005 р, керуючись ст. 5, 55 Закону (в редакції до 09.03.2011 року зі змінами), ст. 59 Закону України «Про банки та банківську діяльність», старшим державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника на загальну суму стягнення за зведеним виконавчим провадженням 20437688,79грн..
Копії постанови про арешт коштів боржника були направлені до банківських установ на виконання, про що свідчать супровідні листи в матеріалах виконавчого провадження.
Про накладення арешту на кошти боржник був повідомлений, про що свідчить заява Голови правління ВАТ «Дніпропетровськгаз» від 05.05.2005р за № 11/3-793 (вх.№ 9757 від 05.05.2005р).
У зв'язку з прийняттям 23.06.2005 року Закону України "Про міри направлені на забезпечення стабільного функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» № 2711-IV, відповідно до якого, підприємства подають заяви про реструктуризацію боргу та на період участі підприємства в погашенні заборгованості шляхом реструктуризації виконавчі провадження підлягають зупиненню, керуючись ст. 34, 35 Закону (в редакції до 09.03.2011 року зі змінами), старший державний виконавець Гетманський Т.І. 25.10.2005 року зведене виконавче провадження зупинив, про що виніс відповідну постанову.
Після закінчення 01.01.2013р дії Закону України "Про міри направлені на забезпечення стабільного функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» № 2711-IV в частині зупинення виконавчих проваджень відкритих відносно боржників підприємств паливно-енергетичного комплексу, головним державним виконавцем Черновою Л.В., у якої на теперішній час знаходиться на виконанні зведене виконавче провадження, відповідно до ст. 39 Закону (в редакції після 09.03.2011 року зі змінами) винесено 03.01.2013 року постанову про поновлення виконавчого провадження. На момент поновлення також була винесена постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 60,32грн.
Щодо суми витрат було складено акт 03.01.2013 року на підставі калькуляції витрат виконавчого провадження згідно зі статтею 41 Закону України «Про виконавче провадження» на організацію та проведення виконавчих дій по забезпеченню примусового виконання рішень Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 01.10.2012 року, затвердженої начальником Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ, а також, на підставі накладних на перемішання матеріальних цінностей зі складу головного управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому ведеться централізований бухгалтерський облік витрат органів державної виконавчої служби, до Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ (а.с.144-148).
В обґрунтування понесених витрат на проведення виконавчих дій від 03.01.2014р. по виконавчому провадженню №8130704, відповідач зазначає, що в ході примусового виконання були здійснені витрати, зокрема:
- проведено реєстрацію виконавчого документа в Єдиному реєстрі виконавчих проваджень та присвоєно номер виконавчого провадження № 8130704;
- здійснювалась відправка постанов державного виконавця про відкриття
виконавчого провадження, стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на
проведення виконавчих дій, про арешт коштів боржника, про розшук майна боржника:
- направлялися запити до відповідних установ (МРЕВ, МБТІ, ДПІ тощо) щодо
майна боржника, що передбачає витрату паперу, конвертів, марок, тонера для друку, скоб
для стиплера, ручки, файли, клею, що підтверджується актом державного виконавця про
витрати від 03.01.2013 року.
Постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 60,32грн. є виконавчим документом, на підставі якого, ураховуючи вимоги ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», держава в особі органу державної виконавчої служби може виступати кредитором боржника, щодо якого порушено провадження у справі про банкрутство, у випадку, коли є невиконані зобов'язання до сплати витрат.

На підставі ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 14.10.2005 року, якою у відношенні ПАТ «Дніпропетровськгаз» порушено справу про банкрутство за № Б24/235/05 та оголошено мораторій на задоволення вимог кредиторів, головним державним виконавцем Черновою Л.В. було винесено 03.01.2013 року постанову про зупинення виконавчого провадження відповідно п.8 ч. 1 ст. 34 Закону (діє з 09.03.2011 року).

На теперішній час зведене виконавче провадження залишається зупиненим, виконавчі дії та стягнення за виконавчими документами не проводяться.

На спростування пояснень та обґрунтувань позивача, відповідач звертає увагу, що зупинення виконавчого провадження не передбачає звільнення боржника від витрат на проведення виконавчих дій.

Крім того, винесення постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій не відноситься до заходів, спрямованих на забезпечення виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів.

Сам факт винесення постанови не є фактом її виконання.

Крім того, ураховуючи ст. 43 Закону, державний виконавець зобов'язаний з сум, які надходять від боржника на депозитний рахунок відділу в першу чергу стягнути суму витрат, а потім пропорційно суму виконавчого збору та суму боргу за виконавчим документом.

За викладених обставин, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Порядок та умови примусового виконання рішень встановлений Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" ( у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення.

Згідно п.5 ч.1 ст.18-1 вищевказаного Закону (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) виконавчими документами є, зокрема, виконавчі написи нотаріусів.

За приписами ст. 24 вищевказаного Закону (у редакції, чинній на момент виникнення відносин) державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати 7 днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 46 Закону України "Про виконавче провадження" ( у редакції, чинній на момент виникнення відносин) у разі невиконання рішення у строк, встановлений для добровільного його виконання з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби, стягується виконавчий збір у розмірі 5 відсотків від належної до стягнення суми або вартості майна боржника.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред'явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцю виконавчий збір не стягується.

Статтею 28 Закону України "Про виконавче провадження" ( у редакції, чинній станом на 03.01.2013р.) визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч.2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору виноситься у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений Законом України "Про виконавче провадження" для самостійного його виконання, який зазначається у постанові про відкриття виконавчого провадження, при цьому, постанова про стягнення виконавчого збору приймається навіть у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

Так, як свідчать матеріали справи, 04.04.2003р. державним виконавцем була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №444 виданого 06.03.2003р. приватним нотаріусом про стягнення з ВАТ "Дніпропетровськгаз" на користь ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" боргу в сумі 331'700грн., в якій боржнику було надано строк для добровільного виконання, а саме: протягом 5 днів з моменту отримання даної постанови (а.с.46, 103).

При цьому, зміст вказаної постанови свідчить про те, що позивача було попереджено про те, що у разі невиконання рішення в наданий строк, його буде виконано в примусовому порядку із стягненням з боржника виконавчого збору у розмірі 16'585грн. та витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій.

14.04.2003р. позивачем була отримана постанова про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується змістом листа позивача від 14.04.2003р. за №11/3-588, який наявних в матеріалах справи (а.с.104).

Отже, виходячи з аналізу наведених вище норм Закону України "Про виконавче провадження" позивач зобов'язаний був виконати рішення у зазначений у постанові від 04.04.2003р. у строк, а саме: протягом 5 днів з моменту отримання даної постанови, тобто у строк до 19.04.2003р.

Як свідчать матеріали справи, а також підтверджено і представниками сторін у ході судового розгляду справи, вказаний вище виконавчий документ у добровільному порядку у вищевказаний строк не було виконано боржником (позивачем) та вказане вище виконавче провадження знаходиться на примусовому виконанні у органах державної виконавчої служби з 04.04.2003р. по 27.05.2014р., тобто по теперішній час.

Також, судом було встановлено і підтверджено представниками позивача та відповідача те, що виконавчий напис вперше надійшов до державного виконавця саме у квітні 2003р. та вказане виконавче провадження неодноразово зупинялося у зв'язку з банкрутством позивача та прийняттям Закону України "Про міри направлені на забезпечення стабільного функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", який діяв до 01.01.2013р., з 03.01.2013р. виконавче провадження знову зупинено у зв'язку з банкрутством позивача.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем як боржником не було виконано рішення у добровільному порядку у строк, визначений у постанові про відкриття виконавчого провадження, то винесення державним виконавцем 03.01.2013р. постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 16'585грн. (а.с.135) відповідає вимогам ст.28 Закону України "Про виконавче провадження" з урахуванням норм ст. 46 Закону України "Про виконавче провадження", яка діяла станом на квітень 2003р.

Щодо застосування державним виконавцем розміру виконавчого збору - 5 відсотків від належної до стягнення суми, виходячи з вимог ст. 58 Конституції України, у зв'язку з чим дії відповідача по винесенню вказаної постанови та сама постанова є законною та обґрунтованою, виходячи з вищевикладених встановлених обставин у даній справі.

При цьому, судом не приймаються до уваги доводи позивача про те, що органом ДВС жодних виконавчих дій із примусового стягнення заборгованості за виконавчим написом №444 від 06.03.2003р. здійснено не було з огляду на те, що згідно до вимог як ст. 46 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, чинній на 2003р., так і ст. 28 вказаного Закону, чинної станом на 03.01.2013р. встановлено обов'язок державного виконавця по винесенню постанови про стягнення виконавчого збору після закінчення строку, наданого для добровільного виконання рішення та за умови першого надходження виконавчого документу державному виконавцю.

Жодних посилань на те, що державний виконавець повинен винести постанову про стягнення виконавчого збору за умови проведення чи не проведення виконавчий дій Закон України "Про виконавче провадження" не містить.

В той же час, твердження позивача про те, що державним виконавцем не здійснювалися жодні виконавчі дії з примусового виконання виконавчого напису, спростовуються наявними у справі копіями матеріалів виконавчого провадження із змісту яких вбачається, що після 19.04.2003р. державним виконавцем вчинялися дії з примусового виконання виконавчого документа, а саме: було прийнято постанову про розшук майна боржника, постанову про арешт коштів боржника, які направлялися для виконання до банківських установ і вживалися інші дії направлені на примусове виконання виконавчого напису(а.с.107-136).

Також, слід зазначити, що ч.2 ст. 28 вказаного Закону містить вичерпний перелік підстав за якими не стягується виконавчий збір, а саме: виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, стягнення виконавчого збору, накладення арешту на майно в забезпечення позовних вимог, відшкодування витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і стягненням штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону.

Отже, винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у разі першого надходження виконавчого документа до державного виконавця та за умови спливу терміну для добровільного (самостійного) виконання боржником виконавчого документа є обов'язком державного виконавця згідно до вимог ст. 46 Закону України "Про виконавче провадження", що діяла станом 2003р. та ст. 28 вказаного Закону у редакції,чинній на 03.01.2013р.

Не можуть бути покладені в основу цього судового рішення і твердження позивача про те, що виконавчий збір є штрафом та у період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів згідно до абз.2 ч.4 ст.12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" штрафні санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань не застосовуються з огляду на те, що відповідно до ст. 1 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ( чинного в редакції на момент введення в дію мораторію) введення мораторію на задоволення вимог кредиторів передбачає зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію. Цією ж статтею визначені поняття щодо конкурсних та поточних кредиторів. Так, конкурсні кредитори - це кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - це кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч.4 ст. 12 Закону № 2343 протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Як свідчать матеріали справи, провадження у справі про банкрутство позивача було порушено ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.10.2005р.у справі №Б24/235/05 та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів щодо виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію (а.с.25).

Таким чином, мораторій на задоволення вимог кредиторів введений щодо грошових зобов'язань позивача, що виникли до порушення провадження у справі про банкрутство (конкурсних кредиторів), тоді як оспорювана постанова винесена відповідачем після порушення провадження у справі про банкрутство - 03.01.2013р. та відповідач є поточним кредитором і дія мораторію на задоволення цих вимог (поточних вимог) не поширюється.

За змістом статті 12 Закону № 2343 мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після введення мораторію; їх виконання для боржника є обов'язковим, але пеня, штраф та інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), не нараховуються.

Відповідна правова позиція викладена і в постанові Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про банкрутство" від 18.12.2009 р. № 15.

Також і ч.1, ч.5 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній на 03.01.2013р.) визначають, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів.

За викладених обставин, посилання позивача на порушення відповідачем законодавства про банкрутство є безпідставним з урахуванням того, що дія мораторію не поширюється на зобов'язання позивача, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство у відповідності з наведеними вище нормами чинного законодавства України та виходячи з того, що станом на 03.01.2013р. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису знову було зупинено за постановою державного виконавця.

Крім того, слід зазначити, що виконавчий збір не є штрафом, це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його добровільного виконання, що також підтверджується п.6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України № 3 від 13.12.2010р. "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби".

Частина ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час, і ч.1 ст. 71 вказаного вище Кодексу, покладає обов'язок позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Позивачем не надано жодних доказів та не наведено жодних підстав щодо протиправності дій відповідача під час прийняття відповідачем оспорюваної постанови про стягнення з боржника виконавчого збору з урахуванням встановлених обставин у справі, які свідчать про невиконання позивачем виконавчого документу у строк встановлений для добровільного виконання згідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", а також невиконання виконавчого документа боржником протягом 2003р.-2014р.р. та намагання позивача не виконувати виконавчого напису шляхом неодноразового порушення справ про банкрутство.

Приймаючи до уваги викладене та з урахуванням ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що оспорювана постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 03.01.2013р. прийнята відповідачем у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому у адміністративного суду відсутні правові підстави для задоволення даного позову.

Керуючись ст.ст.86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» до Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання протиправними дій та скасування постанови - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження - з моменту проголошення рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Текст постанови у повному обсязі виготовлений 03.06.2014 р.

Суддя Г. В. Потолова