Справа № 806/320/15
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року Житомир справа № 806/320/15

час прийняття: 09 год. 30 хв. категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лавренчук О.В.,

за участю секретаря Карплюк А.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача Беспризванного А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про зобов'язання здійснити нарахування та виплату грошової допомоги при звільненні, середнього заробітку за весь час затримки виплати вказаної допомоги, трьох процентів річних від простроченої суми всіх виплат та інфляційних витрат,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних роки служби;

- зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 середній заробіток (грошове забезпеченні) за весь час затримки всіх належних виплат по день фактичного розрахунку;

- зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 3 % (три) проценти річних від простроченої суми всіх виплат з дня звільнення по день фактичного розрахунку;

- зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 інфляційні витрати від простроченої суми всіх виплат з дня звільнення по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позову зазначає, що затримка з виплатою належного грошового забезпечення при звільненні порушує його права та інтереси.

Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_3 із 01 жовтня 1990 року по 30 грудня 2014 року проходив службу в органах внутрішніх справ (а.с. 12).

Як вбачається з матеріалів справи, на день звільнення позивач перебував на службі в органах внутрішніх справ України на посаді заступника начальника училища - начальника стройового відділення Житомирського училища професійної підготовки працівників міліції, підпорядкованого УМВС України в Житомирській області.

Наказом № 413 о/с від 30.12.2014 року, підполковника міліції ОСОБА_3 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 "б" (через хворобу) (а.с. 5).

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних роки служби суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Регулювання правового становища осіб, які проходять службу в органах внутрішніх справ здійснюється відповідно до спеціального законодавства, зокрема Законів України "Про міліцію", "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, Постановою КМ України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" тощо.

Пунктом 10 Постанови КМ України, від 17.07.1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Представником відповідача в судовому засіданні надано довідку, видану Училищем професійної підготовки працівників міліції УМВС України в Житомирській області від 25.02.2015 року № 26/134 з якої вбачається, що в січні 2015 року ОСОБА_3 була нарахована вихідна допомога. Оскільки постійний кошторис був отриманий у лютому 2015 року, то виплата була здійснена на картковий рахунок 20 лютого 2015 року у повному обсязі (а.с. 22).

Окрім того, викладене вище підтверджується і копією відомості від 19.02.2015 року на виплату заробітної плати за лютий 2015 року (а.с. 23).

Однак, представник позивача зазначив, що дана виплата була здійснена не у повному розмірі, оскільки на картковий рахунок надійшло 82 397,93 грн замість належних 83 652,72 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що відповідно до пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від нарахованої позивачу суми було відраховано 1,5% (військовий збір) від визначеної до виплати суми, що становить 1254,79 грн. Зазначені обставини підтверджуються довідкою від 27.02.2015 року № 26/145 (а.с. 34).

Отже, позовні вимоги щодо виплати грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних роки служби є безпідставними, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що відповідач здійснив повний розрахунок з позивачем належної виплати.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 середній заробіток (грошове забезпеченні) за весь час затримки всіх належних виплат по день фактичного розрахунку суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що остаточний розрахунок відповідачем з позивачем при звільненні був проведений 20.02.2015 року.

Представник позивача зазначає, що відповідач порушив норми ст. 117 Кодексу законів про працю України, а тому несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні та зазначає, що саме даною нормою повинен керуватись відповідач, оскільки трудові відносини підтверджуються трудовою книжкою.

Суд зазначає, що під час вирішення спорів зазначеної категорії пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Спеціальним законодавством врегульовані спірні правовідносини таким чином, що виплата компенсації за затримку виплати розрахунку при звільненні осіб, які проходили службу в органах внутрішніх справ не передбачена, а дія норм КЗпП України на них не поширюється.

Викладене вище підтверджується пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" визначено, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 24.04.2014 року у справі № К/800/61076/13.

Отже, позовна вимога про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_3 середній заробіток (грошове забезпеченні) за весь час затримки всіх належних виплат по день фактичного розрахунку не має законодавчого підгрунття, а тому дана позовна вимога не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 3 % (три) проценти річних від простроченої суми всіх виплат та інфляційні витрати з дня звільнення по день фактичного розрахунку суд зазначає наступне.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що відповідно до стаття 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, представник відповідача зауважив, що ОСОБА_3 не є кредитором , а Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області не являється боржником, а тому посилання представника позивача на порушення норм Цивільного кодексу України є безпідставними.

Враховуючи ту обставину, що відносини стосовно виплати грошового забезпечення за своєю правовою природою не є цивільними чи господарськими на них не поширюється правило статті 625 Цивільного кодексу України.

Окрім того, статтею 1 Закону УРСР "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991, № 1282-XII, визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг;

Відповідно до приписів ст. 2 зазначеного Закону, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Отже, позовна вимога про відшкодування позивачу збитків, завданих внаслідок інфляційних процесів не підлягають задоволенню, оскільки грошова допомога при звільненні носить одноразовий характер.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України у справі № К/9991/38612/11 від 25.11.2014 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Куруючись статтями 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,

постановив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про зобов'язання здійснити нарахування та виплату грошової допомоги при звільненні, середнього заробітку за весь час затримки виплати вказаної допомоги, трьох процентів річних від простроченої суми всіх виплат та інфляційних витрат, - відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Лавренчук

Повний текст постанови виготовлено: 10 березня 2015 р.