Справа № 806/4180/14
Суддя: Одемчук Є.В.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Черноліхов С.В.
Суддя-доповідач:Одемчук Є.В.
УХВАЛА

іменем України

"11" березня 2015 р. Справа № 806/4180/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Одемчука Є.В.

суддів: Бучик А.Ю.

Бондарчука І.Ф.,

при секретарі Витрикузі В.П. ,

за участю представників сторін:

від позивача -представник ОСОБА_3,

від відповідача - Самохвал А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_5 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "29" жовтня 2014 р. у справі за позовом Приватного підприємця ОСОБА_5 до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про скасування податкових повідомлень-рішень ,

ВСТАНОВИВ:

Приватний підприємець ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, у якому просила скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Житомирі від 06 серпня 2009 року № /1 та № /1.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Приватний підприємець ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову від 13 лютого 2013 року та постановити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обґрунтування апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Встановлено, що Державною податковою інспекцією у м. Житомирі з 12.05.2009р. по 25.05.2009р. проведена планова виїзна документальна перевірка господарської діяльності ПП ОСОБА_5. з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 12.12.2007р. по 31.03.2009р. за результатами якої складений Акт №3280/17-1 від 25.05.2009р.

Перевіркою виявлено порушення підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 , підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7, пункту 9.4. статті 9 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР, внаслідок чого занижено суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету за період з 01 жовтня 2008 року по 31 березня 2009 року в розмірі 58762, 00 грн., а саме: за жовтень 2008 року - 10602, 00 грн., листопад 2008 року - 10361, 00 грн., грудень 2008 року - 11163, 00 грн., січень 2009 року - 8323, 00 грн., лютий - 2009 року - 8706, 00 грн., березнь 2009 року - 9607, 00 грн.

На підставі вказаного акта 28 травня 2009 року податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 про визначення позивачці суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість 58762, 00 грн. основного платежу і 23926, 00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

З метою доведення до платника нових строків сплати зобов'язань та відповідно до Порядку направлення органами ДПС України податкових повідомлень платникам податків, затвердженого Наказом ДПА України № 253 від 21 червня 2001 року, відповідачем 06 серпня 2009 року винесено податкове повідомлення-рішення № /1 (а.с. 8) про визначення суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість 58762, 00 грн. основного платежу і 23926, 00 грн. штрафних (фінансових) санкцій та № /1 (а.с. 9) про застосування 1020, 00 грн. штрафних (фінансових) санкцій по податку на додану вартість.

Позивачкою вищевказані рішення були оскаржені в адміністративному порядку до ДПА в Житомирській області, яка рішеннями № 19665/к-с/25-009 від 16 жовтня 2009 року (а.с. 34-35) та № 7037/к/25-0315 від 24 грудня 2009 року (а.с. 36-39) скарги залишила без задоволення, прийняті ДПІ у м. Житомирі податкові повідомлення - рішення від 06 серпня 2009 року № /1 та № 000601702/1 - без змін.

Судом першої інстанції було встановлено, що приватним підприємцем ОСОБА_5 у порушення підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 та пункту 9.4 статті 9 Закону України "Про податок на додану вартість" (зі змінами і доповненнями) в період з 12 грудня 2007 року по 31 березня 2009 року здійснювала діяльність на загальній системі оподаткування, отримавши дохід у сумі 321966,00 грн. у період з січня по серпень 2008 року, отже, була зобов'язана зареєструватися платником податку ПДВ, починаючи з наступного звітного податкового періоду. Оскільки це зроблено не було, на підставі цього акта Державна податкова інспекція у м. Житомирі підприємцю донарахувала ПДВ і застосувала штрафні санкції виходячи з базової суми 293809,00 грн., визначеної як різниця між сумою, яка була отримана Підприємцем за період з січня 2008 року по березень 2009 року у розмірі 674168,00 грн., та сумою 380359,00 грн., яка виникла у період з січня 2008 року по вересень 2008 року (674168,00 грн. - 380359,00 грн. = 293809,00 грн.).

Згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України "Про податок на додану вартість" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон), особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Абзацами 2-4 пункту 9.4 статті 9 цього Закону визначено, якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом.

Якщо особа укладає одну чи більше цивільно-правових угод (договорів), унаслідок виконання яких планується здійснення оподатковуваних операцій, обсяг яких перевищуватиме протягом звітного податкового періоду у два чи більше разів суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, то така особа зобов'язана зареєструватися як платник цього податку до кінця такого звітного податкового періоду.

Особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

З огляду на те, що підприємець дізнається про досягнення зазначеної суми лише після закінчення відповідного місяця, то 20-й календарний день з моменту досягнення суми оподатковуваних операцій для подання (надіслання) податковому органу заяви про реєстрацію минає в місяці, наступному за місяцем досягнення 300 тис. грн.

З наведеного вбачається, що у разі, якщо обсяг операцій з поставки товарів (послуг), які реалізує господарюючий суб'єкт, перевищує 300 тис. грн., то він повинен обов'язково зареєструватися як платник ПДВ. Це однаковою мірою стосується і у випадку прогнозованого прибутку на суму 300 тис. грн. і більше внаслідок укладення угоди.

Так, розрахунок ПДВ, який підлягає сплаті до бюджету, здійснюється з урахуванням ставки, передбаченої статтею 6 Закону (20 % та нульова ставка), та бази оподаткування, визначеної статтею 4 цього Закону, та додається до ціни товарів (робіт, послуг).

Пунктом 4.1 Закону, базою нарахування ПДВ є договірна вартість товарів, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування, за винятком ПДВ, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг).

Згідно з підпунктом 7.2.4 Закону, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим платниками ПДВ.

Якщо особа не є платником ПДВ, то вона не має права нараховувати його на ціну товарів.

Приватний підприємець, який працює за загальною системою оподаткування, підпадає під загальні вимоги цього Закону, тому є платником ПДВ, якщо він відповідає одному з наведених у пункті 2.1 статті 2 зазначеного Закону ознак платника податку, зокрема, у разі, коли підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що коли підприємець - неплатник ПДВ здійснив оподатковувані операції на суму 300 тис. грн., то останні повністю підпадають під визначення суми без урахування ПДВ відповідно до підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону, оскільки у цій сумі немає ПДВ через те, що такий підприємець не має права його нараховувати.

Як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2008 року обсяг оподатковуваних операцій позивачки перевищив 300 тис. грн. Тому вона повинна була до 20 вересня 2008 року у відповідності до п. 9.4 статті 9 цього Закону, надіслати податковому органу заяву про реєстрацію платником ПДВ, однак цього не зробила, а відтак має нести відповідальність за ненарахування (несплату) податку на додану вартість на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування з жовтня 2008 року по березень 2009 року.

Встановлено, що база оподатковуваних операцій, здійснених після виникнення обов'язку зареєструватися платником ПДВ за період з жовтня 2008 року по березень 2009 року становить 293809, 49 грн., які підлягають оподаткуванню ПДВ за ставкою 20 % (58762, 00 грн.).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про правомірність дії ДПІ у м. Житомирі щодо нарахування позивачці податковим повідомленням-рішенням від 06 серпня 2009 року № /1 суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 58762, 00 грн. основного платежу і 23926, 00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Щодо застосування фінансової санкції у розмірі 1020, 00 грн., то суд зазначає наступне

У рішенні Державної податкової інспекції у м. Житомирі про результати розгляду первинної скарги № 56270/2/25-009 від 06 серпня 2009 року зазначено, що у зв'язку з неподачею позивачкою податкових декларацій з податку на додану вартість за жовтень-грудень 2008 року, січень-березень 2009 року до неї застосовано штраф на підставі підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону, підпунктів 17.1.1, 17.1.2 пункту 17.1 статті 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" у розмірі 1020, 00 грн.

З такими діями податкового органу суд погоджуються з огляду на наступне.

Із змісту пункту 10.1 статті 10 Закону вбачається, що платники податку несуть відповідальність за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету.

Відповідно до пункту 1.11 частини 1 статті 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21 грудня 2000 року № 2181-III (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору (обов'язкового платежу).

Згідно з підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 вказаного Закону, платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, крім випадків, передбачених підпунктом "г" підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї статті.

Відповідно до абзацу "а" підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Платник податків має право не пізніше ніж за десять днів до закінчення граничного строку подання декларації, визначеного згідно з підпунктом 4.1.4 цього пункту, надіслати декларацію (розрахунок) на адресу податкового органу поштою з повідомленням про вручення (підпункт 4.1.7 пункту 4.1 статті 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами").

Платник податків, що не подає податкову декларацію у строки, визначені законодавством, сплачує штраф, відповідно до підпункту 17.1.1 пункту 17.1 статті 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку.

Отже, наведеними правовими нормами передбачена відповідальність платника податків за неподачу податкової звітності у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, приватний підприємець ОСОБА_5 не подала податковому органу декларації з податку на додану вартість за жовтень-грудень 2008 року, січень-березень 2009 року, чим порушила положення зазначених норм.

Тому штрафні санкції за податковим повідомленням-рішенням № /1 від 06 серпня 2009 року застосовані податковим органом до приватного підприємця ОСОБА_5 правомірно, відповідно до вимог чинного законодавства і скасуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, та прийшов до вірного висновку, що податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Житомирі від 06 серпня 2009 року № /1 та № /1 прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, .

Суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи, вірно застосував Законодавство, яке регулює ці правовідносини та ухвалив правильне рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду без змін.

За таких обставин, доводи, наведені в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи, а висновок суду першої інстанції є таким, що ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "29" жовтня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис) Є.В.Одемчук

судді: (підпис) А.Ю.Бучик

(підпис) І.Ф.Бондарчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "12" березня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Приватний підприємець ОСОБА_5 АДРЕСА_1,10000

3- відповідачу/відповідачам: Житомирська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області м-н Перемоги,2,м.Житомир,10014

- представник позивача - ОСОБА_3 АДРЕСА_2, 10000

- ,