Справа № 826/9439/13-а
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 лютого 2015 року 12:06 № 826/9439/13-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клочкової Н.В., при секретарі судового засідання Легейді Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Конім Груп"
до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
за участі представників сторін:

представника позивача Угрин С.В.,

представника відповідача Гостило А.С.,

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 17.02.2015 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Конім Груп" (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.04.2013 № та від 22.01.2013 №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.09.2013 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2014 апеляційну скаргу ТОВ "Конім Груп" задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.09.2013 скасовано та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги ТОВ "Конім Груп" до ДПІ у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.04.2013 № та від 22.01.2013 № задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 19.04.2013 № та від 22.01.2013 №.

Ухвалою Вищого адміністративного суду міста Києва від 04.11.2014 року касаційну скаргу ДПІ у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві задоволено частково. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2014 та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.09.2013 по справі № 826/9439/13-а скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

До відділу документального обігу та контролю суду надійшла справа № 826/9439/13-а, якій присвоєно вхідний номер 17718 та передано судді Клочковій Н.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2014 року прийнято до провадження справу та призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні 17.02.2015 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

На підставі наказу ДПІ у Дніпровському районі м. Києва ДПС від 18.12.12 № 2145 та пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України (далі - ПК України) проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТОВ "Конім Груп" () з питань дотримання позивачем вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ПП "Гефест-Метал" () за період з 01.12.2011 по 31.12.2011, за результатом якої складено акт перевірки від 02.01.2013 № 2/22-222-34646887 (т. 1, арк. 52-64.

Відповідачем за результатами перевірки встановлені наступні порушення податкового законодавства, які зафіксовані в акті перевірки від 02.01.2013 № 2/22-222-34646887:

- пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, п. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", в результаті чого занижено податку на прибуток у розмірі 296 441, 00 грн.;

- п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податку на додану вартість у розмірі 257775,00 грн.;

- п. 1, п. 5 ст. 203, п. 1, п. 2 ст. 215, п. 1 ст. 216, ст.ст. 228, 626, 629, 650, 655, 658, 662 Цивільного кодексу України в частині недодержання зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ТОВ "Конім Груп" з ПП "Гефест Метал" за період з 01.12.2011 по 31.12.2011.

На підставі складеного акта перевірки від 02.01.2013 № 2/22-222-34646887 податковим органом винесені податкові повідомлення-рішення від 22.01.2013:

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання в розмірі 386662,00 грн., з якої: за основним платежем - 257775,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 128887,00 грн. за платежем: ПДВ (т. 1, арк. 65);

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання в розмірі 444662,00 грн., з якої: за основним платежем - 296441,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 148221,00 грн. за платежем: податок на прибуток приватних підприємств (т. 1, арк. 66).

Не погоджуючись із вказаними повідомленнями-рішеннями, позивачем до ДПС у м. Києві подано скаргу від 13.02.2013 вх.№83, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 12.04.2013 №3371/10/12-3-03, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення № від 22.01.2013 та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 22.01.2013 в частині застосування штрафних санкцій, а в іншій частині залишено без змін (т. 1, арк. 69-82).

Відтак, податкове повідомлення-рішення № від 22.01.2013 вважається відкликаним, відповідно до пп. 60.1.3 п. 60.1 ст. 60 ПК України.

У зв'язку з чим, 19.04.2013 відповідачем на підставі рішення від 12.04.2013 № 3371/10/12-3-03 прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання в розмірі 296441,00 грн., з якої: за основним платежем - 296441,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 0,00 грн. за платежем: податок на прибуток державних підприємств (т. 1, арк. 67).

Позивач оскаржив податкові повідомлення-рішення № від 19.04.2013 та № від 22.01.2013, подавши до ДПС України повторну скаргу від 26.04.2013, за результатами розгляду якої Міністерством доходів і зборів України прийнято рішення від 15.05.2013 №2566/6/99-99-10-01-15, яким скаргу ТОВ "Конім Груп" залишено без задоволення, а оскаржувані повідомлення-рішення - без змін (т. 1, арк. 84-92, 93-97).

Як вбачається з акта перевірки, підставою для прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень - рішень стали:

- акт ДПІ в Орджонікдзевському районі м. Запоріжжя Запорізької області ДПС про результати проведення зустрічної звірки ПП "Гефест-Метал" (), відповідно до якого у підприємства відсутні основні засоби, чисельність працюючих у 3 кв. 2011 року у штаті складає 1 особу, а за податковою адресою підприємство не знаходиться (т. 1, арк. 55-56);

- постанова слідчого прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська юриста 2 класу В.В. Рудниченко, винесена в рамках кримінальної справи № 64129006, відповідно до якої податковим органом було встановлено, що в ході вивчення вилученої банківської документації встановлено, що грошові кошти надходили на розрахунковий рахунок ПП «Гефест-Метал» від ТОВ "Конім Груп" за нібито послуги по розробці програмного забезпечення, в подальшому перераховувалися з рахунку ПП «Гефест-Метал» на адресу контрагентів за зовсім інші види продукції, в тому числі повернення позик без ПДВ. Даний факт, а також факт формування ПП «Гефест-Метал» податкового кредиту від ТОВ «Антарес Конференц груп», ТОВ «Металшрот-2011», які в свою чергу формували податковий кредит від підприємств, які не подавали звітність в податкові органи, вказує, що операції між ТОВ "Конім Груп" та ПП «Гефест-Метал» не носять реального характеру, а спрямовані на мінімізацію податкових зобов'язань (т. 1, арк. 56).

У зв'язку з чим, ДПІ у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві дійшла висновку, що правочини ТОВ "Конім Груп" з ПП «Гефест-Метал» є нікчемними (т. 1, арк. 58), а тому ТОВ "Конім Груп" занижено податок на прибуток (т. 1, арк. 58) та завищено податковий кредит по ПДВ (т. 1, арк. 59).

Проте, позивач не погодився з такою позицією податкового органу та прийнятими податковими повідомленнями - рішеннями від 19.04.2013 № та від 22.01.2013 №, а тому звернувся до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Згідно пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу

Відповідно до п. 135.1 ст. 135 ПК України, доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з:

доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті;

інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно п. 135.2 ст. 135 ПК України, доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 135.5.15 п. 135.5 ст. 135 ПК України, інші доходи включають: інші доходи платника податку за звітний податковий період.

Згідно пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Крім того, відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 138.1 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Крім цього, правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 р. № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за № 128/2568 визначено, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Пунктом 11.1 Правил № 363 встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Отже, формування валових витрат обумовлено придбанням платником податків товарів, робіт (послуг) з метою їх використання в межах господарської діяльності та реалізується за наявності у платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів.

В той же час, згідно пп. 14.1.178 п. 14.1 ст. 17 ПК України, податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Пунктом 188.1 ст. 188 ПК України встановлено, що базою оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно п. 187.1 ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, відповідно до пункту 201.8 статті 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Положеннями пункту 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу їх покупця, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Із системного аналізу положень цих норм законодавства України вбачається, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наступних умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов'язкові реквізити.

Крім цього, відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Отже, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.

Крім того, засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV). Відповідно до статті 9 розділу 3 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Господарські операції, як зазначено в пункті 5 статті 9 цього Закону, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідно до статті 11 Закону, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність.

Як зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємства або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудження основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку

Згідно частини 1 статті 3 Закону № 996-ХІV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Визначення терміну "первинний документ" наведено у статті 1 Закону № 996-ХІV: первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 2 статті 9 даного Закону встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 зазначено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З положень чинного податкового законодавства випливає, що умовою виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених в ціні товару (послуги) та віднесення сум до витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою використання їх у господарській діяльності, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Крім того, як відомості, що містяться у податкових накладних, так і дані первинних документів, що складаються при здійсненні господарської операції та подаються платником до контролюючого органу, мають відповідати установленим вимогам та містить достовірну інформацію про обставини, з якими законодавство пов'язує реалізацію права платника на податкову вигоду.

Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є податковим ризиком. У цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.

Слід також зазначити, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами покладається на платника, позаяк саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат.

Висновки про реальність здійснених позивачем господарських операцій, за наслідками яких було сформовано податковий кредит та сформовано валові витрати, судам слід робити з фактичним дослідженням обставин, що стосуються такого питання, зокрема правильності відображення позивачем у податковому обліку господарських операцій з його контрагентом.

Відтак, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з'ясовувати рух активів у процесі здійснення господарської операції.

У зв'язку з чим, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між ТОВ "Конім Груп" (замовник) та ПП «Гефест-Метал» (виконавець) було укладено ряд договорів про надання послуг, а саме:

- від 02.11.2011 № 0211-1/2011-01К, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання надати замовнику послуги щодо розроблення програмного забезпечення автоматизації технологічних процесів та формування звітності щодо задач розпорядження майновими об'єктами (т. 1, арк. 99-107);

- від 02.11.2011 № 0211-3/2011-02К, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання надати замовнику послуги щодо розроблення програмного забезпечення підсистеми адміністрування та ведення нормативно-довідникової інформації автоматизованої системи обліку і управління майновими та земельними ресурсами (т. 1, арк. 110-118);

- від 05.12.2011 № 0512/2011-03К, відповідно до якого виконавець зобов'язується на вимогу замовника надавати інформаційно - консультаційні послуги з впровадження програмного забезпечення SAP, а також надавати інші послуги та здійснювати роботи, які необхідні для впровадження програмного забезпечення (надалі сукупно - «послуги») для господарських потреб замовника, який зобов'язується прийняти та оплатити надані виконавцем послуги на умовах та в строки, передбачені цим договором (т. 1, арк. 121-126).

На підтвердження реальності господарських операцій за вище зазначеними договорами позивачем надано до суду: акти попередніх випробувань до договорів № 0211-1/2011-01К, № 0211-3/2011-02К (т. 1, арк. 108-109, 119-120); акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), в яких зазначаються тільки відповідні результати (надання послуг), проте відсутній перелік, які саме дії були вчинені ПП «Гефест-Метал» для надання відповідних послуг (т. 1, арк. 127-133); податкові накладні (т. 1, арк. 134-140); реєстр платіжних доручень та оборотно-сальдову відомість по рахунку за підписами директора головного бухгалтера ТОВ "Конім Груп", в той час як належними доказами оплати є платіжні доручення або виписки банку з відмітками банку про проведення операцій (т. 1, арк. 141-142); договори, за якими ТОВ "Конім Груп" є виконавцем наданих послуг та які підтверджують використання отриманих послуг від ПП «Гефест-Метал» у власній господарській діяльності, проте із даних договорів неможливо встановити, що надані позивачем послуги виконувалися саме ПП «Гефест-Метал», а не працівниками ТОВ "Конім Груп" (т. 1, арк. 143-158, 183-220).

Крім того, як вбачається з акту перевірки, позивач в складі податкового кредиту відобразив суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних ПП «Гефест-Метал», у зв'язку з придбанням послуг.

Суд звертає увагу, що наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих постачальником/продавцем податкових накладних, не є безумовною підставою формування податкового кредиту, у разі недоведенння реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Крім того, в основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту.

У податковому обліку понесені витрати на придбання послуг мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

За відсутності достатніх доказів - первинних документів, які б достовірно підтверджували факт здійснення господарської операції, розкривали її зміст та обсяг з метою та в цілях господарської діяльності платника податку, підстави для формування даних податкового обліку - відсутні.

Як вбачається з акту перевірки, ТОВ "Конім Груп" займалося консультуванням з питань інформатизації та іншою діяльністю у сфері інформатизації (т. 1, арк. 53)

Представником позивача зазначено, що у зв'язку великою завантаженістю спеціалістів на ТОВ "Конім Груп", позивач був змушений звернутись ПП «Гефест-Метал», з метою належного виконання своїх зобов'язань перед клієнтами.

Проте, матеріали справи не містять доказів на підтвердження вищезазначених доводів, а саме отримання позивачем великої кількості замовлень на надання послуг щодо розроблення програмного забезпечення автоматизації технологічних процесів та формування звітності щодо задач розпорядження майновими об'єктами; щодо розроблення програмного забезпечення підсистеми адміністрування та ведення нормативно-довідникової інформації автоматизованої системи обліку і управління майновими та земельними ресурсами та щодо надаваня інформаційно - консультаційних послуг з впровадження програмного забезпечення SAP.

Крім цього, із наданих позивачем договорів за якими ТОВ "Конім Груп" є виконавцем наданих послуг, судом не вбачається, що придбані у ПП «Гефест-Метал» послуги виконувалися саме ПП «Гефест-Метал», а не працівниками ТОВ "Конім Груп" щодо взаємовідносин позивача і замовників (клієнтів).

Крім того, позивачем не доведено суду економічну доцільність господарських відносин між ТОВ "Конім Груп" та ПП «Гефест-Метал», оскільки позивач в письмових поясненнях (т. 1, арк. 221-226) зазначає, що у період даних відносин чисельний склад штатних працівників нараховував близько 108 працівників, з яких спеціалістів в галузі розроблення програмного забезпечення нараховувалося близько 60 працівників, що унеможливлювало виконання позивачем договірних відносин та стало підставою для залучення ПП «Гефест-Метал», в якого, відповідно до посилань в акті перевірки, чисельний склад штатних працівників ПП «Гефест-Метал» складав лише 1 (одну особу, т. 1, арк. 55).

Між іншим, слід звернути увагу, що акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) містять лише відповідні результати (наприклад, послуги з розробки опису постановки задач, тощо) без деталізації змісту та обсягу таких послуг, оскільки відсутній перелік, які саме дії були вчинені ПП «Гефест-Метал» для надання відповідних послуг, не містять інформації про кількість працівників, їх посади, прізвища та ініціалів осіб, які брали участь у здійсненні господарських операції та наявності у них відповідних повноважень та знань, а відтак в силу правових норм такі документи не є належно оформленими первинними документами для підтвердження факту правомірності формування податкового кредиту з ПДВ та формування валових витрат з податку на прибуток.

Таким чином, позивачем не спростовано належними доказами доводи податкового органу щодо відсутності фактичного здійснення вказаних господарських операцій, оскільки, сама лише наявність у покупця належно оформлених документів, зокрема виданих постачальником/продавцем податкових накладних та актів здачі-прийняття робіт, не є безумовною підставою формування податкового кредиту та валових витрат, у разі недоведенння реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Позивачем не надано документального підтвердження тих обставин та відносин, які супроводжують фактичне виконання такого роду операцій та у сукупності підтверджують їх реальне виконання, а відтак, і не доведено того, що обумовлені правочином надані послуги надані саме цим контрагентом.

При цьому, судом задля вжиття належних заходів із метою встановлення обставин реальності здійснення спірних господарських операцій по взаємовідносинам із спірними контрагентами ухвалою суду від 20.11.2014 про прийняття справи до провадження було витребувано у позивача перелік доказів на підтвердження реальності господарських операцій.

Дана ухвала суду отримана представником позивача 27.11.2014, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 010 (Т. 2, арк. 141).

Однак, позивач витребувані судом докази не надав суду без поважних причин, про витребування даних доказів у суб'єкта владних повноважень, якщо вони таким суб'єктом вилучались у позивача, не просив, тому суд вирішував дану справу на підставі наявних у ній доказів.

Таким чином, позивачем не надано суду достовірних доказів на підтвердження реальності здійснених господарських операцій між ТОВ "Конім Груп" та ПП «Гефест-Метал».

Відтак, суд приходить до висновку, що факт реальності виконання господарських зобов'язань за договорами не підтверджується об'єктивними доказами та не просліджується за первісною бухгалтерською документацією.

За таких обставин, аналізуючи наведені норми чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість висновків контролюючого орган про завищення позивачем валових витрат податку на прибуток та завищення податкового кредиту з ПДВ.

Крім того, як вбачається із позовної заяви, позивач зазначає про порушення відповідачем положень п. 86.9 ст. 86 ПК України, оскільки матеріали перевірки та висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки ТОВ "Конім Груп", призначеної на підставі постанови слідчого відповідно до кримінально-процесуального закону, можуть бути оцінені як докази виключно у рамках розслідування та розгляду такої кримінальної справи і не можуть бути підставою для прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень про визначення платнику податків грошових зобов'язань до дня набрання законної сили відповідним рішенням у кримінальній справі.

Проте, суд звертає увагу позивача, що відповідно до п. 8 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо перегляду ставок деяких податків і зборів» від 20.11.2012 № 5503-VI, який набрав чинності 04.01.2013, до статті 86 внесено зміни, а саме: пункт 86.9 викладено в такій редакції:

"86.9. У разі якщо грошове зобов'язання розраховується органом державної податкової служби за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи - підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається таким податковим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим податковим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили.

Матеріали такої перевірки разом з висновками органу державної податкової служби передаються органу, що призначив перевірку".

Отже, судом було встановлено, що позивач хибно трактує вищенаведені положення ПК України, оскільки, податкове повідомлення-рішення розраховується контролюючим органом за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи), що перевіряється та приймається таким контролюючим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили, тобто якщо кримінальне провадження відкрито стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи), що перевіряється.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, стосовно керівника ТОВ "Конім Груп" не було порушено кримінальне провадження, а тому відсутні підстави для застосування, в даному випадку, положень п. 86.9 ст. 86 ПК України.

У зв'язку з чим, судом було встановлено, що відповідач жодним чином не порушив процедуру прийняття спірних податкових повідомлень - рішень від 19.04.2013 № та від 22.01.2013 № , оскільки в даному випадку, враховуючи, що на момент винесення податкових повідомлень - рішень було відсутнє кримінальне провадження щодо посадових осіб ТОВ "Конім Груп", то, відповідно, положення п. 86.9 ст. 86 ПК України не застосовуються.

Отже, враховуючи, що позивач не надав суду належних доказів щодо підтвердження реальності господарських операцій між ТОВ "Конім Груп" та ПП «Гефест-Метал» та, враховуючи, що відповідач виніс податкові повідомлення - рішення від 19.04.2013 № від 22.01.2013 та № , згідно з вимогами ПК України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 ст. 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а, відтак, такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно частини 2 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

В даному випадку відсутнє документальне підтвердження судових витрат відповідача, а тому вони стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Конім Груп" повністю.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо постанова не оскаржена в апеляційному порядку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.В. Клочкова