Справа № 278/5484/14-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Зубчук І.В.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"03" березня 2015 р. Справа № 278/5484/14-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Євпак В.В.

Шидловського В.Б.,

розглянувши в письмовому провадженні в м.Житомирі апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області на постанову Житомирського районного суду Житомирської області від "13" січня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області про перерахунок та виплату пенсії,

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2014 року позивач - ОСОБА_4 звернувся до Житомирського районного суду Житомирської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області, про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок і виплату пенсії в розмірах, передбачених ст.ст.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у визначених ним у позові конкретних сумах, з 01.01.2014 року.

Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від "13" січня 2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі щодо виплати ОСОБА_4 щомісячної основної та додаткової пенсії у розмірах менших, ніж визначено ст.ст.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 01 січня 2014 року.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_4, щомісячну основну та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров"ю, передбачену ст.50 та ч.4 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком ( основна пенсія) та 75 процентів мінімальної пенсії за віком ( додаткова пенсія), що розраховується залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, з урахуванням проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено, що постанова підлягає негайному виконанню.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання позивач та представник відповідача не з'явилися. Про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в УПФУ в м. Рівне , віднесений до 1 категорії громадян, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи що є інвалідом 2 групи, інвалідність якого пов'язана з аварією на ЧАЕС.

Судом встановлено, що позивач отримує пенсію та додаткову пенсію, передбачені ст.ст.50,54 Закону №796-ХІІ, але у розмірах, встановлених постановою КМУ, що підтверджується відповідною довідкою.

Відповідно до ст.50 Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам I групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам III групи, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно вимог ст.54 Закону №796-12 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" розміри пенсій для інвалідів, відносно яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.

Водночас суми, з яких здійснювався розрахунок виплат позивачу, передбачених Законом №796-XII, визначалися згідно постанови Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зазначеною постановою, всупереч вимогам Закону №796-ХІІ, який встановлює розмір доплати як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати або пенсії, визначеної Законом на час здійснення виплати, установлено конкретні розміри доплат в твердій грошовій сумі та у розмірах до прожиткового мінімуму.

Законом України "Про Державний бюджет на 2014 рік" від 16 січня 2014 року №719-VII, що набрав чинності з 1 січня 2014 року (п.1 Прикінцевих положень Закону), на момент його прийняття, не встановлювалися обмеження щодо застосування положень Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру вказаних виплат застосуванню підлягає саме ст.ст.50,54 Закону №796-ХІІ, а не постанова КМУ за №1210 від 23.11.2011 року, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Колегія суддів зазначає, що 31.07.2014 року прийнято Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" №1622-VII, який набрав чинності 03.08.2014 року.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 та 25 січня 2012 року №3-рп/2012 суди, під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі й на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України, закону про Державний бюджет на відповідний рік та інших законів України.

Слід зазначити, що ч.2 ст.95 Конституції України визначено, що виключно Законом України про Державний бюджет визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, а ст.63 Закону закріплює норму, якою стверджується, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету.

Щодо періоду задоволення позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Закону України від 31 липня 2014 року №1622-VII "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", який набув чинності 03.08.2014 року, внесені зміни до Прикінцевих положень Закону №719-VII. Зокрема Прикінцеві положення Закону №719-VII доповнено статтею 6-7 такого змісту: установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 13, ст.178 із наступними змінами), статей 5 та 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., N 4, ст. 94 із наступними змінами), Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., N 15, ст. 111 із наступними змінами), статей 14, 22, 37 та 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 29, ст.399 із наступними змінами), пункту "ж" частини першої статті 77 Основ законодавства України про охорону здоров'я (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 4, ст. 19 із наступними змінами), статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 45, ст.425 із наступними змінами), статті 43 Гірничого закону України (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., N 50, ст. 433 із наступними змінами), статей 61, 62, 63 та 64 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" (Відомості Верховної Ради України, 2000 р., N 24, ст.182 із наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Отже, з 03.08.2014 року пенсійні виплати відповідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" повинні здійснюватися органами Пенсійного фонду України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України.

З врахуванням вказаних норм й дати звернення до суду, позовні вимоги ОСОБА_4 за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 могли бути задоволені лише по 02.08.2014 року. В період, визначений Позивачем, з 03.08.2014 року, права останнього при застосуванні Відповідачем постанови КМУ №1210 від 23.11.2011 року при здійсненні зазначених виплат - не порушувались. Відтак дії відповідача з 03.08.2014 року є правомірними.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог з 03.08.2014 року по 31.12.2014 року підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позову в частині вимог за цей період.

Згідно з матеріалами справи, позовні вимоги за період з 01.01.2014 по 16.06.2014 заходилися поза межами встановленого шестимісячного строку звернення до суду.

Згідно з ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як встановлено, за клопотанням Позивача, ухвалою суду першої інстанції від 17.12.2014 року, визнано причини пропуску строку звернення до адміністративного суду - поважними та поновлено ОСОБА_4 з 01.01.2014 року строк звернення з даним позовом до суду.

З аналізу зазначеної норми та досліджених матеріалів справи слідує, що ухвала про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновлення судом строку на звернення до суду з 01.01.2014 року, апелянтом не оскаржувалась. Тому, з зазначених підстав, твердження в скарзі апелянта, що судом першої інстанції проігноровано вимоги ч.2 ст.99 КАС України, щодо строків звернення Позивача до суду, є безпідстаавними, та не можуть бути предметом розгляду при перегляді постанови.

Що стосується доводів апелянта стосовно меж звернення постанови до негайного виконання, то вони є обгрунтованими.

Допускаючи постанову суду до негайного виконання, суд першої інстанції не врахував вимоги п.1 ч.1 ст.256 КАС України, які є спеціальними для цієї категорії справ.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.256 КАС України, постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів виконуються негайно - у межах суми стягнення за один місяць.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що мають місце порушення судом норм матеріального права - в частині періоду задоволення позовних вимог та процесуального права, що до меж звернення постанови до негайного виконання.

Відповідно до п.4 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 201, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області задовольнити частково.

Постанову Житомирського районного суду Житомирської області від "13" січня 2015 р. в частині задоволення позовних вимог за період з 03.08.2014 року по 31.12.2014 року та допуску постанови в цілому до негайного виконання - скасувати.

Викласти резолютивну частину вказаної постанови, в зазначених частинах, в такій редакції:

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_4, щомісячну основну та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров"ю, передбачену ст.50 та ч.4 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком ( основна пенсія) та 75 процентів мінімальної пенсії за віком ( додаткова пенсія), що розраховується залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, з урахуванням проведених виплат.

В задоволенні позовних вимог за період з 03.08.2014 року - відмовити.

Допустити до негайного виконання постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 13 січня 2015 року в межах суми стягнення за один місяць.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: В.В. Євпак

В.Б. Шидловський

Роздруковано та надіслано: ( рек. з пов. про вруч.)

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_4 АДРЕСА_1

3- відповідачу Управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області пл. Польова, 8,м.Житомир,10009

4- представник ОСОБА_6 - АДРЕСА_2,