Справа № 826/36/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 березня 2015 року письмове провадження № 826/36/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., вирішив адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Вищого адміністративного суду України,

третя особа: Керівник апарату Вищого адміністративного суду України

про визнання незаконними та скасування наказів

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Вищого адміністративного суду України, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ Вищого адміністративного суду України від 01.12.2014р. № 648-к про звільнення ОСОБА_1 з посади провідного спеціаліста відділу матеріально-технічного забезпечення адмінбудинку ВАСУ у зв'язку зі скороченням штату працівників апарату Вищого адміністративного суду України;

- поновити його на попередній посаді або аналогічній посаді провідного спеціаліста матеріально-технічного забезпечення;

- стягнути з відповідача - Вищого адміністративного суду України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію з 01.12.2014р. за весь час вимушеного прогулу.

Позивач в судовому засіданні адміністративний позов підтримав в повному обсязі. Зокрема, звернув увагу суду, що в оскаржуваному наказі серед підстав звільнення вказана його заява, однак, це не відповідає дійсності, оскільки жодних заяв на звільнення він не писав, що свідчить про протиправність вказаного наказу.

Своє звільнення вважає незаконним з тих підстав, що йому не було запропоновано іншу роботу, незважаючи на те, що на момент попередження про звільнення така робота була наявна. Також зазначив, що під час проведення процедури звільнення Відповідачем не дотримано вимог ст. 42 Кодексу законів про працю України, а саме, не враховано переважного права Позивача на залишенні на роботі.

Також у останнього на утриманні знаходиться батько, який є «дитиною війни» згідно довідки від 06.03.2013р.

Представник Відповідача проти позову заперечив, також надав суду письмові заперечення у яких зазначає, що звільнення Позивача здійснено з дотриманням вимог діючого законодавства, а саме, вчасно попереджено про наступне звільнення у зв'язку із скороченням штату працівників апарату ВАСУ. Під час розгляду справи пояснив, що позивачу не запропоновано іншу вакантну посаду у новому штатному розписі, у зв'язку із тим, що кваліфікація ОСОБА_1 не відповідає жодній із визначених посадовими інструкціями наявних вакантних посад, а саме необхідності наявності вищої освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста чи магістра. Тому, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судові засідання 03.02.2015 року та 16.02.2015 року третя особа не прибула, суд відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив перейти до розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом відповідача від 10.05.2006 року ОСОБА_1 зараховано на посаду завідуючого складом відділу матеріально - технічного забезпечення господарського управління Вищого адміністративного суду України.

Наказом Вищого адміністративного суду України від 13.01.2104 року позивач призначений на посаду провідного спеціаліста відділу матеріально-технічного забезпечення та утримання адмінбудинку.

Наказом Вищого адміністративного суду України від 01.12.2014 р. №648-к «Про звільнення ОСОБА_1.» Позивача звільнено 01 грудня 2014 року у зв'язку зі скороченням штату працівників апарату Вищого адміністративного суду України відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою середньомісячної заробітної плати.

Під час розгляду справи судом встановлено, що вказаний наказ видано на підставі наказу ВАСУ від 23 вересня 2014 року № 64/а «Про виконання рішення зборів суддів ВАСУ» від 23 вересня 2014 року № 20 «Про затвердження структури та штатного розпису ВАСУ», попередження про звільнення, протокольне рішення Первинної профспілкової організації ВАСУ щодо надання згоди на розірвання трудового договору від 27 листопада 2014 року № 26.

Одночасно з матеріалів справи вбачається наявність аналогічного наказу відповідача від 01.12.2014 року № 648-к, в якому серед вказаних підстав видання наказу також зазначено заяву позивача.

Судом встановлено, що 27.11.2014 року позивачем на ім'я в.о. керівника апарату Вищого адміністративного суду України подано заяву (вх. № 376/0/9/8-14) щодо переведення його на посаду провідного спеціаліста новоствореного відділу з питань матеріально-технічного забезпечення суду управління з питань забезпечення суду, як такого, що відповідає кваліфікаційним вимогам.

Під час розгляду справи представник відповідача не зміг пояснити причини наявності наказу із додатковою підставою звільнення - заява позивача, однак наполягав, що звільнення позивача відбулося на вищезазначених підставах, а не заяви позивача.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем наказу від 01.12.2014 р. №648-к «Про звільнення ОСОБА_1.», вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом з вимогою про його скасування та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про державну службу», підстави припинення державної служби можуть бути загальними, тобто визначеними Кодексом законів про працю України, та спеціальними, передбаченими у цій нормі.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного спору є питання щодо правомірності звільнення позивача у зв'язку зі змінами в організації праці та скорочення чисельності працівників за пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що у зв'язку із затвердженням змін до структури та штатного розпису ВАСУ на 2014 рік згідно з рішенням зборів суддів ВАСУ від 22 вересня 2014 року № 18 було проведено скорочення штату працівників апарату ВАСУ.

Так, наказом голови Вищого адміністративного суду м. Києва від 23.09.2014 року № 20 «Про впровадження організаційно-штатної структури Вищого адміністративного суду України», на виконання рішення зборів суддів Вищого адміністративного суду України від 22.09.2014 року № 18 «Про внесення змін до структури та штатного розпису Вищого адміністративного суду України на 2014 рік» та з метою удосконалення структури апарату ВАСУ, наказано, внести з 1 жовтня 2014 року зміни до структури та штатного розпису Вищого адміністративного суду України на 2014 рік, затверджених рішенням зборів суддів Вищого адміністративного суду України від 22.09.2014 № 18, які вводяться в дію з 1 жовтня 2014 року, зокрема, ліквідувати відділ матеріально-технічного забезпечення та утримання адмінбудинку; утворити управління з питань забезпечення діяльності суду в кількості 10 штатних одиниць (у тому числі: начальник управління - 1 штатна одиниця; заступник начальника управління - начальник відділу - 1 штатна одиниця; начальник відділу - 1 штатна одиниця; головний спеціаліст - 6 штатних одиниць, провідний спеціаліст - 1 штатна одиниця).

Наказом Вищого адміністративного суду м. Києва від 23.09.2014 року № 64/а, у зв'язку з введенням у дію з 1 жовтня 2014 року змін до структури та штатного розпису Вищого адміністративного суду України на 2014 рік, затверджених рішенням зборів суддів Вищого адміністративного суду України від 22 вересня 2014 року № 18, та відповідно до пункту 2 наказу Вищого адміністративного суду України від 23 вересня 2014 року № 20 «Про впровадження організаційно-штатної структури Вищого адміністративного суду України» наказано ужити організаційних заходів, у межах повноважень, щодо можливого вивільнення працівників апарату Вищого адміністративного суду України у зв'язку з внесенням змін до структури та штатного розпису Вищого адміністративного суду України на 2014 рік, пов'язаних зі зміною в організації виробництва і праці.

Відділу кадрів, підвищення кваліфікації та антикорупційного моніторингу наказано організувати попередження працівників апарату Вищого адміністративного суду України під підпис про скорочення штату працівників апарату суду, у зв'язку з внесенням змін до структури та штатного розпису Вищого адміністративного суду України на 2014 рік.

З матеріалів справи вбачається, що 01 жовтня 2014 року ОСОБА_1 попереджено про скорочення штату працівників апарату ВАСУ у зв'язку із реорганізацією, пов'язаною із скороченням штату працівників апарату суду. Одночасно його було повідомлено про можливе наступне звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

26 листопада 2014 року виконуючий обов'язки керівника ВАСУ вніс подання № 1649/9/8/14-14 до Первинної профспілкової організації ВАСУ щодо надання згоди на розірвання трудового договору з провідним спеціалістом відділу матеріально-технічного забезпечення та утримання адмінбудинку ОСОБА_1 за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку із неможливістю перевести його на іншу роботу відповідно до статті 43 КЗпП України.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених ст. ст.43, 43-1 КЗпП України. Відмова профспілкового органу у згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Згідно протоколу засідання профспілкового комітету № 26 від 27 листопада 2014 року Первинна профспілкова організація ВАСУ надала згоду на розірвання трудового договору з ініціативи виконуючого обов'язки керівника апарату ВАСУ.

Зокрема, з вказаного протоколу вбачається, що головний спеціаліст відділу кадрів, підвищення кваліфікації та антикорупційного моніторингу апарату Вищого адміністративного суду України Крукевич О.В. поінформувала присутніх про те, що посади, які відповідають кваліфікації та спеціальності ОСОБА_1 були скорочені 1 жовтня 2014 року, а інші посади згідно з його кваліфікацією та спеціальністю в апараті Вищого адміністративного суду України на даний час відсутні.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач з 13.01.2014 року займав посаду провідного спеціаліста відділу матеріально-технічного забезпечення та утримання адмінбудинку Вищого адміністративного суду України. Згідно посадової інструкції провідного спеціаліста відділу матеріально-технічного забезпечення та утримання адмінбудинку Вищого адміністративного суду України, затвердженої Керівником апарату Вищого адміністративного суду України 31 січня 2014 р., на посаду провідного спеціаліста Відділу призначається особа, яка має вищу (спеціаліст або магістр) або середню спеціальну освіту, стаж роботи за фахом не менше 1 року або стаж роботи за фахом в інших сферах управління не менше 2 років.

Судом встановлено, що на виконання наказу ВАСУ від 23 вересня 2014 року № 64/а, наказом ВАСУ від 21.10.2014 року № 21 затверджена нова редакція посадової інструкції провідного спеціаліста відділу з питань матеріально-технічного забезпечення суду управління з питань забезпечення діяльності суду, пунктом 1.3 якої передбачено, що на посаду провідного спеціаліста Відділу призначається особа, яка має вищу юридичну освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст або магістр, стаж роботи за фахом не менше 1 року або стаж роботи за фахом в інших сферах управління не менше 2 років.

Під час розгляду справи позивач повідомив, що має диплом бакалавра серії КВ №43855955, виданий на його ім'я Державним вищим навчальним закладом «Київський університет управління та підприємництва». Згідно копії вказаного диплому позивач отримав базову вищу освіту з напрямом підготовки «Теплоенергетика» та здобув кваліфікацію бакалавра з теплоенергетики. Як пояснив позивач в судовому засіданні вищу юридичну освіту ним не здобуто.

З огляду на викладені обставини, суд вважає, що посада провідного спеціаліста відділу з питань матеріально-технічного забезпечення суду управління з питань забезпечення діяльності суду не могла бути запропонована позивачу ОСОБА_1, оскільки він не має вищої юридичної освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст або магістр.

Також згідно відомостей про наявність вакантних посад станом на 1 грудня 2014 року складених в. о. начальника відділу кадрів, підвищення кваліфікації та антикорупційного моніторингу апарату Вищого адміністративного суду України Гончаровою Н.В., на час звільнення ОСОБА_1, в апараті ВАСУ була 21 вакантна посада. Одночасно повідомлено, що позивач не відповідає спеціальності і кваліфікації, визначених посадовими інструкціями наявних вакантних посад, а саме відсутня вища освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста чи магістра.

Так, відсутність можливості запропонувати іншу посаду, яка б відповідала рівню освіти та кваліфікації ОСОБА_1 підтверджується витягами з посадових інструкцій затверджених наказом ВАСУ 01.10.2014 року № 21 по вакантним посадам, а також, як вже зазначалося, вимогами щодо освітньо-кваліфікаційного рівня встановленими пунктом 1.3 посадової інструкції провідного спеціаліста відділу з питань матеріально-технічного забезпечення суду управління з питань матеріально-технічного забезпечення суду, затвердженої наказом ВАСУ від 21 жовтня 2014 року № 21, копії яких надані представником відповідача та долучені судом до матеріалів справи.

Суд зауважує, що лише власник або уповноважений ним орган має право визначати чисельність працівників і штатний розпис підприємства (ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України). Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов'язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників). Але він не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Лише власник підприємства має право, на свій розсуд, вносити зміни в штатний розпис. На думку суду вказані вимоги відповідачем дотримано.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу ВАСУ від 23 січня 2015 року № 7 «Про виконання рішення зборів суддів ВАСУ від 23 січня 2015 року № 1 «Про затвердження структури та штатного розпису ВАСУ на 2015 рік» затверджено нову структуру та штатний розпис ВАСУ на 2015 рік, який не передбачає наявність відділу матеріально-технічного забезпечення в структурі апарату ВАСУ, а також передбачає скорочення штатної чисельності апарату ВАСУ на 11 штатних одиниць.

Згідно роз'яснень п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого.

Враховуючи вищенаведені підстави, суд вважає звільнення позивача, яке відбулося 01.12.2014 р. на підставі наказу № 648-к правомірним та таким, що вчинено з дотриманням вимог КЗпП України. Порушення прав позивача, про які він заявив у позовній заяві не знайшли підтвердження, тому його вимоги про поновлення на роботі задоволенню не підлягають.

Також рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу може бути прийнято лише одночасно з рішенням про поновлення на роботі. Оскільки при вирішенні даного спору суд відмовив у задоволенні вимоги про поновлення на роботі, то відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Аналогічну позицію займає Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 14.12.2011 року по справі № 6-22193св11.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги Позивача є необґрунтованими, та, відповідно, такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій