Справа № 810/6969/14
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 року 810/6969/14

м. Київ

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючий суддя Журавель В.О., при секретарі судового засідання Мкртчян Н.Ц., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного підприємства спиртної та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов позов Державного підприємства спиртної та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (далі-позивач, підприємство) до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Київській області (далі-відповідач, податковий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято з порушенням норм законодавства, відповідачем надано неправильну оцінку фактичним обставинам, внаслідок чого зроблено помилкові висновки при визначенні податкових зобов'язань. Позивач зазначає, що податковому органу було надано усі первинні документи, які підтверджують реальність господарських операцій. Позивач просив суд податкове повідомлення-рішення визнати протиправним та скасувати.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував повністю, у його задоволенні просив відмовити, надав до суду письмові заперечення, які ґрунтуються на висновках, викладених в акті перевірки.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд встановив наступні обставини справи та правовідносини, що склалися між сторонами.

Державне підприємство спиртної та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" та ТОВ "Білдінг-Індастрі" зареєстровані юридичними особами.

На підставі наказу №916 від 12.09.2014 податковим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ДП "Укрспирт" щодо підтвердження господарських відносин з ТОВ "Білдінг-Індастрі" за період з 01.07.2014 по 31.07.2014. За результатами перевірки складено акт від 25.09.2014 №613/10-06-22-04/37199618, згідно з яким зроблено висновок про порушення позивачем, зокрема: п.198.2, п.198.3, 198.6 ст.198 ПК України, ДП "Укрспирт" занижено податок на додану вартість за липень 2014 року на загальну суму 3763333 грн; пп.1.2 п.1, пп.2.1, пп.2.4, пп.2.16 п.2 та пп.3.2 п.3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1195 №88. Вказано, що податковим органом отримано акт від 27.08.2014 №2589/26-55-22-08/39025703 ДПІ у Печерському районі "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Білдінг-Індастрі" щодо не підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.07.2014 по 31.07.2014, в якому зазначено, що у ТОВ «Білдінг-Індастрі» відсутні трудові ресурси, виробниче обладнання, транспортне та торгівельне обладнання, сировина, матеріали для здійснення основного виду діяльності. ТОВ "Білдінг-Індастрі" здійснював діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам. Перевіркою ТОВ "Білдінг-Індастрі" за період з 01.07.2014 по 31.07.2014 не підтверджується реалізація товару на адресу контрагента-покупця ДП "Укрспирт". Таким чином, з наданих до перевірки документів встановлено, що договори, укладені з ТОВ "Білдінг-Індастрі", не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю.

На підставі цього акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 13.10.2014 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 5644999 грн, у тому числі за основним платежем - 3763333 грн, за штрафними санкціями - 1881666 грн.

Матеріалами справи встановлено, що ДП "Укрспирт" (покупець) з ТОВ "Білдінг-Індастрі" (постачальник) укладено договори поставки зернових культур №01-14-20 від 12.06.2014 та №01-04/01 від 01.04.2014 з додатковими угодами. Згідно з умовами вказаних договорів (розділ 4) постачання продукції повинно було здійснюватись транспортом постачальника на умовах DDP (Delivered Duty Paid (named place of destination), що згідно з правилами Інкотермс 2010 означає, що продавець здійснює поставку покупцю товару до місця розвантаження товару, без розвантаження транспортного засобу в названому місці призначення, несе всі витрати та ризики, пов'язані з доставкою товару до цього місця); адресу місця розвантаження продукції для кожної партії товару має визначати покупець у додаткових угодах. Факт придбання товару позивачем підтверджується видатковими та податковими накладними та рахунки на оплату. Всі документи мають заповнені реквізити, підписувались уповноваженими особами вказаного контрагента та позивача.

Як пояснив під час судового розгляду представник позивача, оплата продукції здійснювалась на умовах попередньої оплати. Оплата по цих операціях здійснювалось позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунки вищезазначеного контрагента, що підтверджується платіжними дорученнями. У липні 2014 року по договору №01-14-20 позивач на підставі чотирьох платіжних доручень перерахував на банківський поточний рахунок ТОВ "Білдінг-Індастрі" кошти на загальну суму 22580000 грн. Таким чином, податок на додану вартість на загальну суму 22580000 грн позивач перерахував ТОВ "Білдінг-Індастрі" у складі ціни за придбаний товар.

Суд, на підставі даних про суму перерахованих на користь ТОВ "Білдінг-Індастрі" коштів та про вартість поставленої продукції встановив, що наявна дебіторська заборгованість ТОВ "Білдінг-Індастрі" перед позивачем. У судовому засіданні представник позивача підтвердив цей факт і пояснив, що за іншим договором поставки зернових культур від 01.04.2014 № 01-04/01 ТОВ "Білдінг-Індастрі" здійснило поставку зернових культур (кукурудзи) на користь позивача, а загальна вартість поставленої продукції по цих правочинах перевищує розмір здійсненої позивачем передоплати.

Між позивачем (поклажодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (зберігач) укладено договір зберігання №10/04/14/8 від 10.04.2014 по зберіганню товарно-матеріальних цінностей (кукурудза) та акт приймання-передачі.

На підтвердження наявності у підприємства складських приміщень для зберігання товару позивачем надано положення про Козлівське МПД, паспорт технічного стану будівлі зерноскладу, свідоцтво про атестацію лабораторії для перевірки зернових.

Надходження придбаного товару на склад підтверджується прибутковими ордерами та аналізами якості сировини, виписками з журналу реєстрації заїзду транспортних засобів на склад, товарно-транспортними накладними, а також письмовими поясненнями посадових осіб Козлівськго МПД ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які брали участь у прийнятті товару від ТОВ "Білдінг-Індастрі".

Крім того, придбаний товар поставлявся також на зерновий склад Державної організації "Комбінат "Новий", розташований за адресою: АДРЕСА_1, де зберігається на відповідальному зберіганні на підставі договору зберігання від 20.03.2014 №6-20-03, а також договору від 01.09.2012 № 19-12-У про надання платних послуг по зберіганню товарно-матеріальних цінностей, укладених між Держаною організацією "Комбінат "Новий" (зберігач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (замовник). Згодом зерновий склад, де зберігається продукція, поставлена ТОВ "Білдінг-Індастрі" (АДРЕСА_1), опинився в зоні проведення антитерористичної операції.

Оплату за цю продукцію на підставі вказаного договору поставки позивач не здійснював, податкових накладних не одержував, податковий кредит не формував. Згідно з бухгалтерською довідкою від 01.12.2014 № 04-12/999/1 зерно кукурудзи обліковується на позабалансовому рахунку позивача 023 "Активи на відповідальному зберіганні".

Суму податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними позивачем включено до складу податкового кредиту відповідного періоду та включено до податкової декларації з податку на додану вартість за відповідний період. Крім того, усі податкові накладні у день їх видачі ТОВ "Білдінг-Індастрі" зареєструвало в Реєстрі податкових накладних, який ведеться Державною фіскальною службою України, що підтверджується квитанціями про прийняття податкової звітності.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Правовідносини, що виникають у зв'язку з формуванням платником податку на додану вартість, податкового кредиту, регулюються розділом V ПК України.

Так, п.198.2 ст.198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Суд бере до уваги, що первині документи позивача містять всі обов'язкові реквізити, як того вимагає законодавство.

Як вже зазначалось судом, рішення про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість прийнято податковим органом у зв'язку з господарськими операціями з ТОВ "Білдінг-Індастрі", які податковий орган вважає нікчемними. При цьому, висновок податкового органу про нікчемність правочинів ґрунтується на твердженнях про безтоварність господарської операції, відсутністю наміру учасників правочину досягти реальних правових наслідків.

Таким чином, вирішення цієї справи залежить від доведеності суду факту постачання товару та факту отримання послуг за господарськими операціями, за результатами здійснення яких податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення.

Як встановлено судом, факт поставки частини товару (робіт, послуг) ТОВ "Білдінг-Індастрі", їх використання позивачем, оплати їх вартості підтверджується документально, господарські операції належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності, а право позивача на віднесення понесених витрат до складу податкового кредиту та врахування при формуванні прибутку підтверджується представленими суду первинними фінансово-господарськими документами та наявністю очевидного зв'язку витрат з господарською діяльністю позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Отже, за змістом зазначеної норми, державна реєстрація юридичної особи є юридично значимою дією, з якою цивільне та господарське законодавство пов'язує виникнення цивільної правоздатності.

Як встановлено судом, на момент вчинення та виконання господарських договорів ТОВ "Білдінг-Індастрі" є належним чином зареєстрованою юридичною особою і мало право вчиняти правочини, на дату здійснення господарських операцій з позивачем було зареєстровано платником податку на додану вартість і мало право виписувати податкові накладні.

При цьому суд враховує вимоги статті 18 Закону України від 15.05.2003 №755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», згідно з якою якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Суд зазначає, що чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку з перевірки відповідності законодавству установчих документів іншого учасника правовідносин та дотримання ним вимог податкового законодавства.

Оскільки ст. 228 ЦК України передбачено, що для правочину, який порушує публічний порядок, передбачено наявність умислу сторін на незаконний результат, а також суперечність його публічно-правовим актам держави, то такий умисел повинен встановлюватися під час розслідування кримінальної справи і розгляду її судом або у момент винесення постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, визначенню правочину як такого, що порушує публічний порядок, повинен передувати вирок суду про притягнення учасників такого правочину до кримінальної відповідальності, який набрав законної сили, чи постанова суду (компетентних органів) про притягнення названих осіб до адміністративної відповідальності. Відомостей про наявність таких судових та інших рішень відповідачем не надано.

Під час розгляду цієї справи судом встановлено, що укладені між позивачем та його контрагентом правочини не віднесено законом до нікчемних та відсутні судові рішення про визнання їх недійсними.

Позивачем на підставі первинних документів по господарських відносинах з ТОВ "Білдінг-Індастрі" було сформовано податковий кредит з податку на додану вартість та визначено податкові зобов'язання з ПДВ.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відноситься до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу).

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункти 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 ПК України).

Вимоги до податкової накладної визначено, зокрема, пунктом 201.1 статті 201 ПК України.

В акті перевірки відповідачем наведено податкові накладні, які було виписано ТОВ "Білдінг-Індастрі" для позивача, їх копії наявні у матеріалах справи і досліджені судом. Таким чином, при отриманні податкових накладних ТОВ "Білдінг-Індастрі", які засвідчують передачу товару (послуг), з урахуванням інших бухгалтерських документів у позивача виникло право на податковий кредит з ПДВ та на формування валових витрат у відповідному періоді.

Суду не надано доказів того, що на момент складання податкової накладної контрагент позивача не був зареєстрований як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому не мав права видавати податкову накладну на кожне повне або часткове надання товару (робіт, послуг).

Податкова накладна, яка надавалась для проведення перевірки, є документом, що засвідчує факт придбання платником податків товару (робіт, послуг), з дати отримання якої, згідно із приписами статті 201 ПК України, у платника виникає право на податковий кредит та яка, підтверджує право платника податку на включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку на додану вартість.

Суд бере до уваги, що згідно з дослідженими доказами позивач має приміщення зерноскладу для зберігання товару, а також виробничу лабораторію, яку атестовано на право проведення вимірювань у сфері поширення метрологічного нагляду.

Суд зазначає, що фактичне здійснення господарської операції між позивачем і ТОВ "Білдінг-Індастрі" підтверджується дослідженими доказами у справі: підтверджено рух активів позивача у процесі здійснення господарської операції, установлено наявність спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарських операцій, підтверджено зв'язок між фактом надання послуг і господарською діяльністю платника податку.

На підставі аналізу первинних фінансово-господарських документів, що стосуються транспортування, оприбуткування та обліку продукції, суд дійшов висновку що ці дані є взаємопов'язаними, розбіжностей, які б ставили під сумнів їх достовірність, не виявлено.

Твердження податкового органу про відсутність факту поставки товару на користь позивача було спростовано наданими позивачем первинними бухгалтерськими документами.

Суд визнає, що наявність певної інформації, одержаної від правоохоронних органів чи інших підрозділів податкової служби, з інформаційних систем державної податкової служби, що не оформлена рішенням суб'єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що господарські операції не мали реального характеру.

Суд зазначає, що податкові повідомлення-рішення, на підставі яких визначаються податкові зобов'язання платника податків, приймаються податковим органом за результатами безпосередньої оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотриманням визначеної законом процедури, висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися на неперевірених припущеннях чи суб'єктивних думках посадових осіб інших податкових органів, а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.

Із дослідженого у судовому засіданні акту перевірки позивача убачається, що посадові особи податкового органу реальність господарських операцій з попередньої оплати вартості продукції, часткової поставки продукції, стану дебіторської та кредиторської заборгованості належним чином не перевіряли, безпосереднього аналізу фінансово-господарських документів у їх сукупності не робили, а свої висновки обґрунтували лише цитатами з протоколів допиту свідків чи акту про неможливість проведення перевірки контрагента, складеного посадовими особами іншого податкового органу.

Що стосується посилання податкового органу на протоколи допиту в якості свідків посадових осіб контрагентів позивача, на наявність кримінального провадження, то суд ці докази до уваги не бере як неналежні та недопустимі, оскільки ці відомості отримано відповідачем не тільки поза межами судового процесу, а й з порушенням принципу безпосередньої перевірки цих доказів як судом, так і посадовими особами податкового органу, які здійснювали перевірку відповідача. Крім того, суд бере до уваги й те, що у вказаному кримінальному провадженні відсутнє рішення суду, яке б набрало законної сили.

Той факт, що позивач перерахував контрагенту кошти за товар, а останній не виконав перед позивачем зобов'язань з поставки продукції у повному обсязі, враховуючи існуючий порядок адміністрування ПДВ, не впливає на виникнення у контрагента позивача податкових зобов'язань та віднесення позивачем до податкового кредиту сум ПДВ, сплачених контрагенту у складі ціни продукції.

Суд також враховує, що спори між суб'єктами господарювання з приводу невиконання або неналежного виконання господарських зобов'язань мають вирішуватись господарськими судами у порядку господарського судочинства, а з'ясування наявності умислу в діях посадових осіб Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт", направленого на вчинення кримінальних правопорушень, не є завданням адміністративного судочинства і має відбуватись в рамках кримінального провадження.

Отже, податковим органом всупереч вимог статті 71 КАС України не доведено суду належними та достатніми доказами, що зазначені господарські операції є фіктивними чи безтоварними, не доведено фактів неправильного формування позивачем податкового кредиту по господарських операціях з ТОВ "Білдінг-Індастрі" та неправомірне віднесення коштів, сплачених за отримання товару та послуг, до податкового кредиту та валових витрат, не спростовано твердження позивача з цих обставин справи, не надано суду належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність законодавчо визначених обставин, що позбавляли б позивача права на формування податкового кредиту та валових витрат, не доведено недобросовісності позивача, оскільки позиція відповідача про нікчемність угоди ґрунтується виключно на припущеннях, які не підтверджено належними доказами і не мають фактичного та правового обґрунтування, а відтак, не доведено правомірності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Під час судового розгляду справи суду було надано всі первинні документи, що підтверджують реальність господарських операцій та виконання правочинів, укладених між позивачем та ТОВ "Білдінг-Індастрі", отже твердження відповідача про порушення позивачем вимог п.198.2, п.198.3, 198.6 ст.198 ПК України та пп.1.2 п.1, пп.2.1, пп.2.4, пп.2.16 п.2 та пп.3.2 п.3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку є безпідставними. Той факт, що розрахунки по цих правочинах між позивачем та контрагентами не завершено, не є підтвердженням відсутності реального вчинення цих господарських операцій.

Що стосується посилання відповідача в Акті перевірки на акт про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача, то суд не визнає цей акт належним та допустимим доказом в розумінні ст. 70 КАС України.

Так, відповідно до п.73.5 ст.75 ПК України з метою отримання податкової інформації органи державної податкової служби мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків. Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання. Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За результатами зустрічних звірок складається довідка, яка надається суб'єкту господарювання у десятиденний термін.

Отже, як вбачається з Акта перевірки, податковий орган, який надіслав відповідачу акт про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів позивача, безпосереднього дослідження первинних бухгалтерських та інших документів цього суб'єкта господарювання не здійснював, наявність у нього виробничих потужностей, місць зберігання і відпуску товару, орендованих транспортних засобів чи осіб, які працюють за наймом або на підставі інших договорів, не перевіряв, відтак висновки, викладені в цьому акті, суперечать п.73.5 ст.73 ПК України та не є належними і допустимими доказами відсутності вчинених цим контрагентом господарських операцій з позивачем.

Зазначена позиція узгоджується і з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вважає, що відсутність або недостатність відповідних доказів з урахуванням змісту підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України (презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків) є підставою для висновку про неправомірність оскарженого рішення контролюючого органу.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір, доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано. Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі сплаченої ним суми судового збору.

Керуючись статтями 11-14, 69-71, 79, 86, 94, 122, 159-163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 13.10.2014, видане Броварською об'єднаною державною податковою інспекцією ГУ Міндоходів у Київській області.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Державного підприємства спиртної та лікеро-горільчаної промисловості "Укрспирт" судові витрати у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Журавель В.О.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 07 березня 2015 р.