Справа № 1570/7468/2012
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 р. Справа № 1570/7468/2012

Категорія: 9.5 Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Косцової І.П.,

при секретарі Голбан К.В.,

за участю представника позивача Санжарук О.О. та представника відповідача Панич Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2013 року по справі за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в Одеській області до Саратської селищної ради про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

05.05.2012р. Державна фінансова інспекція в Одеській області звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Саратської селищної ради, в якому просила суд:

- зобов'язати селищну раду виконати п.п.13,14,15 вимоги Білгород-Дністровської ОДФІ від 04.07.2012р. №840-16/593, а саме стягнути з осіб, винних у проведені зайвих виплат, суму 29000 грн. в порядку та розмірі встановленому ст.130-136 КЗпП України;

- відобразити в обліку дебіторську заборгованість за завищені роботи (різницю у вартості виконаних робіт) виконавцями робіт, провести претензійно-позовну роботу з підрядниками та повернути зайво сплачені кошти у розмірі 8524,60 грн.;

- оформити на земельні ділянки відповідні договори оренди та стягнути з винних у безоплатній передачі земельних ділянок осіб шкоду у порядку та розмірі встановленому ст.130-136 КЗпП України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за наслідками проведеної ревізії Саратського селищного бюджету ДФІ було надіслано об'єкту контролю обов'язкову для виконання вимогу щодо усунення порушень виявлених в ході ревізії №840-16/593 від 04.07.2012р., пункти 13,14,15 якої відповідачем у добровільному порядку виконані не були.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2013 року адміністративний позов ДФІ в Одеській області задоволено частково. Зобов'язано Саратську селищну раду виконати пункти 13,14 вимоги Білгород-Дністровської ОДФІ від 04.07.2012р. №840-16/593, а саме: - стягнути з осіб, винних у проведені зайвих виплат, суму 29000 грн. в порядку та розмірі встановленому ст.130-136 КЗпП України; - відобразити в обліку дебіторську заборгованість за завищені роботи (різницю у вартості виконаних робіт) виконавцями робіт, провести претензійно-позовну роботу з підрядниками та повернути зайво сплачені кошти у розмірі 7022,90 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник Державної фінансової інспекції в Одеській області 17.05.2013р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального і процесуального права та просив скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12.04.2013 р. та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи сторін, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Відповідно до п.2.1 плану контрольно-ревізійної роботи Б-Дністровської ДФІ на 1-й квартал 2012 року та на підставі направлень на проведення ревізії від 19.03.2012р. №36,37, від 09.04.2012р. №49,50, посадовими особами Б-Дністровської ДФІ було проведено ревізію Саратського селищного бюджету Саратського району за період з 01.01.2008р. по завершений звітній період 2012 року, за результатами якої складено акт ревізії №840-16/77 від 21.06.2012р.

За наслідками цієї ревізії, уповноваженою особою Білгород-Дністровської ОДПІ на адресу селищної ради було винесено та надіслано обов'язкову для виконання вимогу щодо усунення порушень виявлених в ході ревізії №840-16/593 від 04.07.2012р.

У зв'язку із частковим невиконанням відповідачем цієї вимоги, а саме п.п.13,14,15, ДФІ звернулася до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог лише щодо обов'язкового виконання відповідачем п.п.13,14 спірної вимоги.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, цілком погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Так, статус державної контрольно-ревізійної служби в Україні, її функції та правові основи діяльності визначає Закон України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні».

Як слідує з приписів ст.2 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в України», головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують державне чи комунальне майно, виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому. Результати ревізії викладаються в акті.

Відповідно до п.7 ст.10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», контрольно-ревізійне управління в областях та контрольно-ревізійним підрозділам (відділи, групи) в районах надається право пред`являти до установ, що ревізуються вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження та використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані, занижені та інші платежі.

А згідно із ст.15 зазначеного Закону, заявлені вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов`язковими до виконання службовими особами об'єктів, що ревізуються.

У відповідності до п.46 «Порядку проведення інспектування державною контрольно - ревізійною службою» (затв. Постановою КМУ №550 від 20.04.2006р. (в редакції, що діяла на час проведення ревізії ти винесення вимоги), якщо вжитими в період перевірки заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом служби у строк не пізніше ніж за 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі ненадходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надсилання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотнього інформування.

Саме на виконання вищезазначених приписів діючого законодавства, як вже зазначалося вище, за наслідками проведеної ревізії Білгород - Дністровською ОДФІ було надіслано відповідачу обов'язкову для виконання вимогу щодо усунення порушень виявлених в ході ревізії №840-16/593 від 04.07.2012р.

Так, відповідно до п.13 зазначеної вимоги ДФІ вимагала від селищної ради стягнути з осіб, винних у проведені зайвих виплат на суму 29000 грн. у порядку та розмірі встановленому ст.ст.130-136 КЗпП України.

Як вбачається з акту ревізії №840-16/77 від 21.06.2012р., ревізією своєчасності, повноти та правильності оприбуткування придбаних необоротних активів та запасів встановлено, що згідно платіжного доручення від 09.09.2010р. №3 Саратською селищною радою було перераховано кошти ПП «Агропостач» за двигун в сумі 29 000 грн., проте за даними бухгалтерського обліку Саратської селищної ради придбаний двигун не оприбутковувався та не списувався.

10.04.2012р. було направлено запит №840-16/188 до ПП «Агропостач» щодо розрахунків з Саратською селищною радою, на який ПП «Агропостач» надало відповідь №12 від 11.04.2012р. про те, що згідно видаткової накладної від 01.09.2010р. №3727 Саратській селищній раді дійсно було відпущено двигун вартістю 29000 грн.

При цьому, перевіркою рішень сесії Саратської селищної ради встановлено, що вищезазначений двигун рішенням сесії від 03.09.2010р. №1859-У було вирішено передати на баланс КП «Сарата», у зв'язку з чим, було проведено зустрічну звірку в КП«Сарата», якою, в свою чергу, встановлено, що за даними бухгалтерського обліку від Саратської селищної ради товарно-матеріальних цінностей не надходило.

Таким чином, ревізією встановлено, що Саратською селищною радою було незаконно списано бюджетних коштів без отримання товарів, чим порушено приписи п.п.1.2,3.5 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» (затв. наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88), п.2.4 «Інструкції з бухгалтерського обліку необоротних активів бюджетних установ» (затв. наказом Державного казначейства України від 17.07.2000р. №64), у зв'язку з чим, відповідні порушення призвели до матеріальної шкоди (збитків) Саратській селищній раді у сумі 29000 грн.

Доказів щодо відшкодування зазначеної суми або відображення у бухгалтерському обліку отримання вказаного двигуна на суму 29000,00 грн. відповідачем до цього часу не надано.

Отже, за таких обставин, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що вимоги ДФІ в Одеській області щодо зобов'язання Саратської селищної ради стягнути з осіб, винних у проведені зайвих виплат, суму 29000 грн. у порядку та розмірі встановленому ст.130-136 КЗпП України є правомірними, обґрунтованими та дійсно підлягають задоволенню.

Далі, як вбачається зі спірної вимоги, а саме з пункту 14, ДФІ вимагала від Саратської селищної ради відобразити в своєму обліку дебіторську заборгованість за завищені роботи (т.б. різницю у вартості виконаних робіт) виконавцями робіт, провести претензійно - позовну роботу з підрядниками та повернути зайво сплачені кошти у сумі 8 524,60грн.

Так, ревізією проведених Саратською селищною радою видатків на оплату робіт з капітального та поточного ремонту, які виконані підрядними організаціями, а саме перевіркою по актах виконаних робіт ф.КБ-2в, проведеною за участю відповідальних осіб вказаних підрядних організацій, у порушення вимог «Правил визначення вартості будівництва» (ДБН Д. 1.1-1-2000), затверджених Наказом Держбуду України від 27.08.2000р. №174, частини 1 ст.3, п.1 ст.9 та пунктів 3,7 ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», встановлено безпідставне завищення вартості робіт на загальну суму 8524,60 грн., що призвело до зайвої оплати замовником - Саратською селищною радою та відповідно до збитків на загальну суму 8524,60 грн., у тому числі по підрядним організаціям: ТОВ «Каркас-ЛД» - 1501,70 грн.; ПП «Саратабудком» - 2 460,90 грн.; Саратське УВГ - 4 562,00 грн.

Крім того, ревізією безпосередньо встановлено, що на підставі договорів підряду, за ревізуємий період підрядною організацією - ПП «Саратабудком» виконано робіт з капітального та поточного ремонту на загальну суму 60846 грн., які оплачено замовником у повному обсязі. При цьому, по договорах підряду договірні ціни визначені як динамічні. Перевіркою правильності розрахунків по актах виконаних робіт ф.КБ-2в і загальну суму 60846 грн., встановлено безпідставне завищення вартості робіт на загальну суму 2460,90грн.

Таким чином, в порушення п.3.1.14, 3.1.14.1, 3.3.10.3 ДБН Д. 1.1-1-2000, підрядником як на стадії складання договірної ціни, так і при взаєморозрахунках за виконані роботи, було безпідставно враховано кошти на споруду і розбирання тимчасових будівель і споруд. Також, в порушення п. 3.1.18.1, 3.2.12, 3.2.12.1 «Правил визначення вартості будівництва» (ДБН Д. 1.1 -1-2000) підрядником як при визначені договірної ціни, так і по акту виконаних робіт невірно застосовано показник кошторисного прибутку.

Отже, за таких обставин, ревізією встановлено, що внаслідок оплати завищеної вартості відповідних робіт Саратській селищній раді завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 2460,90 грн.

Крім того, зустрічною звіркою, проведеною у Саратському управлінні водного господарства на відповідність прямих витрат, включених до актів виконаних робіт форми КБ-2в, державним будівельним нормам, встановлено, що в порушення приписів п.3.3.10.1 ДБН Д.1.1-1-2000 «Правила визначення вартості будівництва», затверджених наказом Держбуду України від 27.08.2000р. №174, при проведенні ремонту по улаштуванні зовнішньої каналізації по вул. Карла Маркса, смт. Сарата завищено вартість використаних будівельних матеріалів на загальну суму з ПДВ 4562 грн.

Так, з матеріалів справи та акту ревізії вбачається, що у грудні 2010 року Саратською селищною радою в особі голови селищної ради Петковича В.П. було укладено договір від 02.12.2010р. №237 з Саратським управлінням водного господарства в особі начальника Смолія В.К. про надання послуг по улаштуванню зовнішньої каналізації в смт. Сарата за договірною ціною 22975 грн.

Згідно акту виконаних підрядних робіт за грудень 2010 року №1, Саратським управлінням водного господарства при проведенні ремонту по улаштуванню зовнішньої каналізації використано матеріалів на загальну суму 19760,50 грн., тоді як згідно матеріальних звітів фактично використано матеріалів на суму 17835,50 грн., тобто різниця складає в сумі 1841 грн.

Окрім того, слід зазначити, що в цей акт виконаних підрядних робіт було включено і роботи по улаштуванню піщаної основи під трубопроводи у кількості 12,5 куб.м, тоді як у відповідності до матеріальному звіту було списано піску в кількості 0,4 куб.м. т.б. різниця складає 12 куб.м. на суму 2721 грн.

Таким чином, ревізією встановлено, що внаслідок завищення вартості використаних будівельних матеріалів Саратській селищній раді завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 4562 грн.

Також, відповідно до акту перевірки, на підставі договорів підряду, за ревізуємий період підрядною організацією ТОВ «Каркас-ЛД» виконано роботи з капітального ремонту на загальну суму 234156 грн., які було оплачено замовником у повному обсязі. Так, по договорах підряду договірні ціни визначені, як динамічні.

Перевіркою правильності розрахунків по актах виконаних робіт ф.КБ-2в на загальну суму 234156 грн., встановлено безпідставне завищення вартості робіт на загальну суму 1501,70грн.

До того ж, ревізією також встановлено, що завищення вартості виконаних робіт виникло у зв'язку із порушенням вимог п.3.1.18.2, п.9 таблиці 2 додатку 12 ДБН Д. 1.1-1-», т.б. в результаті невірного застосування показника кошторисного прибутку, таким чином внаслідок оплати завищеної вартості відповідних робіт Саратській селищній раді завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 1501,70 грн.

Однак, при цьому слід зазначити, що в ході судового розгляду справи вимога ДФІ в Одеській області в цій частині відповідачем юула частково виконана. Так, згідно платіжного доручення №514 від 27.09.2012р. ТОВ «Каркас-ЛД» було повернуто зайво перераховані кошти Саратській селищній раді кошти у сумі 1501,70грн.

Отже, за таких обставин, позовні вимоги ДФІ в Одеській області щодо зобов'язання Саратської селищної ради виконати п.14 спірної вимоги підлягають задоволенню в частині зобов'язання відповідача відобразити в обліку дебіторську заборгованість за завищені роботи (різницю у вартості виконаних робіт) виконавцями робіт, провести претензійно-позовну роботу з підрядниками та повернути зайво сплачені кошти у розмірі 7022,90 грн.

При цьому, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, не приймає до уваги, в якості доказів виконання зазначеного пункту вимоги надані відповідачем до заперечень листи на адресу Саратського управління водного господарства, ПП «Саратабудком» та копії позовних заяв до Саратського управління водного господарства, ПП «Саратабудком» про повернення коштів, оскільки що вони не свідчать про фактичне повернення вказаних коштів, відображення зазначеної суми в обліку дебіторської заборгованості, а копії наданих позовних заяв взагалі не містять будь-яких відміток про отримання їх судом та винесення відповідного рішення.

Що ж стосується п.15 вимоги щодо усунення порушень виявлених в ході ревізії №840-16/593 від 04.07.2012р., в якому ДФІ вимагала від Саратської селищної ради оформити на спірні земельні ділянки відповідні договори оренди, стягнути з осіб, винних у безоплатній передачі земельних ділянок, шкоду у порядку та розмірі встановленому ст.ст.130-136 КЗпП, то судова колегія з цього приводу вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначена вимога була пред'явлена до відповідача у зв'язку із тим, що в ході проведення ревізії було встановлено, що в порушення вимог ч.4 ст.21 Закону України «Про оренду землі», ст.288 Податкового кодексу України, внаслідок безоплатного використання 3-ма суб'єктами господарювання (ТОВ «Саратазаготпром», ФОП ОСОБА_5 та ПП «Саратабудком») 9,8154 га земель комунальної власності, Саратським селищним бюджетом було недоотримано доходів на загальну суму 954909,20 грн., районним бюджетом - на суму 125066,55 грн. та обласним бюджетом- на суму 208444,25 грн.

Як слідує з приписів ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар, в свою чергу, зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно із ч.2 ст.16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється лише на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Крім того, статею 123 ЗК України встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Проте, згідно ст.125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають виключно з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до змісту положень п.288.1 ст.288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Таким чином, з урахуванням того, що для укладення договору оренди землі необхідне волевиявлення обох сторін та дотримання відповідної та тривалої процедури, доказів дотримання якої з боку ТОВ «Саратазаготпром», ФОП ОСОБА_5 та ПП«Саратабудком» до суду не надано, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що цей п.15 вимоги ДФІ в Одеській області про оформлення Саратською селищною радою у встановлений ДФІ строк відповідних договорів оренди є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Крім того, слід вказати, що як видно з акту ревізії, фінансовою інспекцією встановлено, що ТОВ «Саратазаготпром», ФОП ОСОБА_5 та ПП «Саратабудком» користуються земельними ділянками самовільно без оформлення відповідних договірних відносин та відповідно Саратською селищною радою вказані земельні ділянки не передавались вказаним особам. За таких обставин, суд вважає, що вимоги ДФІ в Одеській області про стягнення з осіб, винних у безоплатній передачі земельних ділянок, шкоду у порядку та розмірі встановленому ст.ст.130-136 КЗпП теж задоволенню не підлягають.

Окрім того, при прийнятті остаточного рішення по даній справі, судова колегія також вважає за необхідне зазначити та звернути увагу на той факт, що представник відповідача в судовому засіданні суду 2-ї інстанції п.п.13,14 спірної вимоги визнав та заявив, що вони на цей час вже фактично виконані селищною радою.

Стосовно ж п.15 цієї вимоги, представник селищної ради зазначив, що і цей пункт, незважаючи на те, що суд 1-ї інстанції не зобов'язував раду його виконувати, теж фактично в добровільному порядку ними виконується, а саме:

- землевпорядна документація на земельну ділянку, якою користувався померлий 27.06.2014р. ФОП ОСОБА_5 знаходиться в стадії розробки, а тому після її розробки і затвердження, а також після прийняття спадщини, селищна рада укласть відповідний договір оренди з його спадкоємцем;

- з ПП «Саратабудком» селищна рада 18.02.2014 року вже уклала договір використання земельної ділянки строком на 1 рік і дане підприємство вже сплачує орендну плату за користування цією земельною ділянкою;

- по ТОВ «Саратазаготпром», який відмовляється укладати договір оренди, посилаючись на наявність у них державного акту на право постійного користування цією земельною ділянкою, селищною радою вже підготовлений пакет документів для подачи до суду відповідного позову.

До того ж, у відповідності до ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу органу фінансового контролю без задоволення, а оскаржувану постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Одеській області - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2013 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков