Справа № 809/4079/14
Суддя: Кишинський М.І.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2015 р. Справа № 809/4079/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді: Кишинського М.І.

за участю секретаря судового засідання: Мельник О.Я.

позивача: Левандовська Г.М.

відповідача: Кіт Р.С., Твердохліб В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ЗАТ "Падана Кемікал Компаундс"

до відповідача: Івано-Франківської митниці Державної митної служби України Головного управління Державного казначейства України в м. Івано-Франківську

про скасування карток відмов в прийнятті митної декларації, скасування рішень про визначення митної вартості товарів та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 листопада 2014 року постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2011 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

З матеріалів справи вбачається, що Закрите акціонерне товариство "Падана Кемікал Компаундс" в липні 2010 року звернулося в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України, Головного управління Державного казначейства України в м. Івано-Франківську про про скасування карток відмов в прийнятті митної декларації, скасування рішень про визначення митної вартості товарів та стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивувало тим, що відповідачем безпідставно винесені картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 03.02.2010 року №206040000/0/00013, від 05.02.2010 року №206040000/0/00017, від 12.02.2010 року №206040000/0/00022 згідно рішень про визначення митної вартості товарів від 03.02.2010 року №206000006/2010/000097/2, від 05.02.2010 року №206000006/2010/000106/2, від 12.02.2010 року №206000006/2010/000143/2.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, суду пояснив, що відповідачем в порушення вимог ст.266 Митного кодексу України здійснено визначення митної вартості товару не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням шостого методу. Вказаний метод, відповідачем застосований з порушенням порядку черговості послідовного використання методів. Вважає, що Івано-Франківською митницею не було наведено належних підстав, які б перешкоджали визначенню митної вартості товару. Вважає, що митна вартість товару визначена у вантажно-митній декларації за вказаною ціною є обґрунтованою. Зазначив, що всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість ввезеного товару за ціною контракту позивачем були подані, подання інших підтверджуючих документів митницею не вимагалося, а тому картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України відповідачем винесені безпідставно та є незаконними.

При цьому посилається на ухвалу Вищого адміністративного суду України, якою постанову першої інстанції про відмову в задоволенні позову скасовано з тих підстав, що відповідачем безпідставно винесені картки відмови у прийнятті митної декларації та митному оформленні товару по першому методу за ціною визначеному в контракті. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача щодо задоволення позову заперечив, суду пояснив, що визначення митної вартості товарів, що імпортуються на митну територію України, здійснюється відповідно до Митного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року №1766 "Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей про їх підтвердження" на підставі пакету документів, поданих до митного оформлення. Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень Митного кодексу України та визначена декларантом. Згідно із законодавством України, основним методом визначення митної вартості товарів є метод за ціною угоди щодо товарів, що імпортуються. На виконання ст. 265 Митного кодексу України та п.2 Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від № 339 від 09.04.2008 року Івано-Франківською митницею Державної митної служби України було здійснено порівняння заявленої позивачем митної вартості згідно декларацій митної вартості з митною вартістю подібних, ідентичних та аналогічних товарів, митне оформлення яких вже було здійснено, з ціновою базою даних Держмитслужби. Оскільки при проведенні порівняння було встановлено, що заявлена митна вартість товару значно занижена у порівнянні з вартістю подібних товарів, митне оформлення яких вже проведене, відповідачем було витребувано у позивача додаткові документи (експортну декларацію країни відправлення, прайс-листи, калькуляцію від фірми виробника), про що здійснено відповідну відмітку у деклараціях митної вартості, які останнім не були подані. А тому Івано-Франківською митницею Державної митної служби України були винесені вищевказані картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України та відповідно визначено митну вартість товару за резервним методом згідно рішень про визначення митної вартості товарів. Просив в задоволенні позову відмовити.

Представник другого відповідача суду пояснив, що до Головного управління Державного казначейства України в м. Івано-Франківську не надходило висновку Івано-Франківської митниці про повернення з Державного бюджету України переплачених митних платежів, а тому й відсутні підстави для їх повернення.

Вислухавши представника позивача, представників відповідачів, дослідивши подані докази, суд прийшов до висновку, що позов слід задоволити повністю.

З матеріалів справи вбачається, що 07.06.1999 року Закрите акціонерне товариство "Падана Кемікал Компаундс" зареєстроване Тисменицькою районною державною адміністрацією Івано-Франківської області як юридична особа.

09.10.2007 року позивачем укладено контракт за № 44/2007 з компанією "BORSODCHEM Ztr." (Угорщина), згідно якого Закритим акціонерним товариством "Падана Кемікал Компаундс" придбано смолу ПВХ типу ONGROVIL S-5000.

Згідно умов Контракту кількість та асортимент кожної партії товару, а також ціна товару визначається сторонами та фіксується в Додатках до Контракту (загальна кількість товару згідно даного контракту становить 90 тонн за ціною близько 160 000 дол. США), при цьому поставка товару (смоли ПВХ S-5000) здійснюється компанією на умовах СІР Ямниця у відповідності до Правил Інкотермс 2000.

Відповідно до додаткових угод № 6 від 30.12.2009 року до Контракту № 44/2007 від 09.10.2007 року останній продовжено до 31.01.2010 року та № 6 від 06.01.2010року до Контракту № 44/2007 від 09.10.2007 року останній продовжено до 31.12.2010 року та збільшено суму вартості товарів, які поставляються згідно цього Контракту на 8 000 0000 дол. США.

Згідно додатків, до вказаного Контракту, № 44 від 13.01.2010 року та № 45 від 13.01.2010 року позивачем придбано товар в кількості 240 тонн та 19,80 тонн за ціною 1,000 дол. США на суму 240 000,00 дол. США та 19 800,00 дол. США відповідно.

04.02.2010 року було продовжено Контракт № 44/2007 від 09.10.2007 року шляхом підписання Кнтракту №7/2010.

Судом встановлено, що в лютому 2010 року Закритим акціонерним товариством "Падана Кемікал Компаундс" імпортовано на митну територію України товар згідно митних декларацій:

№206040000/0/00013 від 03.02.2010 року,

№206040000/0/00017 від 05.02.2010 року,

№206040000/0/00022 від 12.02.2010 року,

№206040000/2010/000415 від 18.02.2010 року,

№206040000/2010/000451 від 22.02.2010 року,

№206040000/2010/000453 від 22.02.2010 року,

Засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначає Митний кодекс України.

Статтею 259 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 та ч.4 статті 260 Митного кодексу України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу. Методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та умови їх застосування встановлюються цим Кодексом.

Згідно статті 262 Митного кодексу України митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України, шляхом подання декларації митної вартості. Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 1766 від 20.12.2006 року для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Частиною 2 ст.264 Митного кодексу України встановлено, що у разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатньою для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом.

Відповідно до пункту 10 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 №1766, декларант має право на доведення у передбачений законодавством строк митному органові правильності визначення ним митної вартості товарів.

Згідно з пунктами 11, 14 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 №1766, для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи. Якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Приймаючи рішення по справі суд враховував висновки Вищого адміністративного суду України, які викладені в ухвалі від 20 листопада 2014 року.

Зокрема, Вищий адміністративний суд України зазначає, що суди попередніх інстанцій в обґрунтування правомірності рішень митного органу про визначення митної вартості товарів виходили виключно з того, що декларантом не було надано додаткові документи на вимогу митного органу за наявності у митного органу сумніву щодо достовірності заявленої митної вартості з мотивів наявності інформації щодо здійснення митного оформлення ідентичних або ж подібних товарів за іншою митною вартістю.

Однак, митним органом при невизнанні митної вартості, заявленої позивачем, та визначенні митної вартості за іншим, відмінним від першого, методом, не обґрунтовано із посиланням на документи, надані декларантом, не вказано причин неможливості застосування першого методу визначення митної вартості.

В той же час, на думку колегії суддів Вищого адміністративного суду України, розбіжність між рівнем заявленої митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатньою для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом.

Так само, судами попередніх інстанцій не надано оцінки обставинам, якими позивач обґрунтовував неможливість надання додаткових документів на вимогу митного органу, та яку саме інформацію, яка не була б підтверджена документами, первісно наданими декларантом, мали підтвердити зазначені документи.

В судовому засіданні представник митного органу посилається на те, що позивачем на його вимогу не було подано калькуляцію фірми виробника на розмитнюваний товар та не подано прас-лист на цей товар.

Дослідивши ці обставини в судовому засіданні суд встановив, що контрагентом позивача, компанію "BORSODCHTM Zrt" не надано калькуляцію фірми виробника, оскільки дана інформація має конфеденційний характер.

Стосовно подання прас-листа на продукцію, що виробляється цією компанією, то в листі компанія "BORSODCHTM Zrt" зазначено, що остання не володіє прас-листами як такими, а вартість продукції розраховується для кожного клієнта індивідуально, враховуючи рівень світових цін на сировину та історію взаємовідносин з клієнтам.

За таких обставин суд вважає, що виконати вимоги митного органу в цій частині щодо надання додаткових документів у позивача не було об'єктивної можливості.

Відповідно до частини 3 статті 266 Митного кодексу України якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положення статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до п 1.4 методичних рекомендацій якщо митна вартість не може бути визначена відповідно до положень статті 267 "Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортують (вартість операції)", то вона має бути визначена шляхом послідовного використання методів, передбачених статтями 268-273 Митного кодексу України.

У таких випадках відповідно до статті 266 Митного кодексу України проводиться процедура консультацій між митним органом та імпортером. Наприклад, може статися так, що імпортер володіє інформацією про митну вартість ідентичних або подібних імпортованих товарів, якої безпосередньо не має у митного органу. З іншого боку, митний орган може мати інформацію про митну вартість ідентичних або подібних товарів, якою не володіє імпортер.

Якщо митна вартість не може бути визначена згідно з положенням статей 267-272, то вона повинна визначатися відповідно до положень статті 273 за резервним методом (п. 1.6 Методичних рекомендацій).

Однак, в порушення вищевказаних норм Митного кодексу України та Методичних рекомендацій, відповідачем не зазначеного жодної законної підстави, яка б доводила ту обставину, що неможливо визначити митну вартість товару позивача за першим методом.

Крім того, після повідомлення декларанта про те, що митна вартість товару не може бути визначена за допомогою першого методу, без проведення процедури консультацій відповідачем відразу визначено митну вартість товару за резервним методом, без будь-яких спроб визначити митну вартість товару за допомогою 2, 3, 4, 5 методів.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається з матеріалів справи, Івано-Франківською митницею не подано жодного доказу про те, що не було можливості визначити митну вартість імпортованого позивачем товару за допомогою послідовного застосування 2, 3, 4, 5 методів, що є порушенням частини 5 статті 266 Митного кодексу України, де зазначено, що кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Також, суд звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні (абзац 4, сторінка 6) вказано, що інформація щодо угод на ідентичні та подібні товари (аналогічні) товари та дані на підставі яких можливе визначення митної вартості товару, зокрема смоли ПВХ, відсутня, а тому підстав для застосування 2-5 методів у відповідача не було.

В то й же час в оскаржуваному рішенні (абзац 5, сторінка 5) зазначено, що при проведенні порівняння відповідачем було встановлено, що заявлена митна вартість товару значно занижена у порівнянні з вартістю подібних товарів, митне оформлення яких уже проведене.

Таким чином, у відповідача були дані про вартість подібних товарів, що б дало змогу використати 3-й метод (ст. 269 Митного кодексу України) відповідно до якого митна вартість товару визначається за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. Однак, зазначений вище порядок визначення митної вартості відповідач не застосував.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 03.02.2010 року №206040000/0/00013, від 05.02.2010 року №206040000/0/00017, від 12.02.2010 року №206040000/0/00022.

Скасувати рішення про визначення митної вартості товару Івано-Франківської митниці від 03.02.2010 року №206000006/2010/000097/2, від 05.02.2010 року №206000006/2010/000106/2, від 12.02.2010 року №206000006/2010/000143/2.

Стягнути з Державного бюджету України на користь "Падана Кемікал Компаундс" (І. к. 30408081, Івано-Франківська область, Тисменицький район, с. Ямниця) 46532,69 грн. переплачених митних платежів.

Стягнути з Державного бюджету України на користь "Падана Кемікал Компаундс" (І. к. 30408081, Івано-Франківська область, Тисменицький район, с. Ямниця) 473,13 грн. витрат по сплаті судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: М.І.Кишинський

Постанова складена в повному обсязі 25 лютого 2015 року.