Справа № 816/4628/14
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/4628/14

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Довгопол М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кулик-Куличок О.Л.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Паська Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, рішення, -

В С Т А Н О В И В:

24 листопада 2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_3) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (надалі - відповідач, Кременчуцька ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень №/11691, №/11692 від 02.10.2014, вимоги № Ф - /5462 від 18.09.2014 та штрафних (фінансових) санкцій, застосованих рішенням № /11693 від 02.10.2014.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що висновок податкового органу про заниження податку з доходів фізичних осіб, податку на додану вартість, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування зроблено відповідачем з огляду на відсутність на складі позивача кисню технічного загальною кількістю 89,297 т (6 869 балонів) та вуглекислоти в кількості 395 балонів, які не реалізовано за 2013 рік, однак ревізорами при проведенні кількісного обліку придбаних і реалізованих товарів враховано коефіцієнт використання рідкого кисню при газифікації із резервуарів в балони (1,549), при цьому не взято до уваги показники, визначені Технічними умовами «Кисень газоподібний технічний та медичний» ГОСТ 5583-78 (температура газу в балоні, тиск газу, місткість балонів), а також не враховано норми втрат кисню на різних етапах технологічного процесу. За таких обставин вважає спірні рішення такими, що не відповідають положенням законодавства.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, мотивуючи правомірність винесених рішень тим, що позивачем на перевірку на виконання вимог пункту 138.7 статті 138 Податкового кодексу України не надано жодних підтверджуючих документів чи інформації, письмових пояснень щодо допустимих норм технічно неминучого браку за умови обґрунтування його розміру, а тому з огляду на відсутність факту реалізації товару та відсутність його у складі залишків ТМЦ, податковим органом констатовано завищення позивачем валових витрат, а відтак заниження доходу та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1) зареєстрована як фізична особа - підприємець 20.04.2004 /а.с. 54 т.1/, перебуває на обліку в Кременчуцькій ОДПІ з 21.04.2004 /а.с. 57 т.1/, є платником податку на додану вартість згідно із свідоцтвом НОМЕР_3 від 30.04.2004 /а.с. 56 т.1/.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців серії АВ № 465410 станом на 15.04.2013 основним видом діяльності позивача є: 47.78 роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах /а.с. 55 т.1/.

З 29.08.2014 по 11.09.2014 головним державним ревізором-інспектором Кременчуцької ОДПІ Бідашем В.О. проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 з дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2013.

За результатами перевірки складено акт від 18.09.2014 № 2224/16-03-17-01-10/ /а.с. 14 - 38 т.1/, в якому зафіксовано порушення, зокрема:

- п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого за 2013 рік занижено податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 40 482,01 грн.;

- п. 2 ст. 7, п. 11 ст. 8, п.2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого за 2013 рік донараховано суму єдиного соціального внеску на 76811,87 грн.;

- п. 198.1, п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість на суму 50 300 грн. за період з лютого по грудень 2013 року.

На підставі акту перевірки Кременчуцькою ОДПІ винесено:

- податкове повідомлення - рішення від 02.10.2014 №/11691, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в загальному розмірі 50 602,51 грн. в тому числі: за основним платежем в розмірі 40482,01 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 10120,5 грн. /а.с. 10 т.1/;

- податкове повідомлення - рішення від 02.10.2014 № /11692, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 62 875 грн, в тому числі: за основним платежем в розмірі 50 300 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 12 575 грн. /а.с. 11 т.1/;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.09.2014 № Ф /5462 зі сплати єдиного внеску на суму 76811,87 грн. /а.с. 12 т.1/

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № /11693 від 02.10.2014, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 3 840,59 грн. /а.с. 13 т.1/

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями - рішеннями, вимогою, рішенням про застосування штрафних санкцій, позивач оскаржив їх до суду.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку податковому повідомленню - рішенню від 02.10.2014 №/11691, суд виходить із наступного.

У період, охоплений перевіркою, позивач перебувала на загальній системі оподаткування, була платником податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб, що зафіксовано п.1.17.1 акту перевірки /а.с. 18 т.1/.

Із акту перевірки вбачається, що підставою для висновку про порушення позивачем пункту 177.4. статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 40482,01 грн, слугувало встановлення перевіркою факту завищення валових витрат на суму 253 075 грн., у зв'язку з включенням до таких витрат суми вартості нереалізованих і відсутніх у складі залишків ТМЦ : рідкого технічного кисню на суму 223 450 грн і вуглекислоти в балонах на суму 29 625 грн. /а.с. 22 т.1/

Згідно даних податкової декларації про майновий стан та доходи ФОП ОСОБА_3, валові витрати складають 542 319 грн., тоді як згідно даних перевірки валові витрати складають 289 244 грн., що підтверджуються первинними бухгалтерськими документами (видаткові накладні), книгою обліку доходів та витрат, банківськими виписками.

В ході проведення кількісного обліку придбаного та реалізованого товару ФОП ОСОБА_3 податковим органом встановлено, що підприємцем було придбано товару на загальну суму 482 641,83 грн., а саме: кисню технічного загальною кількістю 219,6863 т. (16 899 балонів вага 1 якого ~ 13* кг.) на суму 442 066,84 грн. (ПДВ - 88 413 грн.) і вуглекислоти загальною кількістю 541 балонів, вага 1 якого ~ 20 кг на суму 40 575 грн. (ПДВ 8 115 грн.), що підтверджується видатковими накладними, вказаними в додатку 4 до акту та вартістю придбаних ТМЦ, задекларованих в додатку 5 до податкової декларації про майновий стан та доходи за 2013р. (№ від 05.02.2014р.).

Протягом 2013р. ФОП ОСОБА_3 відповідно до виписаних накладних реалізовано товару, а саме: рідкого технологічного кисню загальною кількістю 130,689 т. (10 053 балонів), собівартість якого складає 219 366,84 грн. і вуглекислоти загальною кількістю 157 балонів, собівартість яких складає 11 775 грн.

Таким чином, за результатами проведеного кількісного обліку придбаного та реалізованого товару (з урахуванням залишків ТМЦ станом на початок та кінець 2013р., визначених в інвентаризаційних розписках, наданих позивачем /а.с. 190 - 191 т.5/) перевіркою встановлено відсутність придбаного товару на суму 253 075 грн., саме кисню технічного загальною кількістю 89,297 т, (6 869 балонів) на суму 223 450 грн. та вуглекислоти в кількості 395 балонів на суму 29 625 грн., який не було реалізовано.

Результати проведеного Кременчуцькою ОДПІ кількісного обліку придбаного та реалізованого товару відображено в додатках до акту перевірки № 4 «Обсяг реалізованого технічного кисню і вуглецю в балонах за 2013 р.» /а.с. 76 - 78 т.1/ і № 5 «Обсяг придбаного технічного кисню і вуглецю в балонах за 2013р.» /а.с. 79 т.1/, достовірність даних яких не заперечуються позивачем.

При проведенні кількісного обліку придбаних і реалізованих товарів податковим органом враховано коефіцієнт (к) використання рідкого кисню при газифікації із резервуарів в балони, який складає 1,549 згідно «Вказівок по розрахунку виробничих потужностей по виробництву криогенних рідин для виробництва продуктів розподілу повітря», розроблених ВПО по виробництву технічних газів «Союзтехгаз» 1985 р., а саме: вагу газу в одному балоні розраховано як: m = V х P => m= 6,3 м3 х 1,33 кг/м3 = 8,379 кг, де V - об'єм газоподібного кисню в балоні, який складає 6,3 м 3; Р - плотність газоподібного кисню при нормальних умовах 1,33 кг/м3 , а фактичну вагу використаного рідкого кисню на газифікацію одного балону як: M = V х P х к = m х к, => М = 8,379 кг. х 1,549= 12,979 кг ( ~ 13 кг)

Отже, враховуючи вище вказане, перевіркою встановлено, що втрати при газифікації одного балону складають: Е = М - m, => Е = 12,979 кг. - 8,379 кг. = 4,6 кг.

В ході розгляду справи судом встановлено, що коефіцієнт 1,549 податковим органом взято до уваги при визначенні маси балонів з огляду на те, що позивачем надано на перевірку наказ від 15.09.2014, яким затверджено норми втрат випаровування рідкого кисню /а.с. 75 т.1/. Розрахунок втрат в акті перевірки повністю відповідає зазначеному наказу.

Інших підтверджуючих документів чи інформації, письмового пояснення щодо допустимих норм технічно неминучого браку за умови обґрунтування його розміру позивачем на перевірку не було надано, що підтверджується письмовими поясненнями ревізора на вимогу суду /а.с. 13 т.6/ та не спростовано позивачем.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, визначено статтею 177 Податкового кодексу України.

Згідно пунктів 177.1., 177.2 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4. статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1. пункту 138.1. статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно пункту 138.2. статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 138.4. статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до підпункту 139.1.9. пункту 139.1. статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З аналізу викладених норм вбачається, що фізична особа-підприємець має право включити до складу витрат відповідні суми, підтверджені розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, які підпадають під перелік витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу, при цьому витрати, які формують собівартість товарів, робіт та послуг включаються у періоді, в якому визнано доходи від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з пунктом 138.7. статті 138 Податкового кодексу України фактична вартість остаточно забракованої продукції не включається до складу витрат платника податку, крім втрат від браку, які складаються з вартості остаточно забракованої з технологічних причин продукції (виробів, вузлів, напівфабрикатів) та витрат на виправлення такого технічно неминучого браку, в разі реалізації такої продукції.

Платник податку має право самостійно визначати допустимі норми технічно неминучого браку в наказі по підприємству за умови обґрунтування його розміру. Такі самостійно встановлені платником податку норми діють до встановлення таких норм центральними органами виконавчої влади у відповідній сфері.

Судом встановлено, що протягом 2013 року ФОП ОСОБА_3 було придбано від ПП «Богдан МІД», ФОП ОСОБА_5, ТОВ «Полтавапромтехгаз», ПП «Промгаз -К», ПП «Сервіс-Комплект» кисень рідкий згідно відповідних договорів поставки /а.с. 17 т. 2, а.с. 80 - 82 т. 6/. Договір з ПП «Сервіс-Комплект» позивачем не надано.

Поставку товару оформлено податковими, видатковими накладними, копії яких наявні у справі /а.с. 23 -100 т. 2, а.с. 33, 35, 63-64, 87 - 88, 115 -116, 145 - 147, 149, 173, т. 3/.

За даними перевірки, які не заперечуються позивачем та підтверджуються матеріалами справи, кисню технічного придбано загальною кількістю 219,6863 т. на суму 442 066,84 грн. (ПДВ - 88 413 грн.), що складає у перерахунку 16 899 балонів, вага одного якого ~ 13 кг (з урахуванням коефіцієнту втрат при газифікації 1,549).

Водночас протягом 2013 року позивачем реалізовано рідкого технологічного кисню загальною кількістю 10 053 балонів (у перерахунку 130,689 т. ), собівартість якого складає 219 366,84 грн.

Згідно інвентаризаційних розписок на 31.12.2012 залишок кисню складав 1,540 т вартістю 3850 грн, на 31.12.2013 - 1,240 т вартістю 3100 грн /а.с. 190 - 191 т.5/.

Таким чином, придбаний товар на суму 223 450 грн. кількістю 89,297 т (219,6863 +1,540 - 130,689 - 1,240) (6 869 балонів) не був реалізований, однак був відсутній у залишках на кінець 2013 року.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що ФОП ОСОБА_3 у 2013 році не були визначені допустимі норми втрат рідкого кисню під час транспортування, зберігання, газифікації балонів, на перевірку надано лише наказ від 15.09.2014, яким були встановлені норми втрат кисню, які і були враховані податковим органом.

Відносно доводів позивача про визначення норм втрат у наказі від 07.08.2014, яким затверджено висновок технічного експерта /а.с. 116 - 118 т.1/, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 44.1. статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.6. статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

В силу вимог пункту 44.7. статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

З огляду на те, що у матеріалах справи наявні докази подання позивачем на перевірку із документів, що встановлюють норми втрат технічного кисню, лише наказу від 15.09.2014, доказів подання до контролюючого органу інших документів, в тому числі, наказу від 07.08.2014, яким затверджено висновок технічного експерта /а.с. 116 - 118 т.1/, під час перевірки або після її закінчення до винесення рішень, позивачем не надано, суд не бере до уваги ці додаткові документи, які в силу положень статті 44 Податкового кодексу України вважаються такими, що були відсутні у такого платника податків на час складення звітності (тобто і формування валових витрат).

За наведених обставин суд відхиляє посилання позивача на висновок експертного економічного дослідження, складеного 20.10.2014 експертом Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса Буколовою В.В. /а.с. 41 - 52 т.1/ за замовленням позивача, оскільки на дослідження експерту були надані документи (зокрема, наказ по СПД ОСОБА_3 від 07.08.2014 з додатком «Експертний висновок»), із урахуванням яких складено висновок експерта, однак які були відсутні під час перевірки.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про правомірність тверджень Кременчуцької ОДПІ щодо завищення валових витрат позивача на суму 223 450 грн, у зв'язку з включенням до таких витрат вартості рідкого технічного кисню, не реалізованого у звітному 2013 році та водночас відсутнього у складі залишків ТМЦ на кінець року.

Доводи позивача про те, що відповідачем не взято до уваги температуру газу в балоні, тиск газу, місткість балонів, від яких залежать коефіцієнти згідно Технічних умов «Кисень газоподібний технічний та медичний» ГОСТ 5583-78, а також не враховано норми втрат кисню на різних етапах технологічного процесу, суд відхиляє, оскільки на податковий орган не покладено обов'язків здійснювати відповідні дослідження під час планових документальних перевірок вимог податкового та іншого законодавства, натомість саме на платника податку покладено обов'язок надавати усі документи, на підставі яких складено податкову звітність, в тому числі документи, якими затверджено норми втрат під час певних технологічних процесів.

Стосовно висновку перевірки про завищення валових витрат на суму 29 625 грн. внаслідок включення до таких витрат вуглекислоти кількістю 395 балонів, не реалізованої у 2013 році та відсутньої у складі залишків ТМЦ на кінець року, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що протягом 2013 року ФОП ОСОБА_3 було придбано балони із вуглекислотою від ПП НВО «ПромГазСервіс» загальною кількістю 541 балон на суму 40 575 грн. (ПДВ 8 115 грн.), що підтверджується видатковими накладними, вказаними в додатку 4 до акту, наявними у матеріалах справи, податковими накладними /а.с. 24, 29, 32, 35, 38, 39, 42, 44, 47, 49, 53, 54, 60, 61, 62, 63, 65, 66, 68, 70, 71, 73, 75, 82, 89, 90, 92, 93 т.2/.

Протягом 2013 року ФОП ОСОБА_3 відповідно до виписаних накладних реалізовано вуглекислоти загальною кількістю 157 балонів, собівартість яких складає 11 775 грн., що встановлено перевіркою та не заперечується позивачем.

Згідно інвентаризаційних розписок на 31.12.2012 залишок вуглекислоти складав 11 балонів вартістю 825 грн, на 31.12.2013 - 0 балонів /а.с. 190 - 191 т.5/.

Таким чином, придбаний товар (вуглекислота) в кількості 395 балонів (541 - 157+11) на суму 29 625 грн., не був реалізований, однак був відсутній у залишках на кінець 2013 року.

У позовній заяві позивач не обґрунтовував причини відсутності балонів із вуглекислотою, лише в ході розгляду справи представник позивача пояснив, що балони станом на кінець 2013 року були в наявності, однак зберігалися у ПП НВО «ПромГазСервіс», а в інвентаризаційних розписках було допущено помилку.

Суд критично оцінює вказані пояснення представника позивача, оскільки на вимогу суду /а.с. 6 т.6/ позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту зберігання балонів вуглекислоти у ПП НВО «ПромГазСервіс», натомість надано товарно-транспортні накладні, із яких вбачається факт доставки балонів за місцем знаходження позивача /а.с. 53 - 75 т.6/.

Крім того, пунктом 12.8. Інструкції по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, затвердженої наказом Мінфіну від 11.08.1994 № 69 (чинної на час спірних правовідносин, надалі - Інструкція № 69) встановлено, що при інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, інвентаризаційні описи складаються окремо на товарно-матеріальні цінності, що знаходяться в дорозі, не оплачені у строк покупцями відвантажені товари і цінності, та на ті, що перебувають на складах інших підприємств (на відповідальному зберіганні, на комісії, у переробці).

На виконання вимог п. 12.8 Інструкції позивачем окремі інвентаризаційні відомості на вуглекислоту, яка за посиланням позивача перебувала на зберіганні ПП НВО «ПромГазСервіс», не складалися.

Суд не бере до уваги документи позивача щодо виправлення помилок в інвентаризаційних відомостях /а.с. 248 - 249 т.5/, оскільки наказ № 10, яким призначено повторну інвентаризацію, не містить дати, при цьому підставою інвентаризації визначено помилки внаслідок зберігання товару на складі постачальника, що не підтверджено документально. Також, нову розписку інвентаризаційного опису складено на 01.01.2014 (а не станом на 31.12.2013, тобто кінець податкового періоду - 2013 року), датою 01.01.2014, тоді як у наказі на призначення інвентаризації згадується перевірка від 18.09.2014, підписано розписку членами комісії ОСОБА_3, ОСОБА_8, тоді як наказом б/н б/д /а.с. 78 т.6/ визначено склад комісії : ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Крім того, позивачем не надано документів, які б свідчили про виправлення помилок в інвентаризаційних відомостях, які містять помилки, в порядку, встановленому Інструкцією № 69 (чинній до 31.12.2014) або Положенням про інвентаризацію активів та зобов'язань , затвердженому наказом Мінфіну від 02.09.2014 № 879 (чинного з 01.01.2015).

Враховуючи наведене, суд вважає правомірними висновки Кременчуцької ОДПІ щодо завищення валових витрат позивача на суму на суму 29 625 грн. у зв'язку з включенням до таких витрат вартості вуглекислоти, не реалізованої у звітному 2013 році та водночас відсутньої у складі залишків ТМЦ на кінець року.

З огляду на викладене, в ході розгляду справи знайшов підтвердження факт завищення позивачем валових витрат на загальну суму 253 075 грн., а відтак заниження доходу у вказаному розмірі.

Відповідно до пункту 167.1. статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

З огляду на викладене, Кременчуцькою ОДПІ правомірно визначено позивачу податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 40 482,01 грн (15 % до суми доходу, яка не перевищувала 10 мінімальних заробітних плат і 17 % - до суми перевищення) /а.с. 189 т.5/.

Відповідно до пункту 123.1. статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Враховуючи наведене, податкове повідомлення - рішення від 02.10.2014 №/11691, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в загальному розмірі 50 602,51 грн. в тому числі: за основним платежем в розмірі 40482,01 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 10120,5 грн.(25 % від 40482,01 грн) ґрунтується на вимогах Податкового кодексу України, прийнято з урахуванням усіх обставин, які мали значення для його прийняття.

За таких обставин позовні вимоги про визнання протиправним та скасування вказаного податкового повідомлення-рішення є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Надаючи оцінку податковому повідомленню - рішенню від 02.10.2014 № /11692, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 62 875 грн, в тому числі: за основним платежем в розмірі 50 300 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 12 575 грн, суд виходить з наступного.

Як вбачається з акту перевірки, податковим органом встановлено завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ на суму 50 300 грн. внаслідок віднесення до податкового кредиту сум податку на додану вартість за операціями з придбання товару (кисню та вуглекислоти), який не був реалізований і відсутній у залишках ТМЦ, тобто за відсутності документального підтвердження зв'язку придбання із господарською діяльністю /а.с. 32 т.1/.

Відповідно до пункту 198.1. статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Згідно із пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.4. статті 198 Податкового кодексу України визначено, що якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

З огляду на викладене, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, в операціях, що є об'єктом оподаткування.

Зважаючи на те, що судом в ході розгляду справи не підтверджено факт використання у господарській діяльності позивача кисню та вуглекислоти, які не були в подальшому реалізовані та не обліковувалися у залишках на кінець періоду, суд погоджується з висновком податкового органу щодо неправомірності віднесення до податкового кредиту сум податку на додану вартість за операціями із придбання такого товару, незважаючи на наявність належним чином оформлених податкових накладних.

Таким чином, податкове повідомлення - рішення від 02.10.2014 № /11692 є законним та обґрунтованим, тому позовні вимоги в частині визнання його протиправним і скасування не підлягають задоволенню.

Перевіряючи правомірність вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18.09.2014 № Ф /5462, рішення про застосування штрафних санкцій № /11693 від 02.10.2014, суд виходить з наступного.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною 11 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктом 2 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

При цьому пунктом 4 статті 1 Закону встановлено, що максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Зі змісту акту перевірки суд вбачає, що висновок про заниження позивачем суми єдиного соціального внеску на 76 811,87 грн ґрунтується на встановленому порушенні щодо заниження суми чистого оподаткованого доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7 % ( 221 360 грн, з урахуванням максимальної величини доходу, на який нараховується ЄСВ та доходу, з якого утримано і сплачено суми ЄСВ) /а.с. 27 т.1/.

Відповідно до частини 3 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (в редакції, чинній на час проведення перевірки та виставлення вимоги відповідачем) обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з частиною 4 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до пункту 3 частини 11 статті 25 вказаного Закону орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Частиною 14 статті 25 Закону визначено, що про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Враховуючи те, що в ході розгляду справи підтверджено встановлений перевіркою факт заниження суми чистого оподаткованого доходу, на який нараховується єдиний внесок, на суму 221 360 грн (з урахуванням максимальної величини доходу, на який нараховується ЄСВ та доходу, з якого утримано і сплачено суми ЄСВ), суд приходить до висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 18.09.2014 № Ф /5462, якою визначено недоїмку в розмірі 76 811,87 грн, та рішення про застосування штрафних санкцій № /11693 від 02.10.2014, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 3 840,59 грн (5% від 76 811,87 грн), є законними і обґрунтованими, тому позовні вимоги про визнання їх протиправними і скасування задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинні довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього ж Кодексу.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем в ході розгляду справи доведено правомірність прийнятих рішень, натомість позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, покладених в основу позову, та відповідно не спростовано висновки перевірки відповідача.

Отже, суд приходить до висновку про необхідність відмови у позові у повному обсязі.

Згідно з частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Беручи до уваги те, що позивачем заявлено майнову вимогу - про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, рішення та при поданні позову сплачено судовий збір в розмірі 10 відсотків від його розміру (388,26 грн.), то з позивача підлягають стягненню до Державного бюджету України судові витрати в розмірі 3 494 грн. 33 коп (3 882,59 - 388,26).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, рішення відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1) до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3 494 грн. 33 коп (три тисячі чотириста дев'яносто чотири гривні тридцять три копійки).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 10 березня 2015 року.

Суддя М.В. Довгопол