Справа № 820/764/13а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" лютого 2015 р. м. Київ К/800/51715/13

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2013 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 року

у справі № 820/764/13-а

за позовом Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби

до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4

про накладення арешту,

встановив:

Державна податкова інспекція у Московському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби звернулась до суду з адміністративним позовом до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4 про накладення арешту.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2013 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 року, позов задоволено у повному обсязі. Накладено арешт на кошти з розрахункових рахунків, що належать фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4 (код: НОМЕР_1) а саме: МФО Банку: 350697; назва банку: Ф «СЛОБОЖАНСЬКЕРУ»АТ»Б»ФІН ТА КР» Харків; номер рахунку: 7980; дата відкриття: 08.04.2005 р.; валюта: українська гривня ; МФО Банку: 380537; назва банку: ПАТ «ВіЕйБі Банк»; номер рахунку: 0004; дата відкриття: 07.05.2009 р.; валюта: українська гривня.

Не погоджуючись із рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Клопотання про розгляд справи за участю усіх представників сторін не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті відповідно до вимог статті 222 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковий орган звернувся до суду із позовом про накладення арешту на кошти, що знаходяться на розрахункових рахунках платника податків, оскільки за ним рахується податковий борг на загальну суму 160 803, 01 грн. відповідно до податкових декларацій та податкових повідомлень-рішень.

Встановлено, що податковим органом виставлено ФОП ОСОБА_4 податкову вимогу №1/7402 від 24.09.2010 року та № 2/8332 від 25.10.2010 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову, оскільки ухвала суду про оскарження відповідачем вказаних податкових повідомлень-рішень не є доказом повного погашення податкового боргу.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився з висновками про наявність підстав для задоволення позову, однак виходив з того, що оскільки на час ухвалення рішення судом першої інстанції податкові повідомлення-рішення були оскаржені в судовому порядку, то вони не могли формувати податковий борг в сумі 146 528, 47 грн. і позов в цій частині не підлягав задоволенню.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, вважає рішення судів попередніх інстанцій передчасними, з огляду на таке.

Відповідно до пп. 20.1.17 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Дані положення визначають як право податкового органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи відсутність у позивача майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг.

Також матеріалами справи підтверджується наявність відкритих позивачем рахунків у банківських установах.

Суд апеляційної інстанції, встановивши наявність податкового боргу відповідача в розмірі 14 274, 54 грн., дійшов висновку про правомірність прийнятого рішення суду першої інстанції, оскільки відповідач не довів належними та допустимими доказами відсутність боргу взагалі.

З даного приводу слід зазначити, що законодавець право на застосування арешту на кошти боржника на рахунках в банках дійсно пов'язує з наявністю податкового боргу і не ставить у залежність від його розміру.

Разом з тим, сума коштів, на яку накладається арешт, не повинна перевищувати суму податкового боргу, право на стягнення якої наявне в органу державної податкової служби на момент прийняття судом рішення про застосування адміністративного арешту. Наведене пояснюється похідним характером адміністративного арешту майна (у тому числі коштів) як засобу забезпечення виконання платником податків своїх зобов'язань. Отже, арешт може стосуватися лише того майна (коштів), яке є необхідним для виконання певних зобов'язань платника податків, зокрема, щодо погашення податкового боргу.

Тож, задовольняючи позов, судом першої інстанції не зазначено у резолютивній частині суму коштів, на яку накладається арешт. Не виправлено цю помилку і судом апеляційної інстанції, який по суті змінив мотиви задоволення позову.

Таким чином, з'ясуванню підлягає сума податкового боргу, на яку може бути накладено арешт, і яка має бути зазначена у резолютивній частині судового рішення.

В силу положень ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Колегія суддів вважає, що на підставі частини другої ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справі підлягають скасуванню, як такі, що прийняті з порушенням норм матеріального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

За таких обставин касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 року у справі № 820/764/13-а скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та не може бути оскаржена.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук