Справа № 826/6424/14
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" березня 2015 р. м. Київ К/800/52306/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Ситникова О.Ф.,

за участю секретаря Сперкач Т.В.,

за участю позивача ОСОБА_4 та представника Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України Станецької О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Кравчука Андрія Сергійовича в інтересах Прем'єр-міністра України Яценюка Арсенія Петровича та Міністерства юстиції України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Прем'єр-міністра України Яценюка Арсенія Петровича, Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною, поновлення на попередній посаді,

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Прем'єр-міністра України Яценюка Арсенія Петровича та Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності Прем'єр-міністра України, що полягала у неприйнятті рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_4 від 18.03.2014р. про надання попередньої посади; поновлення ОСОБА_4 на посаді першого заступника Міністра юстиції України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на ст.ст.8,19 Конституції України, ст.20 Закону України «Про статус народного депутата України», ст.ст.3,15,20 Закону України «Про звернення громадян» та вказував на те, що 12.12.2012р. його повноваження як народного депутата України шостого скликання припинились на підставі ч.2 ст.2 Закону України «Про статус народного депутата України» в зв'язку з відкриттям першого засідання Верховної Ради України нового скликання, а 18.03.2014р. він звернувся до виконуючого обов'язки Президента України, Прем'єр-міністра України та Міністра юстиції України із заявою про надання йому відповідно до приписів ч.4 ст.20 Закону України «Про статус народного депутата України» попередньої посади першого заступника Міністра юстиції України, однак, остаточного рішення за результатами розгляду своєї заяви не отримав, чим порушено його права.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.07.2014р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014р., позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Прем'єр-міністра України Яценюка Арсенія Петровича, що полягала у неприйнятті рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_4 від 18.03.2014р. про надання попередньої посади; зобов'язано відповідачів вирішити по суті заяву ОСОБА_4 в порядку ч.4 ст.20 Закону України «Про статус народного депутата України», а саме: поновити ОСОБА_4 на посаді першого заступника Міністра юстиції України, а в разі неможливості цього - зарахувати до резерву кадрів Головного управління державної служби України.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, представник відповідачів Кравчук А.С. звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою в інтересах Прем'єр-міністра України Яценюка Арсенія Петровича та Міністерства юстиції України, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив рішення судів скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ч.2 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2007р. №242 «Про призначення ОСОБА_4 першим заступником Міністра юстиції України» ОСОБА_4 призначено першим заступником Міністра юстиції України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 08.11.2007р. №941-р «Про звільнення ОСОБА_4 з посади першого заступника Міністра юстиції України» позивача звільнено з займаної посади у зв'язку з переходом на виборну посаду.

12.12.2012р. повноваження ОСОБА_4 як народного депутата шостого скликання припинились на підставі ч.2 ст.2 Закону України «Про статус народного депутата України» з моменту відкриття першого засідання Верховної Ради України сьомого скликання.

18.03.2014р. позивач звернувся до виконуючого обов'язки Президента України, Прем'єр-міністра України та Міністра юстиції України із заявою, в якій просив прийняти його на попередню посаду - першого заступника Міністра юстиції України.

Секретаріат Кабінету Міністрів України повідомив позивача про те, що його звернення розглянуто Прем'єр-міністром України та Міністром Кабінету Міністрів України Семераком О.М. і надіслано Міністерству юстиції України відповідно 31.03.2013р. за № 41-Б-003815/26-1 та 09.04.2014р. за №41-Б-003864/26-1.

В подальшому, Міністерство юстиції України листом від 28.05.2014р. №2412-0-4-14/7.1 проінформувало позивача щодо результатів розгляду його заяви.

Вирішуючи дану справу, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, прийшов до висновку, що лист Міністерства юстиції України від 28.05.2014р. №2412-0-4-14/7.1 на заяву позивача від 18.03.2014р. не вирішує поставлених заявником питань, а бездіяльність відповідачів щодо ненадання позивачу посади, яку він обіймав до обрання народним депутатом України, порушує як його права, передбачені ч.4 ст.20 Закону України «Про статус народного депутата України», так і приписи ст.ст.38, 43, 120 та п.92 ч.1 ст.116 Конституції України.

Проте, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, здійснивши касаційний перегляд даної справи, вказує на таке.

Організацію, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України визначає Закон України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014р. №794-VII (далі - Закон №794), відповідно до ст.1 якого Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

За змістом ч.1 ст.6 Закону №794 до складу Кабінету Міністрів України входять Прем'єр-міністр України, Перший віце-прем'єр-міністр України, віце-прем'єр-міністри та міністри України.

Згідно з п.3 ч.7 ст.21 Закону №794 Кабінет Міністрів України призначає на посаду та звільняє з посади за поданням Прем'єр-міністра України перших заступників і заступників міністрів.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.44 Закону №794 міністр України вносить Прем'єр-міністру України пропозиції щодо призначення на посаду та звільнення з посади, зокрема, першого заступника та заступників міністра.

Аналогічні положення закріплені і в п.5 ч.2 ст.8 та ч.2 ст.9 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011р. №3166-VI.

Отже, за змістом наведених норм законодавства можна зробити висновок, що для призначення особи на посаду першого заступника міністра відповідний міністр України вносить Прем'єр-міністру України пропозицію, а Прем'єр-міністр України - вносить до Кабінету Міністрів України відповідне подання; призначення ж особи на вказану посаду віднесено до компетенції саме Кабінету Міністрів України, як вищого органу у системі органів виконавчої влади.

Однак, суди попередніх інстанцій наведені законодавчі положення залишили поза увагою й, як наслідок, розглянули справу без залучення до участі у ній Кабінету Міністрів України, що унеможливило з'ясування позиції останнього.

Одночасно, колегія суддів вказує й на таке.

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно за статтею 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 163 КАС України у мотивувальній частині зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався.

В мотивувальній частині рішення наводяться дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінка всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору; визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд повинен це обґрунтувати.

Проте, вирішуючи спір, суди не надали оцінки посиланням відповідачів як в запереченнях на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі, на пропуск позивачем визначеного ст.99 КАС України строку звернення до суду.

Крім того, виходячи з приписів ст.ст.162,163 КАС України, рішення суду повинно бути гранично повним, зрозумілим, чітким, а резолютивна частина рішення, яка є завершальною і відображає результат вирішення справи адміністративної юрисдикції, повинна містити чіткі та вичерпні висновки щодо всіх вимог, які були предметом позову, без надання особам, що беруть участь у справі, можливості вибору альтернативної поведінки, проте, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, зобов'язуючи в резолютивній частині рішення відповідачів вчинити певні дії, виклав їх саме в неприйнятний альтернативний спосіб.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що суди попередніх інстанцій, не врахувавши наведених норм законодавства та не дослідивши всіх обставин, що мають значення для справи, дійшли передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

За правилами частини 2 статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати обставини, судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Що ж до заявленого позивачем в судовому засіданні суду касаційної інстанції клопотання про постановлення окремої ухвали на адресу відповідачів для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону в частині невиконання рішення суду про поновлення позивача на посаді, то колегія суддів, з врахуванням наведеного, наразі, не вбачає підстав для постановлення такої ухвали.

Керуючись статтями 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Кравчука Андрія Сергійовича в інтересах Прем'єр-міністра України Яценюка Арсенія Петровича та Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Ситников О.Ф.