Справа № 642/7419/14-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2015 р.Справа № 642/7419/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

представників сторін : позивача - ОСОБА_1, першого відповідача - Мельниченка В.С., другого відповідача - Атаманюка П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 15.01.2015р. по справі № 642/7419/14-а

за позовом ОСОБА_4

до Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції , Головного управління Державної казначейської служби України по Харківській області

про визнання дій неправомірними та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

21.02.2015 року позивач, ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (далі по тексту - Дзержинський ВДВС ХМУЮ, перший відповідач), в якому просив суд визнати бездіяльність робітників Дзержинський ВДВС ХМУЮ за виконавчим провадженням, відкритим на підставі виконавчого листа Київського районного суду м.Харкова від 19 листопада 2010 року за кримінальною справою № 1-970/10/12р. про стягнення на його користь із засудженого за ст.ст.289 ч.3, 185 ч.1, 290, 357 ч.1 КК України ОСОБА_5 матеріального та морального збитків в розмірі 132 484,00 грн. неправомірною і незаконною, стягнути з Дзержинського ВДВС ХМУЮ на його користь компенсацію завданої незаконними діями його робітників моральної шкоди в сумі 132 484,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 316,68 грн.

Ухвалою суду від 17 листопада 2014 року в якості співвідповідача залучено Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області (далі по тексту - ДКСУ України у Харківській області, другий відповідач).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 15.01.2015р. по справі № 642/7419/14-а адміністративний позов ОСОБА_4 до Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про визнання бездіяльності неправомірною та відшкодування моральної шкоди - залишено без розгляду.

Позивач, не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин у справі, порушення норм процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 15.01.2015р. по справі № 642/7419/14-а та направити справу № 642/7419/14-а до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що бездіяльність відповідача має триваючий характер, починаючи з 2011 року по день звернення до суду в лютому 2014 року, оскільки рішення суду на користь позивача так і залишилося без виконання, про що ОСОБА_4 дізнався в середині лютого 2014 року після отримання копії постанови від 20.11.2013 року про повернення виконавчого документу стягувачу.

В судовому представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав з викладених у ній підстав, просив суд апеляційну скаргу їх задовольнити.

Представники першого та другого відповідачів в судовому засіданні проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечували, просили суд апеляційної інстанції їх відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 грудня 2010 року до Дзержинського ВДВС Харківського МУЮ у встановленому порядку ОСОБА_4 був поданий виконавчий лист з заявою про примусове стягнення з боржника вказаної вище суми, в якому були перелічені належні ОСОБА_5 об'єкти нерухомості і підприємства, до яких він має відношення.

08 лютого 2011 року постановою старшого виконавця ОСОБА_7 у відповідності до виконавчого листа № 1-970/10/12, виданого 17 грудня 2010 року Київським районним судом м. Харкова, було відкрите виконавче провадження.

Тривалий час ОСОБА_4 та його представник були змушені відвідувати судового виконавця, проте жодної інформації про здійснення реальних дій за виконавчим листом їм не повідомлялось.

Тільки в результаті неодноразових відвідувань державного виконавця ОСОБА_7 представником позивача, який з метою здійснення реальних дій за виконавчим листом, за кошти позивача 24 лютого 2011 року відправив рекомендованою поштою запити до організацій, які відають реєстрацією рухомого і нерухомого майна, виконавче провадження не було закрите з передачею виконавчого листа до місця позбавлення волі, де ОСОБА_5 відбуває покарання. Але в наступному, усі спроби поспілкуватися з державним виконавцем ОСОБА_7 телефоном або особисто на робочому місці залишилися безрезультатними, будь - які повідомлення щодо перебігу виконавчого провадження на адресу позивача не надходили.

20 липня 2011 року позивачем була подана заява на ім'я начальника Дзержинського ВДВС с проханням повідомити у якій стадії знаходиться вказане вище виконавче провадження, які додаткові дії були здійснені для виконання вироку суду в частині стягнення на користь позивача матеріальної і моральної шкоди від злочину, котра також залишилася без відповіді.

28 вересня 2011 року позивачем була подана скарга на бездіяльність з боку старшого державного виконавця ОСОБА_7 і керівництва Дзержинського ВДВС м. Харкова в порядку підлеглості до Харківського міського управління юстиції.

09 листопада 2011 року позивачу зателефонувала державний виконавець Мирна Т.В., яка запропонувала з'явитися до Дзержинського ВДВС м. Харкова, де роз'яснила що ОСОБА_7 звільнилася з роботи, тому тепер вона особисто буде займатися виконанням рішення суду на користь позивача, обіцяла завершити виконавчі дії в стислі строки і просила відкликати подану скаргу до Харківського міського управління юстиції.

Позивач повірив обіцянці посадової особи державної установи, в силу чого просив залишити його скаргу від 28 вересня 2011 року без розгляду.

Але невдовзі з'ясувалося, що виконавче провадження знову передано новому державному виконавцю Богана С.П., котрий вдруге направив запити в організації, які можуть мати інформацію щодо рухомого і нерухомого майна ОСОБА_5

За збігом місячного терміну, наданого для отримання відповідей на запити, позивач та його представник систематично дзвонили і відвідували державного виконавця Богана С.П., який під різноманітними приводами ухилявся від надання конкретної інформації щодо здійснених ним заходів по виконанню рішення суду на користь позивача, не вирішив питання щодо реалізації залогового майна у вигляді двох квартир ОСОБА_5

Не розуміючи, чому не виконується рішення суду, позивач звернувся за відповідними роз'ясненнями повторно до Харківського міського управління юстиції, пізніше до Головного управління юстиції в Харківській області і навіть до Міністерства юстиції України. З отриманих відповідей вбачається, що відповідно до Положення про державну виконавчу службу України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 385 забезпечення своєчасного повного і неупередженого виконання рішень суду, державного нагляду і контролю за правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями покладається на Державну виконавчу службу України.

З огляду на зміни у виконавчому законодавстві України позивач вдруге звернутися до начальника Дзержинського ВДВС Харківського міського управління юстиції в особі Фоменко І.М., якого просив провести на першому рівні контролю перевірку стану виконавчого провадження за виконавчим листом. При цьому пропонував окремо звернути увагу на наявність в боржника у власності двох квартир, розташованих за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

20 травня 2013 року на адресу позивача надійшла відповідь начальника Дзержинського ВДВС Харківського МУЮ в якій наведена імітації діяльності виконавчої служби нібито спрямованої на виконання рішення суду на користь позивача.

11 лютого 2014 року була отримана копія постанови про повернення виконавчого документу позивачу, згідно до якої кошти від реалізації на прилюдних торгах двох квартир боржника недостатньо для погашення боргу перед банком, а заходи розшуку автомобіля ВАЗ-21124, який належить боржнику, виявилися безрезультатними.

Позивач, вважаючи, що реалізація двох квартир, проведена на прилюдних торгах у його відсутності, була здійснена за заниженою ціною, а належні заходи до розшуку автомобіля та вкладів боржника взагалі не здійснювалися, що привело до уявної неможливості виконання рішення суду на користь позивача, що завдало йому моральної шкоди в розмірі 132484,00 грн. звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, встановлений ч.2 ст.99 КАС України, а судом на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не виявлено поважних причин та підстав для поновлення цього строку, оскільки позивач був обізнаний про дії, які проводились державними виконавцями в межах виконавчого провадження, копії процесуальних документів від державного виконавця отримував, також відповіді на скарги, що підтверджено ним в судовому засіданні, проте у встановлений законом строк з відповідною позовною заявою до суду не звертався.

Посилання позивача на початок перебігу строку звернення до суду з моменту отримання постанови про повернення виконавчого документу, отриманої 11 лютого 2014 року, суд першої інстанцїі вважає безпідставними, оскільки саму постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві від 20 листопада 2013 року позивач не оскаржує.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

У відповідності до ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що строк звернення до адміністративного суду, наслідки пропущення строків звернення до суду, обчислення процесуальних строків, поновлення та продовження процесуальних строків урегульовано положеннями ст.ст.99-103 КАС України.

Частиною 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, в тому числі й строки оскарження дій та рішень державних виконавців, встановлено положеннями Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч.1 ст.82 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (ч.4 ст.82 вказаного Закону).

Слід зазначити, що особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби визначено положеннями статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ч.1 ст.181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч.2 ст.181 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні відносини склалися внаслідок невиконання першим відповідачем вироку суду в частині стягнення на користь ОСОБА_4 із засудженого за ст.ст.289 ч.3, 185 ч.1, 290, 357 ч.1 КК України ОСОБА_5 матеріального та морального збитків в розмірі 132 484,00 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що про допущення на думку позивача першим відповідачем бездіяльності у вигляді повернення виконавчого документу Київського районного суду м.Харкова від 19 листопада 2010 року за кримінальною справою № 1-970/10/12р. про стягнення на користь ОСОБА_4 з засудженого за ст.ст.289 ч.3, 185 ч.1, 290, 357 ч.1 КК України ОСОБА_5 матеріального та морального збитків в розмірі 132 484,00 грн. без виконання, позивач дізнався лише з отриманої 11 лютого 2014 року копії постанови від 20.11.2013 року про повернення виконавчого документу ОСОБА_4

Таким чином, 21.02.2014 року - останній день строку звернення до адміністративного суду з даним позовом.

З матеріалів справ вбачається, що з адміністративним позовом ОСОБА_4 звернувся до суду 21.02.2014 року, тобто, з дотриманням 10-денного строку, встановленого ч.2 ст.181 КАС України.

Посилання суду на те, що перебіг строку звернення до суду з даним позовом розпочався з 08.02.2011 року, є такими, що не відповідають обставинам справи, оскільки про залишення вироку без виконання позивач дізнався лише в лютому 11.02.2015 року.

Судом першої інстанції залишено поза увагою вказані обставини, невірно встановлено час, з якого права позивача можуть вважатися порушеними, при цьому не з'ясовано, які саме дії повинен був вчинити перший відповідач у спірних відносинах, в які строки. Як вбачається зі змісту судового рішення позов ОСОБА_4 залишено без розгляду виключно з посиланням на те, що позовні вимоги стосуються періоду з 08.02.2011 року по лютий 2014 року.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Враховуючи викладене, беручи до уваги дату звернення позивача до суду з даним позовом (21.02.2014 року), колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про застосування до позову ОСОБА_4 наслідків пропущення строку звернення до суду, передбачених статтею 100 КАС України та, відповідно, залишення позову без розгляду, є передчасним.

Враховуючи викладене, з урахуванням приписів п.4 ч.1 ст.204 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів дійшла висновку, що через порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповне з'ясування обставин у справі, ухвала Ленінського районного суду м. Харкова від 15.01.2015р. по справі № 642/7419/14-а підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 199, п.4 ч.1 ст.204, ст.ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 15.01.2015р. по справі № 642/7419/14-а скасувати.

Справу № 642/7419/14-а за позовом ОСОБА_4 до Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції , Головного управління Державної казначейської служби України по Харківській області про визнання дій неправомірними та стягнення моральної шкоди направити до Ленінського районного суду м. Харкова для продовження розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в силу ч. 2 ст. 211 КАС України, оскільки не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий суддя (підпис)Перцова Т.С.
Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 10.03.2015 р.