Справа № 813/8425/14
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 року 11 год. 15 хв. Справа № 813/8425/14

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Козак О.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача 2 - начальника 3-го відділення інспекторів прикордонної служби «Бориспіль-3» окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» ОСОБА_2,

представника відповідача 1- ОСОБА_3,

розглянувши у м. Львові у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» (відповідач 1), ОСОБА_2 - начальника 3-го відділення інспекторів прикордонної служби «Бориспіль-3» окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України (відповідач 2) про визнання дій протиправними, визнання протиправним і скасування рішення про відмову в перетинанні державного кордону України,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_4, в подальшому уточнена, до окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» (відповідач 1), ОСОБА_2 - начальника 3-го відділення інспекторів прикордонної служби «Бориспіль-3» окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України (відповідач 2) про визнання дій протиправними, скасування рішення про відмову в перетинанні державного кордону України.

Ухвалою суду від 12 грудня 2014 року провадження у справі відкрито, хід її розгляду відображено в ухвалах суду, в судовому засіданні 03 березня 2015 року відповідно до ч.3, ст.160 КАС України проголошено вступну і резолютивну частину постанови.

В уточнених позовних вимогах ОСОБА_4 просить визнати протиправними дії відповідачів у відмові в перетинанні державного кордону України та визнати протиправним і скасувати рішення про вказану відмову від 07 липня 2014 року.

Зокрема стверджує, що під час перетину державного кордону з неповнолітнім сином надала до контролю нотаріально завірену заяву другого з батьків про згоду на виїзд неповнолітньої дитини за кордон, заява завірена приватним нотаріусом м. Сімферополь АРК 17 червня 2014 року про те, що ОСОБА_5 батько неповнолітнього ОСОБА_6 дозволяє дитині виїзд за кордон до Турецької Республіки для відпочинку в період з 20 липня по 10 вересня 2014 року.

Позивач переконаний, що заява мала всі необхідні реквізити приватного нотаріуса, завірена гербовою печаткою Симферопольського міського нотаріального округу АР Крим України, зареєстрована у відповідному реєстрі за № 612, містила підпис заявника ОСОБА_8, підпис нотаріуса ОСОБА_9, інші необхідні дані необхідні для вчинення нотаріальних дій згідно чинного законодавства України.

Проте, відповідачем 2 - начальником 3-го відділення інспекторів прикордонної служби «Бориспіль-3» окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України ОСОБА_2 було складено рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який не досяг 16 - річного віку згідно п.1., ст. 4 Постанови КМ України № 57 від 27.01. 1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», оскільки під час здійснення прикордонного контролю не було пред'явлена дійсна нотаріально посвідчена згода батька із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

На думку позивача всі необхідні дані були наявні в заяві - згоді засвідченої приватним нотаріусом Симферопольського міського нотаріального округу АР Крим України ОСОБА_9, а рішення про відмову є незаконним як і дії щодо його прийняття.

Відповідач 1 - окремий контрольно-пропускний пункт «Київ» Державної прикордонної служби України, надав заперечення від 15 січня 2015 року, в яких позовні вимоги вважає безпідставними та законодавчо необґрунтованими, просив відмовити у їх задоволенні. Вважає що зміст позовної заяви, доданої до неї документи не містять інформації про вчиненні відповідачем 1 порушення вимог чинного законодавства. Згідно наданої позивачем копії рішення про відмову в перетинанні державного кордону таке приймалось капітаном ОСОБА_2 Відомості про дії начальника ОКПП «Київ» з даного приводу позивач не наводить і не оскаржує.

Відповідач 2 - начальник 3-го відділення інспекторів прикордонної служби «Бориспіль-3» окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України ОСОБА_2 надав суду заперечення від 15 січня 2015 року та письмові і усні пояснення в судовому засіданні 03 березня 2015 року. Зазначив, що рішення про відмову в перетинанні державного кордону України ОСОБА_6 ( який на момент перетинання не досяг 16-річного віку) приймав в межах наданих повноважень та на виконання покладених обов'язків, не порушивши принципи визначені в ч. 2, ст. 3 КАС України. Рішення було прийнято за результатами проведеної перевірки всіх сукупних обставин, відповідно до ст. 14 Закону України « Про прикордонний контроль». Просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Розглянувши доводи позивача, заперечення відповідачів, дослідивши надані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спірки по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законами України «Про Державну прикордонну службу України», «Про прикордонний контроль», «Про охорону дитинства», «Про нотаріат», Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724) «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Постановою КМ України від 5 серпня 2009 р. N 812 «Про затвердження Порядку витрачання, зберігання, обігу спеціальних бланків нотаріальних документів і звітності про їх використання та опису і зразка такого бланка», Наказом Міністерства юстиції України від 04.11.2009 N 2053/5 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2009 р. за N 1043/17059 «Про організаційні заходи з постачання, зберігання, обігу, обліку спеціальних бланків нотаріальних документів і звітності про їх використання», Наказом Міністерства юстиції від 07.07. 2014 року № 1087/5 «Про припинення нотаріальної діяльності».

Як вбачається з матеріалів справи наказом начальника окремого контрольно-пропускного пункту « Київ» Мула С.А. від 17 лютого 2014 року № 18-ос вважається таким, що приступив до виконання службових обов'язків за посадою старший лейтенант ОСОБА_2 начальник третього відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль-3». Тобто відповідач 2 виконував обов'язки у складі відділу прикордонної служби «Бориспіль-3», підрозділу ОКПП «Київ» Державної прикордонної служби України.

Згідно Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до ст. 19 Закону згідно визначених завдань, зокрема покладаються обов'язки здійснення прикордонного контролю і пропуску в установленому порядку осіб, транспортних засобів, вантажів в разі наявності належно оформлених документів, організація запобігання злочинам та адміністративним правопорушенням. А відповідно до ст. 20 Закону, органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов'язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право перевіряти в осіб, які прямують через державний кордон України, документи на право в'їзду в Україну або виїзду з України, робити в них відповідні відмітки і у випадках, передбачених законодавством, тимчасово їх затримувати або вилучати, шляхом опитування осіб з'ясовувати підстави перетинання державного кордону України, не пропускати через державний кордон України осіб без дійсних документів на право його перетинання.

Згідно положень ст. 6. Закону України «Про прикордонний контроль» перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом. Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.

Згідно положень ст. 7 Закону паспортні та інші документи громадян України, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з'ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону. А згідно положень ст. 23 Закону прикордонний контроль та пропуск через державний кордон громадян України, які не досягли 16 років, здійснюються в порядку, встановленому цим Законом, з урахуванням вимог частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України.

Стосовно перетинання кордону неповнолітніми, суд також бере до уваги, що згідно ст. 32 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 N 2402-Ш на державу покладено обов'язок щодо вжиття заходів для боротьби з незаконним переміщенням, вивезенням та неповерненням дітей з-за кордону, їх викраденням, торгівлею та контрабандою ними. Зокрема такий обов'язок на кордоні виконує Державна прикордонна служба України.

Положеннями ст. 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Постановою ВР від 27.02.91 року N 789-ХІ1 ратифіковано Конвенцію про права дитини від 20.11.1989 у відповідності до якої в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду. Держави-учасниці вживають заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону. Тобто, з урахуванням наведеного, питання що відносяться до перетину кордону дитиною підлягають посиленому контролю з боку держави, зокрема Державної прикордонної служби.

Під час здійснення прикордонного контролю в аеропорту Бориспіль 07.07.2014 року гр. України ОСОБА_4, та її неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, які прямували на виліт з України до Туреччини за паспортним документом матері серії НОМЕР_1 ОСОБА_4, надала, як підставу для перетинання державного кордону сина заяву -згоду батька ОСОБА_6 - ОСОБА_11 Підпис батька було засвідчено приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу ОСОБА_9

Згідно заяви від 17.06.2014 року, батько ОСОБА_11 надав згоду на тимчасову поїздку з Російської Федерації до України, Турецької Республіки та назад в Російську Федерацію з метою туризму та відпочинку в період з 20 червня 2014 року по 10 вересня 2014 року неповнолітньому сину ОСОБА_6 у супроводі матері ОСОБА_4

За результатом прикордонного контролю старшим зміни прикордонних нарядів 3-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль-3» капітаном ОСОБА_2 - уповноваженою особою підрозділу охорони державного кордону було прийнято та оформлено рішення про відмову в перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України, який не досяг 16 - річного віку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Підставою рішення вказано наступне.

На підставі п.1, ст.4 ПКМ України №57 «Правила перетинання державного кордону громадянами України» та під час здійснення прикордонного контролю не було пред'явлено дійсної нотаріально посвідченої згоди батька із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, якщо другий батько відсутній в пункті пропуску.

В позовних вимогах та в матеріалах справи відсутні будь-які зауваження або відомості щодо недоліків в організації здійснення прикордонного контролю у відділу прикордонної служби «Бориспіль-3» що є підрозділом відповідача 1, в межах компетенції якого така організація відноситься.

Таким чином, оскільки рішення про відмову приймалось самостійно відповідачем 2, суд надає правову оцінку саме діям відповідача 2 при прийнятті оскаржуваного рішення-відмови так і самому рішенню, зокрема законності підстав для його прийняття. З цією метою суд аналізує, як зміст заяви про надання згоди перетинання кордону неповнолітнім, так і дійсність нотаріального документу.

Відповідно до статті 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межи України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними в порядку встановленому чинним законодавством.

Порядок перетину державного кордону громадянами України здійснюється у відповідності до Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМ України від 27.01.1995 року № 57 (далі Правила).

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону, правила перетинання громадянами України державного кордону встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 4 зазначених Правил, перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадинами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16- річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Тобто, згідно припису вказаної норми в нотаріально засвідченій згоді обов'язково має бути зазначена держава прямування з України і відповідний часовий проміжок в цій державі. Таким чином, логіка законодавця при створені зазначеної норми скеровує на виконання двох важливих умов. Це дозвіл батька на виїзд у конкретну країну. Та дозвіл на часовий проміжок перебування у цій країні.

Проте, у заяві від 17.06.2014 року батько ОСОБА_11 надав згоду на тимчасову поїздку з Російської Федерації до України, Турецької Республіки та назад в Російську Федерацію з метою туризму та відпочинку в період з 20 червня 2014 року по 10 вересня 2014 року неповнолітньому сину ОСОБА_6 у супроводі матері ОСОБА_4

Таким чином, суд погоджується з підставою вказаною у відмові, що не було пред'явлено дійсної нотаріально посвідченої згоди батька із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій держав.

Відповідно до змісту заяви батько надає згоду про поїздку сина з Російської Федерації до України, до Туреччини з поверненням в Російську Федерацію на протязі з 20 червня до 10 вересня 2014 року, а не з України до Туреччини.

Вказаний у заяві часовий проміжок включає час на виїзд з Російської Федерації в Україну або Туреччину, перебування в них і повернення в Російську Федерацію і аж ніяк не зазначає виключне перебування дитини в конкретній державі.

Відтак, заява - згода не відповідає вимогам Правил перетинання державного кордону громадянами України, а підстава зазначена у відмові законна.

Другий аспект відмови полягає у наступному.

Заява-згода була посвідчена приватним нотаріусом Симферопольського міського нотаріального округу АР Крим України ОСОБА_9, 17.06.2014 року, в час коли порядок регулювання правовідносин на території Автономної Республіки Крим та у м. Севастополі було доповнено Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», який набрав чинності 27.04.2014 (у редакції від 09.05.2014). Згідно ст. 9 цього Закону, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно Закону України «Про нотаріат» в редакції від 08.05.14 року, нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається.

Нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, начальник установи виконання покарань засвідчують справжність підпису на документах, зміст яких не суперечить законові.

Під час перевірки в межах прикордонного контролю відомостей щодо місця проживання заявника і його неповнолітнього сина та законність дій нотаріуса під час засвідчення підпису ОСОБА_11, виявлено, що в заяві місце проживання заявника зареєстровано в Республіці Крим, місце проживання дитини ОСОБА_6 - Республіка Крим. Таким чином, всупереч чинному законодавству України внесені недостовірні відомості. В Україні, яка є унітарною державою, існує єдиний вид територіального устрою, а саме адміністративно-територіальний устрій (поділ). Згідно зі ст. 133 Конституції України систему адміністративно-територіального устрою України складають: Автономна Республіка Крим, області, райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно постанови КМУ від 05.08.2009 N 812 «Про затвердження Порядку витрачання, зберігання, обігу спеціальних бланків нотаріальних документів і звітності про їх використання та опису і зразка такого бланка», облік витрачених і недійсних бланків ведеться у Єдиному реєстрі спеціальних бланків нотаріальних документів, держателем якого є Міністерство юстиції України, а адміністратором - державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції. Згідно наказу Міністерства юстиції України від 04.11.2009 N 2053/5 «Про організаційні заходи з постачання, зберігання, обігу, обліку спеціальних бланків нотаріальних документів і звітності про їх використання» унесення до Єдиного реєстру відомостей про отримання/витрачання бланків здійснюється Реєстраторами (приватними нотаріусами) в день отримання/витрачання бланка та в суворій послідовності відповідно до порядкових номерів. Перевірка справжності бланків у Єдиному реєстрі здійснюється за серією та номером відповідного бланка.

Користуючись зазначеними нормами, на сайті інформаційного центру httр://rnb.informjust.uа/ було перевірено інформацію про витрачання бланка № 612 по Єдиному реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, і станом на 07.07.14 року інформація про витрачання була відсутня.

Крім цього наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2014 № 1088/5 «Про визнання недійсними спеціальних бланків нотаріальних документів» спеціальні бланки нотаріальних документів, видані державним та приватним нотаріусам Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, починаючи з 14.01.2013, відомості про витрачання яких станом на 08.07.2014 не внесені до Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів (згідно з додатком), вважаються такими, що втрачені. Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України занесло до Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів відомості про ці бланки за кодом № 26 «втрачені». За результатами виконаної перевірки з Єдиного реєстру отримується інформаційна довідка (пункт 3.3 Порядку ведення Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 04.11.2009 № 2053/5). Згідно перевірки вже під час розгляду справи по суті спеціального бланку нотаріального документу серії ВТТ № 544496, встановлено, що він облікований, як втрачений, тобто згідно наказу Міністерства юстиції України від 04.11.2009 N 2053/5 «Про організаційні заходи з постачання, зберігання, обігу, обліку спеціальних бланків нотаріальних документів і звітності про їх використання» є недійсним. Враховуючи вищевикладене, станом на 07.07.14 року зазначений бланк не був внесений до Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, адже згідно наказу визнані недійсними бланки, які ще починаючи 14.01.13 по 08.07.14 року не були внесені до реєстру.

Згідно ч.3, ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Для суду є очевидним, що відповідачі діяли відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства і Конституції України, обґрунтовано, з урахуванням обставин, що мали значення при прийнятті рішення і добросовісно.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 10 березня 2015 року.

Суддя Сакалош В.М.