Справа № 826/5674/14
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" березня 2015 р. К/800/48809/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 4 вересня 2014 року по справі №826/5674/14

за позовом Громадської організації «Незламність» (далі - ГО «Незламність»)

до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України

про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року ГО «Незламність» звернулась до суду з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про зобов'язання вчинити певні дії.

Позивач просив зобов'язати відповідача надати інформацію з Реєстру представництв іноземних суб'єктів господарської діяльності в Україні, а саме: назви представництв, їх ідентифікаційні номери, адреси та кількість осіб, що перебувають у трудових відносинах з представництвом.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 4 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2014 року.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ГО «Незламність» електронним листом від 9 квітня 2014 року звернулась до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України із запитом про доступ до публічної інформації щодо надання інформації з Реєстру представництв іноземних суб'єктів господарської діяльності в Україні, а саме: назви представництв, їх ідентифікаційні номери, адреси представництв та кількість осіб, що перебувають у трудових відносинах з представництвом.

Листом від 15 квітня 2014 року № 2006-12/11713-16 відповідач відмовив позивачу у задоволенні запиту.

Відмова мотивована тим, що відповідно до пункту 5 Наказу Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України від 18 січня 1996 року № 30 «Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації представництв іноземних суб'єктів господарської діяльності в Україні» Реєстр представництв іноземних суб'єктів господарської діяльності в Україні є документом, який містить конфіденціальну інформацію.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої виходив з того, що запитувана позивачем інформації відноситься до конфіденційної, а тому такий запит не підлягає задоволенню відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що запитувана інформація є відкритою, і законом не встановлено обмеження доступу до такої інформації.

Рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до положень статті 159 КАС України законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотримання норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 165 КАС України мотивувальна частина ухвали повинна містити мотиви з яких суд дійшов до висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Відповідно до частин 2, 3 статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу. Суд апеляційної інстанції може встановити нові обставини, якщо вони не встановлювалися судом першої інстанції у зв'язку із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Розглядаючи позовні вимоги та ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанцій виходив з того, що запитувана позивачем інформація не підпадає під категорію інформації з обмеженим доступом в розумінні частини 2 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Проте, при розгляді справи судом не взято до уваги доводи відповідача.

Так, відповідач вказував, що Реєстр представництв іноземних суб'єктів господарської діяльності в Україні, з якого позивачем запитувалась інформація, містить інформацію про представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які за своєю природою не є юридичними особами, певна інформація може бути класифікована як інформація про фізичну особу (персональні данні), тобто це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована (стаття 11 Закону України «Про інформацію»). Збирання, зберігання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, не допускається.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 21 Закону України «Про інформацію» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Аналіз положень підпункту 2.1 пункту 2, пунктів 7 та 9 Інструкції про порядок реєстрації представництв іноземних суб'єктів господарської діяльності в Україні, затвердженої Наказом Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України від 18 січня 1996 року № 30, вказує, що у розпорядженні відповідача перебуває інформація щодо: найменування іноземного суб'єкта господарювання; місцезнаходження іноземного суб'єкта господарювання; номер телефону, телефаксу; філії (у разі наявності); кількість іноземних громадян, які працюватимуть у представництві; кількість співробітників іноземного суб'єкта господарювання; найменування банку із зазначенням номера рахунку; інформація про ділові зв'язки з українськими партнерами та перспективи розвитку співробітництва.

Тобто, вказаний Реєстр на думку відповідача містить інформацію, яку можна віднести до конфіденційної в розумінні статті 11 Закону України «Про інформацію».

Крім того, про наявність в Реєстрі представництв іноземних суб'єктів господарської діяльності в Україні конфіденційної інформації зазначено також в пункті 5 Наказу Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України від 18 січня 1996 року № 30.

Отже, надання відповіді на запит позивача суперечить вимогам частин 1, 2 статті 21 Закону України «Про інформацію» та пункту 5 Наказу Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України від 18 січня 1996 року № 30.

Вказаним доводам відповідача судом апеляційної інстанції не було надано належної оцінки.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги та скасування рішення суду апеляційної інстанцій з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати все вище викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 4 вересня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.