Справа № 806/423/15
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року Житомир справа № 806/423/15

категорія 9.1.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

за участю секретаря Степанова П.В.,

представника позивача Лисенко А.С.,

представника відповідача Синицької Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хопштайнер Україна" до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення від 23.01.2015 р. №,

встановив:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просить визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 23.01.2015 р. № про нарахування суми грошового зобов'язання Товариству з обмеженою відповідальністю "Хопштайнер Україна" у вигляді пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 284477,93 грн.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що Житомирською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Житомирській області було проведено перевірку ТОВ "Хопштайнер Україна" з питання дотримання вимог валютного законодавства при виконанні зовнішньоекономічних контрактів та встановлено порушення ст.1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", а саме: кошти за відвантажений товар від контрагента "HAKUS a.s." надійшли з порушенням терміну розрахунку. На підставі вказаного порушення податковим органом було винесено рішення №, яким резиденту нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 284477,93 грн. Однак такі дії є незаконними, оскільки в період прострочення, встановленого перевіряючим органом, товариством було подано позовну заяву до Господарського суду Житомирської області про стягнення з підприємства "HAKUS a.s." боргу за відвантажений товар, що відповідно до ст.4 Закону є підставою для зупинення строків нарахування пені. За результатами розгляду позову, судом 21.10.2014 року винесено ухвалу про припинення провадження в зв'язку із добровільним погашенням боргу відповідачем - фірмою "HAKUS a.s." Водночас, підставою для несплати пені за ст.4 Закону, є рішення суду про задоволення позову. Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 27.02.2012 року та 13.02.2012 року, ухвала суду про припинення провадження в зв'язку із добровільним погашенням боргу, є також підставою для несплати пені, оскільки вона підтверджує правомірність поведінки резидента. Таким чином, за наявності доказів подання позовної заяви до суду та винесення по ній остаточного рішення, з якого вбачається правомірна поведінка стягувача, у податкового органу не було підстав для нарахування пені та винесення податкового повідомлення-рішення.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов з підстав, зазначених у ньому та просила його задовольнити.

Представник відповідача подав письмове заперечення на позов та просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що Житомирською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Житомирській області за результатами проведеної перевірки ТОВ "Хопштайнер Україна" з питання дотримання вимог валютного законодавства при виконанні зовнішньоекономічних контрактів № 19/05-10 від 19.05.2010 року укладеного з фірмою ООО "Двинский Бровар" та № 30/01-14 від 30.01.2014 року укладеного з фірмою "HAKUS a.s." за період з 01.04.2012 року по 22.12.2014 року, складено акт перевірки 05.01.2015 року № 2/06-25-22-06/32313482 (далі - акт, акт перевірки) (а.с.10-12).

Висновком акту встановлено порушення ТОВ "Хопштайнер Україна" ст.1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" при виконанні контракту № 30/01-14 від 30.01.2014 року, укладеного з фірмою "HAKUS a.s.", а саме: кошти надійшли з порушенням термінів розрахунків 11.08.2014 року у сумі 40000 євро, що еквівалентно 674108,44 грн - граничний термін надходження коштів 04.08.2014 року (кількість прострочених днів - 7), 18.08.2014 року у сумі 30000 євро, що еквівалентно 526982,76 грн - граничний термін надходження коштів 04.08.2014 року (кількість прострочених днів - 14), 19.09.2014 року у сумі 15000 євро, що еквівалентно 254104,35 грн - граничний термін надходження коштів 04.08.2014 року (кількість прострочених днів - 46), 10.10.2014 року у сумі 65000 євро, що еквівалентно 1061211 грн - граничний термін надходження коштів 04.08.2014 року (кількість прострочених днів - 67) (а.с.12).

На підставі вказаного акту податковим органом 23.01.2015 року було винесено рішення №, яким ТОВ "Хопштайнер Україна" нараховано грошове зобов'язання у вигляді пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 284477,93 грн (а.с.9).

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню, суд виходить з наступного.

Правове регулювання розрахунків в іноземній валюті здійснюється відповідно до Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" від 23.09.1994. № 185/94-ВР (далі - Закон № 185/94, Закон).

Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Як встановлено постановою Правління Національного банку України (діяла в період проведення розрахунку в іноземній валюті контрагентом "HAKUS a.s.") "Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті" від 12.05.2014 року № 270, розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в ст. ст. 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Відповідно до п. 2.3 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями від 24 березня 1999 року № 136 (далі - Інструкція № 136), банк знімає експортну операцію резидента з контролю після зарахування виручки за цією операцією на поточний рахунок останнього.

Відповідно до п. 5.2 вказаної Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, яка затверджена Постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок в іноземній валюті відкривається суб'єкту господарювання для зберігання грошей і проведення розрахунків у межах законодавства України в безготівковій та готівковій іноземній валюті, для здійснення поточних операцій, визначених законодавством України, для здійснення інвестицій за кордон, розрахунків за купівлю-продаж облігацій зовнішньої державної позики України, для зарахування, використання і погашення кредитів (позик, фінансової допомоги) в іноземній валюті, для надходження іноземних інвестицій в Україну відповідно до законодавства України, а також для проведення операцій, передбачених генеральною ліцензією Національного банку на здійснення валютних операцій.

При цьому пунктом 5.3 Інструкції № 492 визначено, що кошти в іноземній валюті, перераховані з-за кордону нерезидентами за зовнішньоекономічними контрактами (договорами, угодами), зараховуються на поточні рахунки резидентів - юридичних осіб через розподільчі рахунки.

Таким чином, датою надходження виручки в іноземній валюті є дата надходження коштів саме на поточний рахунок резидента, який здійснив експортну операцію.

Згідно ч.1 ст. 4 Закону "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Сторонами визнаються та не заперечуються обставини щодо укладення зовнішньоекономічного контракту від 30.01.2014 року № 30/01-14 між ТОВ "Хопштайнер Україна" (продавець) та фірмою "HAKUS a.s." (покупець), його виконання та дата граничного терміну зарахування коштів на банківський рахунок позивача за відвантажений товар згідно ВМД № /2014/005759 від 06.05.2014 року - 04.08.2014 року.

В той же час, спірним у даному випадку є питання щодо наявності у відповідача правових підстав для застосування до позивача відповідальності за порушення термінів розрахунків в іноземній валюті у вигляді нарахування пені на суму ненадходження валютної виручки від нерезидента у розмірі 40000 євро, 30000 євро, 15000 євро, 65000 євро.

З матеріалів справи вбачається, що зарахування іноземної валюти у вигляді євро на рахунок позивача у філії банку ПАТ "Укрексімбанк" за проведені операції по контракту від 30.01.2014 року № 30/01-14 з граничним терміном 04.08.2014 року відбулось із порушенням строків розрахунку: 40000 євро надійшло 11.08.2014 року (а.с.28) - прострочено 7 днів, 30000 євро надійшло 18.08.2014 року (а.с.27) - прострочено 14 днів, 65000 євро надійшло 09.10.2014 року (а.с.25) - прострочено 66 днів, 15000 євро надійшло 17.09.2014 року (а.с.26) - прострочено 44 днів. Відповідно додатку № 4, доданого до акту перевірки, сума нарахованої пені за прострочення становить 284477,93 грн (а.с.14).

Натомість, Законом врегульовано випадки зупинення нарахування пені та її несплати.

Так, ч.2 ст.4 Закону встановлено, що у разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

В разі прийняття судом рішення про відмову в позові повністю або частково або припинення (закриття) провадження у справі чи залишення позову без розгляду терміни, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону, поновлюються і пеня за їх порушення сплачується за кожний день прострочення, включаючи період, на який ці терміни було зупинено (ч.3 ст.4).

У разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом (ч.4 ст.4).

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що підставою для зупинення строків, передбачених статтями 1, 2 Закону № 185/94-ВР, є факт прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, а підставою для несплати пені за порушення відповідних строків рішення суду про задоволення позову.

Необхідно відзначити, що ст. 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" від 16.04.1994 року чітко встановлено, що спори, які виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Таким чином, підставою для зупинення строків, передбачених статтями 1, 2 Закону № 185/94-ВР, є факт прийняття до розгляду позовної заяви, в тому числі, відповідним національним судом, якому підвідомчі категорії справ, пов'язаних господарською діяльністю суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності.

Зазначене кореспондується із практикою Європейського суду, відповідно до якої поняття "суд, встановлений законом", передбачає всю організаційну структуру судів, включно з "питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом", орган, котрий не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції (справа Zand v. Austria").

Відповідно до п.1 ч.1 ст.12 Господарського процесуального кодексу України, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів підвідомчі господарським судам.

Як вбачається із тексту контракту від 30.01.2014 року № 30/01-14 (п.10.2), який є дійсним і ніким не оспорювався, сторонами погоджено, що спір, який неможливо вирішити шляхом переговорів, вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного в Україні законодавства. Вказане положення не суперечить вимозі ст.38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" та ч.2 ст.4 Закону "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Із матеріалів справи вбачається, що Господарським судом Житомирської області 07.08.2014 року було зареєстровано позовну заяву ТОВ "Хопштайнер Україна" до "HAKUS a.s." про стягнення заборгованості в сумі 150000 євро за відвантажений товар згідно ВМД № /2014/005759 від 06.05.2014 року відповідно договору поставки № 30/01-14 від 30.01.2014 року (15-17) та ухвалою від 08.08.2014 року порушено провадження у справі № 906/1090/14 за вказаним позовом (а.с.18).

21.10.2014 року ухвалою цього ж суду провадження у справі № 906/1090/14 припинено в зв'язку із повним погашенням суми боргу в розмірі 150000 євро, що є предметом спору сторін (а.с.31).

В своїх запереченнях податковий орган посилається на те, що Закон України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" передбачає єдину підставу для звільнення резидента від відповідальності у вигляді пені за порушення строків повернення валютної виручки - прийняття судом рішення про задоволення позову резидента про стягнення відповідної заборгованості за зовнішньоекономічним договором, прийняття ж судом іншого рішення, ніж про задоволення позовних вимог, зокрема, про припинення провадження у справі, не є такою підставою, навіть якщо воно було прийнято внаслідок добровільної сплати боргу нерезидентом, а тому пеня позивачу повинна нараховуватись з моменту виникнення прострочення до моменту погашення боргу.

Однак суд не може погодитись із таким трактуванням норм Закону, з огляду на наступне.

Відповідну позицію висловлено в постанові Верховного суду України від 27.02.2012 року у справі за позовом ВАТ "Дніпроважмаш" до СДПІ у м.Дніпропетровську за результатами розгляду справи, предметом якої була правомірність нарахування податковим органом пені за прострочення зарахування валютної виручки від експортних операцій на підставі рішення суду про припинення провадження внаслідок добровільної сплати боргу нерезидентом. А саме, зазначено про те, що підстава для нарахування пені за порушення термінів має визначатися з урахуванням причин припинення провадження у справі. Зокрема, якщо провадження у справі припинено за заявою позивача про відмову від позовних вимог у зв'язку з виконанням відповідачем умов контракту, що свідчить про порушення відповідних строків нерезидентом, підстав для поновлення строків та нарахування резиденту пені немає.

За приписами ч.2 ст. 244 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Отже, рішення суду про припинення провадження у справі в зв'язку із добровільною сплатою боргу, що свідчить про правомірну поведінку резидента і відсутності зволікань з його боку, за юридичними наслідками несплати пені (відповідно до норми ч.4 ст.4 Закону) згідно з правовим висновком Верховного Суду України прирівнюється до рішення про задоволення позову.

Таким чином, встановивши факт прийняття господарським судом 07.08.2014 року позовної заяви, яка містить вимогу про стягнення суми боргу, що є предметом прострочення ч.1 ст.4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", та наявності ухвали про припинення провадження від 21.10.2014 року, суд робить висновок про те, що Житомирською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Житомирській області неправомірно нараховано пеню за період з 07.08.2014 року до погашення боргу 10.10.2014 року та відповідно неправомірно винесено рішення про її стягнення у сумі 284477,93 грн.

Що стосується правомірності нарахування пені в період до прийняття господарським судом позовної заяви, тобто до 07.08.2014 року, а саме з 05.08.2014 року по 06.08.2014 року, то суд зазначає, що оскільки визначення у податковому повідомленні-рішенні грошового зобов'язання є дискреційною функцією суб'єкта владних повноважень (податкової інспекції), суд позбавлений можливості коригувати грошове зобов'язання в бік його збільшення або зменшення. Отже, встановивши, що відповідач визначив суму пені, відображену у рішенні, з порушенням норм чинного законодавства України, суд скасовує таке рішення повністю.

Така позиція суду ґрунтується на правовій позиції Вищого адміністративного суду викладеній в ухвалі від 21.05.2014 року №К/800/43926/13.

Згідно ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 1 ст.70 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження правомірності винесення податкового повідомлення-рішення від 23.01.2015 року №, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 86,94,158-162,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.01.2015 року №.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос

Повний текст постанови виготовлено: 10 березня 2015 р.