Справа № 2403/1866/12
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" лютого 2015 р. м. Київ К/800/28345/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Калашнікової О.В.
Васильченко Н.В.
Мороза В.Ф.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Глибоцького районного суду Чернівецької області від 31 січня 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2013 року у справі № 2403/1866/12 (2-а/715/1/13) за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, третя особа: ОСОБА_4, про визнання протиправними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись в суд з позовом до Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області про визнання протиправним та скасування рішення Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області № 131-6/11 від 22.07.2011 року "Про розподіл земельної ділянки" та № 164-8/11 від 30.11.2011 року "Про розгляд припису".

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржуваним рішенням № 131-6/11 від 22.07.2011 року "Про розподіл земельної ділянки" відповідач протиправно здійснив розподіл земельної ділянки, що була в користуванні ОСОБА_5, між ним та ОСОБА_4, при цьому скасувавши свої попередні рішення, а також протиправно не задовольнив припис прокурора та залишив протиправне рішення в силі.

Постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 31 січня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2013 року, позовні вимоги задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №131-6/11 від 22.07.2011 року "Про розподіл земельної ділянки" та №164-8/11 від 30.11.2011 року "Про розгляд припису".

Не погоджуючись з оскаржуваними судовими рішеннями, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та закрити провадження у справі.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до довідки виконавчого комітету Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області № 1480 від 16.11.2011 року ОСОБА_5 користується земельною ділянкою розміром 0,50 га з 1983 року.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №8 від 02.08.1995 року, ОСОБА_5 приватизовано земельну ділянку площею 0,60 га та отримано в користування 0,07 га.

Згідно з рішенням сесії Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області № 43-9/09 від 10.09.1999 року внесено зміни в рішення виконавчого комітету Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №8 від .02.08.1995 року в частині розташування виділених ОСОБА_5 земельних ділянок.

Відповідно до рішення сесії Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області № 50-14/05 від 13.05.2005 року внесено зміни в попередні вищевказані рішення щодо розміру виділених земельних ділянок.

Рішенням Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №131-6/11 від 22.07.2011 року "Про розподіл земельної ділянки" вирішено розділити земельну ділянку площею 0,52 га між ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Рішенням Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №164-8/11 від 30.11.2011 року "Про розгляд припису" відхилено припис прокурора на рішення Черепковецької сільської ради за №131-6/11 від 22.07.2011 року та подолано вето сільського голови на рішення Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області № 131-6/11 від 22.07.2011 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що поділ земельної ділянки, яка перебуває у користуванні громадян, не входить до компетенції сільської ради, позивач ОСОБА_5 не звертався до сільської ради із заявою про поділ землі, а в самому оскаржуваному рішенні не вказано яка саме земля підлягає поділу та в яких частинах.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, ним та іншими законами.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Вказані положення дають підстави стверджувати, що відповідач наділений повноваженнями здійснювати розпорядження земельними ділянками, проводити поділ однієї ділянки на дві, однак такі дії повинні відповідати передбаченому законодавством порядку.

В Рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 (у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказано, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Тому, на думку Конституційного Суду України, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Таким чином, відповідач не мав права здійснювати розподіл спірної земельної ділянки, за умови, якщо у позивачів у відповідності до положень законодавства вже виникли права на цю ділянку.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що спірна ділянка на момент прийняття оскаржуваного рішення перебувала у користуванні ОСОБА_5.

В той же час, суди попередніх інстанцій не встановили, на підставі яких саме документів позивач користується ділянкою.

Посилання судів попередніх інстанцій на рішення виконавчого комітету Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області та самої ради, що були прийняті, починаючи з 1995 року, на думку колегії суддів, є передчасними, оскільки вказані рішення не дають можливості безперечно стверджувати, що в них йде мова про ту ж ділянку, що на думку судів перебуває в користуванні позивача та про яку йде мова в оскаржуваному рішенні № 131-6/11 від 22.07.2011 року "Про розподіл земельної ділянки".

Крім того, судами першої та апеляційної інстанцій не спростовано посилання ОСОБА_4 на те, що наведені вище рішення виконавчого комітету та сільської ради фактично реалізовані не були, що за твердженнями ОСОБА_4 підтверджується рішеннями судів в іншій справі.

Таким чином, суд касаційної інстанції позбавлений можливості надати належну правову оцінку застосованим судами попередніх інстанцій нормам права та фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим справа підлягає направленню на новий розгляд.

Відносно посилань ОСОБА_4 на необхідність закриття провадження у справі з огляду на те, що земельні спори не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів зазначає, що в даній справі предметом оскарження є рішення суб'єкта владних повноважень, а відтак в силу положень статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України даний спір підлягає розгляду адміністративними судами.

За правилами частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 222, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Глибоцького районного суду Чернівецької області від 31 січня 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2013 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: (підписи)