Справа № 819/2954/13-а
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року Справа № 876/1642/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Козівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2013 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства ,,Райдуга-ІС" до Козівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

03 грудня 2013 року приватне підприємство (ПП) ,,Райдуга-ІС" звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Козівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області (далі - Козівська ОДПІ) від 19 липня 2013 року за № .

Постановою від 30 грудня 2013 року Тернопільський окружний адміністративний суд задовольнив позові вимоги в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Козівська ОДПІ подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на доводи податкового органу про неможливість реального здійснення підприємством позивача господарських операцій з товариством з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) ,,АРС Трейд" з огляду на відсутність у вказаного контрагента власних виробничих потужностей, трудових ресурсів, що виключає можливість виконання взятих на себе зобов'язань згідно укладених з позивачем договорів.

Податковий орган вважає, що господарські операції, які відображені ПП ,,Райдуга-ІС" в досліджених документах, не мають достатньої доказовості, оскільки фактичного здійснення господарських операцій не було, а тому така діяльність була спрямована лише на створення умов для отримання права на формування податкового кредиту.

За таких обставин, податковий орган вважає правомірним податкове повідомлення-рішення, а тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Оскільки особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, апеляційний суд у відповідності до п. 2 ч.1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає можливим здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення частково з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що на підставі висновків позапланової невиїзної документальної перевірки ПП ,,Райдуга-ІС" з питань підтвердження правових відносин з ТзОВ ,,АРС Трейд" за березень та червень 2011 року, оформленої актом №138/22-134/21151938 від 03 липня 2013 року, Козівська ОДПІ 19 липня 2013 року прийняла податкове повідомлення-рішення за № ., яким визначила позивачу грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 94551,00 грн., в тому числі 63 034,00 грн. за основним платежем та 31517,00 грн. за штрафними санкціями.

Висновки податкового органу базуються на тому, що підприємство позивача на порушення вимог пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу (ПК) України допустило заниження податку на додану вартість на загальну суму 63 034,00 грн., в тому числі за березень 2011 року на суму 32014,00 грн. та червень 2011 року на суму 31020,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи оскаржене податкове повідомлення-рішення, суд першої інстанції виходив з того, що операції з придбання товару підприємством позивача у вказаного вище контрагента мали реальний характер, а тому позивач правомірно відніс до складу податкового кредиту суми ПДВ по цих господарських операціях.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, не відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є помилковими.

Так, з акту перевірки апеляційний суд вбачає, що на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій з ТзОВ ,,АРС Трейд" позивач на вимогу податкового органу надав копії таких документів: договір купівлі - продажу №33/03 від 01.03.2011 року, згідно умов якого ТзОВ ,,АРС Трейд" зобов'язалося поставити позивачу будівельні інструменти та матеріали; податкові накладні №1 від 01.03.2011 року на реалізацію інструментів на загальну суму 147 202,80 грн. в т.ч. ПДВ - 24 533,80 грн., №4 від 14.03.2011 року на реалізацію 300 тонн піску на загальну суму 44 881,20 грн., в т.ч. ПДВ - 7 480,20 грн., №482 від 29.06.2011 року на реалізацію вугілля кам'яного в кількості 310 тонн та піску білого в кількості 725 кубічних метрів на загальну суму 186 120,00 грн. в т.ч. ПДВ - 31 020,00 грн.; квитанції до прибуткових касових ордерів ТзОВ ,,АРС Трейд" ; подорожні листи.

На підставі виданих ТзОВ ,,АРС Трейд" податкових накладних за №1 від 01.03.2011 року, №4 від 14.03.2011 року, №482 від 29.06.2011 року позивач відніс до складу податкового кредиту за березень 2011 року ПДВ в сумі 32014,00 грн. та червень 2011 року - в сумі 31020,00 грн.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу (ПК) України визначено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Статтею 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності (пункт 198.1).

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6).

Відповідно п. 201.10 ст.201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, право на нарахування податкового кредиту обумовлюється наявністю факту придбання платником податку товарів, робіт, послуг, основних фондів, нематеріальних активів, в ціні яких платником податку-покупцем сплачений (нарахований) податок на додану вартість, та їх використання у власній господарській діяльності.

Статтею 1 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, яка призводить до руху активів (майна, коштів тощо) платників податків у процесі її здійснення.

У разі якщо податковий орган доведе узгодженість дій між платником та його контрагентом, які свідчать про здійснення операцій без наміру створити відповідні цим операціям правові наслідки з метою отримати податкову вигоду, або що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, то право платника на податковий кредит не можна вважати законним.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що за умовами ділового звичаю при виборі контрагента суб'єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація контрагента, його платоспроможність, а також ризик невиконання зобов'язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду. А відтак додатковій перевірці підлягають і фактори, якими керувався платник при виборі контрагента на відповідному ринку товарів.

Тому наявність у позивача видаткових та податкових накладних, виданих ТзОВ ,,АРС Трейд" як виключно єдиної законодавчо визначеної підстави для підтвердження податкового кредиту, чим обґрунтовує свої вимоги позивач, є достатніми, але не вичерпними підставами для віднесення до складу податкового кредиту сум, сплаченого в ціні товару податку на додану вартість.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що згідно акту ДПІ у Печерському районі м. Києва від 17.05.2013 року № 1700/22/8/37451200 зафіксована неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ ,,АРС Трейд" щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.04.2010 року по 31.03.2013 року та встановлена відсутність будь-якої інформації про наявність трудових ресурсів, виробничого обладнання, транспортних засобів, сировини, матеріалів для здійснення основного виду діяльності.

Відповідно до наданих працівникам податкової міліції пояснень директора ТзОВ ,,АРС Трейд" Неживого О.Г. він на прохання незнайомих йому людей за грошову винагороду перереєстрував на своє ім'я зазначене товариство. Однак, до діяльності товариства він не причетний, договірні та первинні фінансово-бухгалтерські документи на придбання-продаж товарів (робіт, послуг) не підписував.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про те, що договір купівлі-продажу та податкові накладні зі сторони ТзОВ ,,АРС Трейд" підписані не уповноваженою на те посадовою особою, який як формальний засновник, керівник і головний бухгалтер вказаного товариства хоча і мав юридичне право на підписання таких документів бухгалтерського і податкового обліку, втім здійснював це без реальної мети на зайняття підприємницькою діяльністю, без настання правових наслідків, які обумовлені таким правочином, та розуміння змісту таких документів.

Крім того, надані позивачем документи не підтверджують факту передачі товарів від продавця до покупця, а саме відсутні видаткові та товарно-транспортні накладні. Також позивач не надав доказів на підтвердження оплати товарів: платіжних документів, касових ордерів на видачу готівкових коштів під звіт, тощо. Копії прибуткових ордерів ТзОВ ,,АРС Трейд" не є належним доказом оплати позивачем товарів, оскільки вони не підтверджують факту видачі готівкових коштів з каси підприємства позивача. Крім того, їх достовірність неможливо підтвердити за відсутності касової книги ТзОВ ,,АРС Трейд". Також не є належними підтвердженнями факту перевезення товарів надані позивачем подорожні листи, оскільки такими належними первинними документами є заповненні з дотриманням вимог законодавства товарно-транспортні накладні. Подорожні листи містять тільки підписи посадових осіб та печатки ПП ,,Райдуга-ІС", що свідчить про можливе їх складення лише для імітації такого перевезення.

Оцінюючи всі докази у їх сукупності, апеляційний суд погоджується з доводами податкового органу щодо протиправності формування позивачем податкового кредиту по господарських операціях з вказаним контрагентом, оскільки фактичного виконання цих операцій не було.

Суд першої інстанції належної правової оцінки наведеним обставинам не дав, а тому дійшов помилкового висновку щодо протиправності оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Поряд з цим, апеляційний суд визнає помилковим застосування до позивача штрафних фінансових санкцій.

Так, відповідно до пункту 7 підрозділу 10 розділу ХХ ,,Перехідні положення" Податкового кодексу України штрафні санкції за порушення податкового законодавства за період з 1 січня по 30 червня 2011 року застосовуються у розмірі не більше 1 гривні за кожне порушення.

Оскільки порушення податкового законодавства мали місце в березні та червні 2011 року, апеляційний суд визнає правильним застосування штрафних санкцій в розмірі 2 грн.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу п.3 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Оскільки висновки суд першої інстанції щодо реального характеру господарських операцій позивача з його контрагентом не відповідають обставинам справи, апеляційний суд визнає правильним апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково, а саме - в частині застосування штрафних санкцій в сумі 31515,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Статтею 4 Закону України ,,Про судовий збір" визначено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 2 відсотків розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати. Під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Загальна сума позовних вимог становила 94551,00 грн., 2 відсотки від якої становить 1891,00 грн. Позовні вимоги задоволені на суму 31515,00 грн., що становить 33,3 відсотки від оскарженої суми.

Таким чином, стягненню з позивача підлягає 1095,00 грн. ( 1891,00 грн. - 624,00 грн.(33,3 % від 1891,00 грн.) -172,00 грн.(сплачені позивачем про поданні позову).

Керуючись ст. ст.195, 197, п. 3 ч. 1 ст.198, п.3 ч.1 ст. 202 , ст. ст. 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Козівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2013 року у справі №819/2954/13-а - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов приватного підприємства ,,Райдуга-ІС" до Козівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Козівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області від 19 липня 2013 року за № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 31515,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з приватного підприємства ,,Райдуга-ІС"до Державного бюджету України судовий збір в сумі 1095,00 грн.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

М.А. Пліш