Справа № 802/22/15-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 березня 2015 р. Справа № 802/22/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Комара П. А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Мошняги В.І.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Слободянюка С. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу від 22.10.2014 року №120 "Про звільнення ОСОБА_1".

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 20.03.2012 року ОСОБА_1 працює в Державній інспекції сільського господарства у Вінницькій області. 25.09.2014 року відповідно до наказу №101 ОСОБА_1 була звільнена з посади начальника управління фінансів, бухгалтерського обліку та економічних розрахунків - головного бухгалтера за угодою сторін за ст.36 п.1 КЗпП України, про що було зроблено відповідний запис у трудовій книжці. Однак, в грудні 2014 року при розгляді адміністративної справи про стягнення середнього заробітку позивач дізналась про існування наказу №120 від 22.10.2014 року "Про звільнення ОСОБА_1, начальника управління фінансів, бухгалтерського обліку та економічних розрахунків - головного бухгалтера, у зв"язку з прогулом без поважних причин, згідно п.4 ст.40 КЗпП України з 29.09.2014 року". На думку позивача даний наказ прийнятий з порушеннями норм чинного законодавства, в зв"язку з чим ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні.

Суд розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, встановив наступне.

Відповідно до наказу №9 від 20.03.2012 року ОСОБА_1 призначена на посаду заступника начальника відділу фінансів, бухгалтерського обліку та звітності Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області.

Наказом № 37 від 06.06.2012 року за результатами конкурсу переведена на посаду начальника управління - головного бухгалтера управління фінансів, бухгалтерського обліку та економічних розрахунків.

25.09.2014 року ОСОБА_1 звільнена із займаної посади за угодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України (наказ №101).

В подальшому, з метою стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з відповідним адміністративним позовом. В судовому засіданні 23.12.2014 року представником Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області було надано наказ №120 від 22.10.2014 року "Про звільнення ОСОБА_1, начальника управління фінансів, бухгалтерського обліку та економічних розрахунків - головного бухгалтера, у зв"язку із прогулом без поважних причин, згідно п.4. ст.40 КЗпП України з 29.09.2014 року".

Вважаючи даний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню позивач звернулась з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з наступного.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 3 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба. Інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про державну службу", підставами припинення державної служби є, в тому числі, загальні підстави, передбачені Кодексом законів про працю України.

Відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як свідчать матеріали справи, оскаржуваний наказ прийнято у зв"язку з прогулом ОСОБА_1 з 29.09.2014 року по 22.10.2014 року, про що складено відповідні акти відсутності на роботі.

З даною позицією відповідача суд не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до п.1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міінстерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110 (далі - Інструкція), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.2 Інструкції передбачено, що до трудової книжки вносяться:

- відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження;

- відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

- відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України;

- відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Судом встановлено, що в трудовій книжці позивача 25.09.2014 року за № 36 зроблено запис про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління - головного бухгалтера управління фінансів, бухгалтерського обліку та економічних розрахунків за угодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України (наказ №101), поставлено підпис в.о. начальника відділу кадрового забезпечення В.Король і закріплено печаткою.

Відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Таким чином, трудові відносини між ОСОБА_1 та Державною інспекцією сільського господарства у Вінницькій області були припинені 25.09.2014 року.

А тому, акти про відсутність ОСОБА_1 на роботі з 29.09.2014 року по 22.10.2014 року, що стали підставою для прийняття наказу №120 від 22.10.2014 року, є безпідставними.

Крім того, положеннями статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Так, у відповідності до зазначеної норми, 25.09.2014 року позивачу видано трудову книжку із записом про її звільнення, що підтверджує факт звільнення ОСОБА_1 з займаної посади саме 25.09.2014 року .

У зв"язку з чим, суд приходить до висновку, що наказ Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області № 120 від 22.10.2014 року "Про звільнення ОСОБА_1" є протиправним та підлягає скасуванню.

За змістом статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із частиною 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відтак, виходячи з вищевикладеного, на думку суду, відповідач, заперечуючи проти позову, не довів суду правомірність прийнятого ним оскаржуваного позивачем наказу.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, суд доходить висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області від 22.10.2014 року №120 "Про звільнення з посади ОСОБА_1".

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Комар Павло Анатолійович