Справа № 560/1602/14-а
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Отупор К.М.
Суддя-доповідач:Хаюк С.М.
УХВАЛА

іменем України

"11" березня 2015 р. Справа № 560/1602/14-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Хаюка С.М.

суддів: Бондарчука І.Ф.

Моніча Б.С.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі Рівненської області на постанову Дубровицького районного суду Рівненської області від "24" грудня 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області, Управління Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі Рівненської області про визнання протиправними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ,

ВСТАНОВИВ:

17 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області, третя особа Управління Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі Рівненської області, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області про закінчення виконавчого провадження (ВП №29217184) від 28.12.2011 року.

Постановою Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 грудня 2014 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області про закінчення виконавчого провадження (ВП №29217184) від 28.12.2011 року.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням, Управління Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі Рівненської області звернулося до Житомирського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з'явились. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином. Відповідач на адресу суду направив клопотання про розгляд справи за відсутністю представника управління. Виходячи з положень ч.4 ст.196, п.2 ч.1 ст.197 КАС України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст.195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні з огляду на таке.

Судом встановлено, що 19.08.2011 Дубровицьким районним судом Рівненської області у справі №2-а-947/11 за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі Рівненської області про визнання незаконними дій Управління Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі щодо нарахування та виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, та щомісячної доплати як непрацюючому пенсіонеру прийнято рішення, яким позов задоволено частково: визнано протиправними дії відповідача та зобов'язано його нарахувати і виплатити позивачу доплату до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат та додаткову пенсію в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, віднесеній до категорії 3 згідно з ч.2 ст.39 та ч.3 ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 15 січня 2011 року по 15 липня 2011 року, з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2012 вищевказану постанову суду першої інстанції залишено без змін.

На підставі вказаного рішення 25.08.2011 Дубровицьким районним судом Рівненської області було видано виконавчий лист, який позивачем звернуто до виконання шляхом подання у відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області.

12.10.2011 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області відкрито виконавче провадження та унесене до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень за номером 26217184.

28.12.2011 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №26217184 згідно з п.11 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України "Про виконавче провадження". Підставою прийняття даної постанови є те, що державним виконавцем встановлено, що боржником проведено перерахунок, а фактична виплата буде здійснена після надходження коштів з Держбюджету.

12.08.2014 ОСОБА_3 звернулася із заявою до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області щодо повідомлення про результат виконання рішень судів, зокрема, у справі №2-а-947/11.

Листом від 29.08.2014 вих.№Ш-336-02 Головне управління юстиції у Рівненській області повідомило ОСОБА_3 про виконання рішень судів, у тому числі у справі №2-а-947.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог п.11 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч.3 ст.75 цього Закону.

У відповідності до ч.1 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом (стаття 11 Закону України "Про виконавче провадження").

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що посилання державного виконавця на п.11 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження", як на підставу закінчення виконавчого провадження є безпідставним.

Відповідно до ч.3 ст.75 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Тобто, передумовою для закінчення виконавчого провадження (у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо) згідно з п.11 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" є вжиття державним виконавцем відповідних заходів накладення штрафу на боржника та внесення подання правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом.

Як встановлено судом, передбачені Законом України "Про виконавче провадження" заходи примусового виконання до боржника не застосовувалися, натомість з листа Головного управління юстиції у Рівненській області від 29.08.2014 вих.№Ш-336-02 вбачається, що в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що боржник позбавлений можливості виконати рішення суду в повному обсязі з незалежних від нього та поважних причин, а саме: в кошторисних призначеннях на поточний рік відсутні кошти, які за своїм призначенням передбачають вказані виплати; зазначені виплати здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, формування та використання яких не входить до компетенції Управління Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі; названі обставини існують упродовж всього бюджетного року, що у свою чергу унеможливлює виконання рішення протягом бюджетного року.

Відповідачем не було здійснено усіх можливих вичерпних заходів виконання судового рішення. В матеріалах справи відсутні докази щодо звернення державного виконавця до суду з поданням про відстрочку чи розстрочку виконання судового рішення з огляду на відсутність у боржника коштів для виконання судових рішень, зміни способу та порядку виконання судового рішення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що ст.263 КАС України, яка кореспондується із ст.36 Закону України "Про виконавче провадження" і якою врегульовано порядок відстрочення виконання судових рішень у адміністративних справах, саме й передбачена законодавцем при виникненні певних обставин у виконавчому провадженні, з метою створення оптимальних умов для належного та якісного виконання судового рішення. Неприпустимим, на думку суду, у розумінні даної норми, є тлумачення можливості внесення подання державним виконавцем, як право (бажання чи небажання), оскільки у даному випадку державний виконавець повинен внести таке подання, за наявності певних обставин і у випадку, коли сторони виконавчого провадження таким правом не скористались.

Статтею 89 згаданого Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника, у разі повторного невиконання рішення державний виконавець звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Однак, відповідач суду першої інстанції доказів щодо накладення на боржника штрафу відповідно до статті 89 Закону та щодо звернення з поданням до правоохоронного органу для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом не надав.

Відповідно до підпунктів 1,3 частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

При розгляді справи встановлено, що відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, ним не доведено правомірності винесення постанови про закінчення виконавчого провадження і повернення виконавчого документу на підставі статей 49, 50 Закону України "Про виконавче провадження".

Слід також зазначити, що згідно з положеннями ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 2 ст.8 КАС України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997 №475/97-ВР (із змінами та доповненнями), Україна визнала обов"язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Європейський суд з прав людини в пункті 74 рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу.

Ці ж висновки Європейського суду з прав людини містяться і в рішенні у справі "Шмалько проти України".

Водночас статтею 6 Конвенції передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Враховуючи те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень розглядається як невід"ємна частина судового розгляду в розумінні ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, у даному випадку кінцевої мети правосуддя - захисту інтересів ОСОБА_3 та реального поновлення порушених його прав, не відбулося.

Повноваження, надані Законом України "Про виконавче провадження" для забезпечення належного виконання рішення суду, державним виконавцем не використано.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки постанову судом першої інстанції винесено відповідно до позовних вимог з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і суд дав правильну оцінку обставинам справи, то колегія суддів апеляційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду першої інстанції у даній справі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому її потрібно залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі Рівненської області залишити без задоволення, а постанову Дубровицького районного суду Рівненської області від "24" грудня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М.Хаюк

судді: І.Ф.Бондарчук

Б.С. Моніч

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області вул.Замкова,22 А,м.Рівне,33028

4-третій особі: Управління Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі Рівненської області - вул.Миру,8,м.Дубровиця,Рівненська область,34100,