Справа № 810/1437/13-а
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2013-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 листопада 2013 року Справа № 810/1437/13-а

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Харченко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Аді"
до проУправління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області скасування розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за 2013 рік та перерахунку за 2012 рік,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Аді" звернулось до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області про скасування розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за 2013 рік та перерахунку за 2012 рік.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем, за відсутності визначених законодавством підстав, призначено працівнику підприємства ОСОБА_1 пенсію на підставі пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII та включено витрати на виплату та доставку пенсій по вказаній особі до розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.

Відтак, на думку представника позивача, наведений вище розрахунок є протиправним та підлягає скасуванню.

Представник відповідача позов не визнав, надав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що при формуванні розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за 2013 рік та перерахунку за 2012 рік посадові особи Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, оскаржуване рішення прийнято відповідачем правомірно, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У судове засідання, призначене на 29 листопада 2013 року, представники сторін не з'явились, були своєчасно та належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень (а.с. 128, 129).

Матеріали справи містять клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності.

Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення судового засідання або повідомлень про причини неприбуття від відповідача до суду не надходило.

Частиною четвертою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Беручи до уваги ту обставину, що про дату, час та місце судового розгляду справи сторони повідомлені належним чином, однак у судове засідання не з'явились, зважаючи на відсутність підстав для відкладення судового розгляду, передбачених статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Аді" (ідентифікаційний код 20614845, місцезнаходження: 07100, Київська область, м. Славутич, Таллінський квартал, буд. 25, кв. 1) є юридичною особою; як платник страхових внесків перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області.

У січні 2013 року Управлінням Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області листом від 17.01.2013 № 150/02 направлено на адресу позивача розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV в частині пенсій, призначених відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII.

Не погоджуючись із наведеним вище рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, зокрема, принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням тощо визначаються Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон України № 1058-ІV).

В силу положень частини другої Прикінцевих положень Закону України № 1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами Закону України № 1058-IV в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон України "Про пенсійне забезпечення") (абзац 1 підпункту 1 частини другої Прикінцевих положень Закону України № 1058-IV).

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 Закону України № 1058-IV.

При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до 01.01.2004, тобто до набрання чинності цим Законом.

В силу приписів абзацу четвертого підпункту 1 частини другої Прикінцевих положень Закону України № 1058-IV підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Порядок відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, визначається розділом 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1 (надалі - Інструкція).

Так, відповідно до пункту 6.1 вказаної Інструкції, для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції, підлягають відшкодуванню фактичні витрати Пенсійного фонду України на виплату і доставку пенсій працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім працівників, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, у таких розмірах: 20 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2004 році; 30 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2005 році; 40 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2006 році; 50 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2007 році; 60 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2008 році; 70 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2009 році; 80 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2010 році; 90 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2011 році; 100 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених з 2012 року.

Пунктом 6.4 розділу 6 Інструкції встановлено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України № 1058-IV (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Пунктом 6.5 Інструкції передбачено, що розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 та додатком 8а до 1 січня поточного року та протягом 10 днів з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії.

У разі призначення пенсій на пільгових умовах особам, які мають необхідний стаж роботи не за місцем призначення цієї пенсії, орган Пенсійного фонду за місцем призначення пенсії надсилає повідомлення згідно з додатками, зазначеними у пункті 6.4 цієї Інструкції для зазначених підприємств, у двох примірниках через орган Пенсійного фонду за місцезнаходженням цього підприємства. Відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у таких випадках здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцем його реєстрації (пункт 6.9 розділу 6 Інструкції).

Згідно з пунктом 6.8 розділу 6 Інструкції, підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Таким чином, розрахунок фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за відповідний період є підставою для відшкодування підприємством фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, понесених територіальним органом Пенсійного фонду України.

Враховуючи викладене, право територіального органу Пенсійного фонду України на складання та направлення суб'єктам підприємницької діяльності розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій виникає за умови призначення та виплати таких пенсій їх працівникам і пов'язане з обов'язком суб'єктів підприємницької діяльності відшкодовувати Пенсійному фонду України фактичні витрати на виплату і доставку пільгових пенсій.

Слід також зазначити, що наведеними вище нормами прямо визначено обов'язок позивача стосовно відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, правомірність включення до оскаржуваного розрахунку витрат на виплату і доставку пільгових пенсій громадянину ОСОБА_1 підтверджується такими документальними свідоцтвами як протокол № 747 від 05.12.2008 з розрахунком робочого стажу, заявою ОСОБА_1 від 29.10.2008 про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до приписів пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII; довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Аді" від 29.10.2008 № 23, розпорядженнями № 108746 від 23.10.2012, № 108746 від 05.12.2012 та № 108746 від 23.01.2013 тощо.

Посилання представника позивача на те, що розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій містить недостовірні дані з огляду на порушення відповідачем статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII, яка визначає умови надання пенсії за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, та якою закріплено право таких осіб на отримання пенсії із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Норми Закону України № 1058-IV є спеціальними для відносин, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Так, частиною першою статті 5 Закону України № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватись на ці відносини лише у випадках, передбачених цим законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечать зазначеному Закону (пункт 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV).

Таким чином, у даному випадку підлягають застосуванню положення Закону № 1058-IV, оскільки спірні правовідносини у даній справі стосуються питання наявності у позивача обов'язку щодо відшкодування витрат на виплату та доставку пенсії, призначеної на пільгових умовах працівнику підприємства ОСОБА_1, а не питання обґрунтованості призначення пільгової пенсії наведеній вище особі.

Крім того, витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, що були виплачені територіальним органом Пенсійного фонду України особам, яким за наявності визначених статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII підстав призначено пенсії із зменшенням пенсійного віку, підлягають відшкодуванню підприємствами до досягнення такими особами загального пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України № 1058-IV.

Аналогічні правові позиції наведені в постановах Верховного Суду України від 29.05.2012 № 21-68а12, 05.06.2012 № 21-167а12 та 12.06.2012 № 21-107а12.

В силу статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Слід також зазначити, що питання правомірності включення до розрахунку витрат на виплату і доставку пенсій працівнику підприємства ОСОБА_1, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV в частині пенсій, призначених відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII, неодноразово досліджувалось у судовому порядку, зокрема, в адміністративній справі № 810/2418/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Аді" до Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області про скасування розрахунку.

Так, постановою Київського окружного адміністративного суду від 12.06.2013 в адміністративній справі № 810/2418/13-а, яка набрала законної сили 09.07.2013, у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Аді" відмовлено.

Зазначене судове рішення мотивоване тим, що територіальним органом Пенсійного фонду України правомірно включено до розрахунку витрати на виплату і доставку пенсій громадянину ОСОБА_1, призначених на підставі пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII, а отже відповідач зобов'язаний відшкодовувати фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій по цій особі.

Відтак, враховуючи приписи статті 124 Конституції України та статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, зважаючи на те, що постанова Київського окружного адміністративного суду від 12.06.2013 в адміністративній справі № 810/2418/13-а, якою підтверджено законність включення відповідачем до розрахунку витрат на виплату і доставку пенсій громадянину ОСОБА_1, набрала законної сили, суд дійшов висновку, що вказані обставини не підлягають доказуванню під час розгляду даної адміністративної справи.

За таких обставин, твердження представника позивача, викладені у письмових поясненнях від 17.10.2013 № 152/2 (а.с.72-75), стосовно того, що витрати на виплату та доставку пільгових пенсії, яка включена до оскаржуваного розрахунку, не підлягають відшкодуванню позивачем з огляду на неправомірне призначення працівнику підприємства ОСОБА_1 пенсії на підставі пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII є безпідставними та такими, що не грунтуються на нормах чинного законодавства України.

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, зокрема, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Жодних належних доказів щодо неправомірності визначення розміру та складу фактичних витрат позивача на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за списком № 1, необґрунтованості їх нарахування Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Аді" суду надано не було.

Слід також зазначити, що доказів оскарження рішень або дій чи бездіяльності територіального органу Пенсійного фонду України з приводу призначення пільгової пенсії ОСОБА_1 у відповідності до приписів пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII представником позивача суду не надано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що посадові особи Управління Пенсійного фонду України у місті Славутичі Київської області при формуванні оскаржуваного розрахунку діяли в межах та у спосіб, передбачений законодавством України.

Пунктом першим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, а доказів понесення ним інших витрат, пов'язаних з розглядом справи суду не надано, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 51, 69, 70, 71, 128, 158-163, 167, 2442, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Харченко С.В.