Справа № 295/18970/14-а
Суддя: Зарудяна Л.О.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Корицько В.О.
Суддя-доповідач:Зарудяна Л.О.
УХВАЛА

іменем України

"11" березня 2015 р. Справа № 295/18970/14-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Зарудяної Л.О.

суддів: Іваненко Т.В.

Охрімчук І.Г.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира на постанову Богунського районного суду м. Житомира від "28" грудня 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 28.12.2014 адміністративний позов задоволено.

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради міста Житомира здійснити ОСОБА_3 перерахунок та виплату недоплачених коштів згідно до ст. 39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 03.06.2014 р. по 02.08.2014 р. з урахуванням фактично проведених виплат.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідач у справі подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати (з наведених у скарзі підстав) і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, позивач - ОСОБА_3 працює на посаді сестри-господині Коростенської підстанції КУ "Центра екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" ЖОР, у зоні гарантованого (добровільного) відселення, є постраждалою від Чорнобильської катастрофи, перебуває на обліку у відповідача.

Із справи вбачається, що підвищення до заробітної плати позивачу здійснювалось у розмірі, меншому, ніж передбачено ст.39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тобто по постанові КМ України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Відповідно до приписів ст. 39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" заробітні плати особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті, у зоні гарантованого (добровільного) відселення- дві мінімальні заробітні плати.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Закон України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має пріоритет над підзаконним актом - постановою КМ України.

Будь-яких законодавчих обмежень щодо застосування вказаних норм і положень Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як це було в 2011-2013 роках, у 2014 році немає. Тобто, Законом України "Про Державний бюджет на 2014 рік" від 16 січня 2014 року № 719-VII, що набрав чинності з 1 січня 2014 року (п. 1 Прикінцевих положень Закону) такі обмеження не встановлені.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 та 25 січня 2012 року №3-рп/2012 суди, під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі , у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі й на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України, закону про Державний бюджет на відповідний рік та інших законів України.

Метою і особливістю Закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій (пункт 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 у справі про соціальні гарантії громадян).

Фінансування компенсаційних виплат, доплат та різних видів допомоги, передбачених Законом, здійснюється відповідно до обсягів, затверджених законами України про Державний бюджет України на відповідний рік, тобто виконання Закону повністю залежить від фінансових ресурсів доходної частини державного бюджету.

Слід зазначити, що частиною другою статті 95 Конституції України визначено, що виключно Законом України про Державний бюджет визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, а стаття 63 Закону закріплює норму, якою стверджується, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету.

Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а УПФ - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного Бюджету України.

Разом з тим, слід зазначити, що Законом України "Про Державний бюджет на 2014 рік" від 16 січня 2014 року №719-VII, що набрав чинності з 1 січня 2014 року (п.1 Прикінцевих положень Закону), такі обмеження не встановлені.

Таким чином, починаючи з 1 січня 2014 року є чинною і підлягає застосуванню ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції, відповідно до якої заробітні плати особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті, у зоні гарантованого (добровільного) відселення - дві мінімальні заробітні плати.

Судова колегія наголошує, що вищезазначені положення є чинними до 02.08.2014 включно (з 03.08.2014 набув чинності Закон України №1622-VII від 31.07.2014 "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік").

Оскільки відповідач здійснював відповідні виплати позивачу в менших розмірах, ніж встановлено Законом, суд першої інстанції постановив правомірне рішення про обов'язок виплати позивачу недоплачених сум заробітної плати.

Підсумовуючи вищевикладене, слід зазначити, що відсутні правові підстави для скасування постанови суду першої інстанції в оскарженій частині, а тому апеляційний суд залишає її без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира залишити без задоволення, а постанову Богунського районного суду м. Житомира від "28" грудня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л.О. Зарудяна

судді: Т.В. Іваненко

І.Г. Охрімчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу: Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира вул.Перемоги,55,м.Житомир,10014

- ,