Справа № 816/677/15-а
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2015 року м.ПолтаваСправа № 816/677/15-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Христич О.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Муравйова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

27 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про

- визнання відмови Полтавського обласного військового комісаріату від 23 лютого 2015 року щодо здійснення перерахунку і доплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби неправомірною,

- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та доплату грошової допомоги при звільненні з військової служби,

- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 у місячний строк з дня набрання постановою суду законної сили подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно з наказом №746 від 26 грудня 2014 року начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України останній звільнений з військової служби у запас за пунктом "Б" (за станом здоров`я) частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №10 від 16 січня 2015 року позивач виключений зі списків особового складу та відповідно до цього ж наказу останньому виплачено грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 28 календарних років служби. Грошову допомогу при звільненні ОСОБА_1 отримав в розмірі 50862 грн. та як вважає до грошової допомоги не було включено щомісячну додаткову грошову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889. А тому вважає позовні вимоги правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував, у своїх письмових запереченнях вказував, що місячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена Інструкцією про розміри і порядок виплати військовослужбовцям, які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил України та льотного складу Збройних Сил України, щомісячної додаткової грошової винагороди, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року №595, має тимчасовий характер, оскільки виплата такої винагороди дозволена за наявності наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) або вищого командира (начальника) залежно від настання спеціальних обставин (здійснення польотів у конкретному місяці), її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, тому вона не може бути включена у розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , проходив військову службу на посаді військового комісара Хорольсько - Семенівського об`єднаного районного військового комісаріату Полтавської області.

Наказом начальника генерального штабу - головнокомандувача Збройних Сил України від 26 грудня 2014 року №746 (а.с. 25) підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16 січня 2015 року №10 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10-11).

За цим наказом позивачу виплачено:

- премію у розмірі 90% від посадового окладу за 16 днів січня 2015 року,

- надбавку за виконання особливо важливих завдань за 16 днів січня 2015 року у розмірі 50% від посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років,

- додаткову грошову винагороду за 16 днів січня 2015 року у розмірі 60% місячного грошового забезпечення,

- грошову допомогу у разі звільнення з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 28 календарних років служби.

Всього позивачу виплачено грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 50862 грн.

Для визначення вказаної суми до складу місячного грошового забезпечення включено: оклад за військовим званням - 130 грн., посадовий оклад - 1120 грн., надбавка за вислугу років 40% - 500 грн., надбавка за виконання ВОВЗ 50% - 875 грн., премія 90% - 1008 грн.

При цьому, позивач вважає, що у розмір грошової допомоги при звільненні не була включена щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій".

Не погоджуючись із розміром виплаченого грошового забезпечення, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне

Законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі також Закон України № 2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону України №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою статті 15 вказаного Закону визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше

Пунктом 38.1 Наказу Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 "Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам" встановлено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

За правилами частини другої статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" від 07 листопада 2007 року №1294 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Частиною четвертою статті 9 Закону №2011-XII визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, державної прикордонної служби, внутрішніх Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій" визначено, що військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) встановлена щомісячна додаткова грошова винагорода: з 01 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Зі змісту листа Полтавського обласного військового комісаріату від 23 лютого 2015 року вих. №9/510 судом встановлено, що при обчисленні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 за основу взято місячне грошове забезпечення в розмірі 3633 грн., в т.ч.: посадовий оклад - 1120 грн., оклад за військовим званням - 130 грн., надбавка за вислугу років 40% - 500 грн., надбавка за виконання особливо важливих завдань 50% - 875 грн., премія 90% - 1008 грн. (а.с. 15).

Разом із тим, судом встановлено, що відповідачем при здійсненні обчислення одноразової грошової допомоги позивача не враховано суму щомісячної додаткової грошової винагороди, яку він отримував на підставі пункту 9 Інструкції №595 у попередні періоди служби.

При цьому, суд вважає, що при визначенні розміру грошового забезпечення позивачу, виходячи із пріоритетності законів над підзаконними актами, підлягає застосуванню Закон України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а не Інструкція, яка звужує поняття грошового забезпечення, визначеного у частині другій статті 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного суду України від 12 листопада 2013 року (реєстраційний номер рішення 35667377), яка є обов`язковою для врахування відповідно до статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про неправомірність нарахування та виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889.

Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність нарахування суми грошового забезпечення.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови Полтавського обласного військового комісаріату від 23 лютого 2015 року щодо здійснення перерахунку і доплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби протиправною та зобов`язання Полтавський обласний військовий комісаріат здійснити перерахунок та доплатуодноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в розмірі 50% місячного грошового забезпечення, обрахованого з урахуванням фактично отриманої ОСОБА_1 за час проходження військової служби щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої підпунктом 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців збройних сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій" правомірні та підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 у місячний строк з дня набрання постановою суду законної сили подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення, суд зазначає слідуюче.

Встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд враховує статтю 267 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, виходячи з змісту вказаної статті, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення - це є правом суду, а не його обов`язком.

З урахуванням позовних вимог в частині, що підлягають до задоволення, застосування судового контролю за виконанням судового рішення є недоцільним.

Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

Пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Вимоги, заявлені позивачем у даному позові, випливають із трудових відносин, отже, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору.

Разом з тим, як встановлено судом зі змісту квитанції №47 від 26 лютого 2015 року за звернення до Полтавського окружного адміністративного суду з позовними вимогами позивачем сплачено судовий збір у загальній сумі 73 грн. 08 коп.

За змістом пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, суд вважає за необхідне повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України сплачену суму судового збору у розмірі 73 грн 08 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити перерахунок і доплату ОСОБА_1 одноразової грошову допомогу при звільненні з військової служби викладену у листі від 23 лютого 2015 року вих. №9/510.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в розмірі 50% місячного грошового забезпечення, обрахованого з урахуванням фактично отриманої ОСОБА_1 за час проходження військової служби щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої підпунктом 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців збройних сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій".

В решті позовних вимог відмовити.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України сплачену згідно квитанції від 26 лютого 2015 року №47 суму судового збору у розмірі 73 грн. 08 коп.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 13 березня 2015 року.

Суддя С.О. Удовіченко