Справа № 820/18965/14
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 р.Справа № 820/18965/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.

Суддів: Курило Л.В. , Русанової В.Б.

за участю секретаря судового засідання - Дудки О.А.,

за участю: представника позивача - Крашеніннікова В.В.,

представника відповідача - Ковальчука Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2015р. по справі № 820/18965/14

за позовом Управління Державної служби охорони при Головному Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Управління Державної служби охорони при Головному Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів, в якому просило скасувати податкове повідомлення рішення від 18 листопада 2014 року №.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2015 р. позовні вимоги задоволено у повному обсязі, а саме: скасовано податкове повідомлення рішення від 18 листопада 2014 року №.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції в зв'язку з ненаданням належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2015 р. та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апеллянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Податкового кодексу України, КАС України та не відповідність висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем сплачено податкове зобов'язання з ПДВ за січень 2014 року шляхом перерахування грошових коштів з відкритих ним в установах банків рахунків у такому порядку: платіжним дорученням від 25 лютого 2014 року № 1603 на суму 146270,00 грн. з рахунку № 4 в ПАТ "Банк "Грант" м. Харкова; платіжним дорученням від 27 лютого 2014 року № 1935 на суму 320000,00 грн. з рахунку № 8622 в ХГРУ ПАТ "Приватбанк"; платіжним дорученням від 27 лютого 2014 року № 1936 на суму 380000,00 грн. з рахунку № 4 в ПАТ "Банк "Грант" м. Харкова; платіжним дорученням від 26 лютого 2014 року № 1930 на суму 630000,00 грн. з рахунку № 0001 в ПАТ "Брокбізнесбанк" м. Київ, яке було фактично проведено цим банком 28 лютого 2014 року.

При цьому, фактична сума переплати позивачем суми ПДВ склала 75004,00 грн.

Згідно наданої 03 квітня 2014 року інформації позивачу стало відомо, що сплачені ним 26 лютого 2014 року через ПАТ "Брокбізнесбанк" кошти з ПДВ в сумі 630000,00 грн. на відповідний казначейський рахунок не надійшли, у зв'язку з чим, відповідачем складено податкову вимогу від 04 березня 2014 року № 15-25 на суму 547785,34 грн.

Листом позивача від 17 березня 2014 року № 48/9-838/М відповідача повідомлено, зокрема, про те, що ненадходження до бюджету сплачених платіжним дорученням від 26 лютого 2014 року № 1930 коштів у розмірі 630000,00 грн. зі сплати ПДВ за січень 2014 року сталося не з вини позивача, а з вини тимчасової адміністрації ПАТ "Брокбізнесбанк", призначеної постановою Правління НБУ від 28 лютого 2014 року № 107 "Про віднесення ПАТ "Брокбізнесбанк" до категорії неплатоспроможних".

Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питання дотримання податкового законодавства щодо своєчасності сплати узгоджених сум грошового зобов'язання з податку на додану вартість по податковим деклараціям з податку на додану вартість за липень 2014 року.

Результати перевірки оформлені актом № 316/28-09-49-00-15/08597026 від 04 листопада 2014 року, згідно висновків якого встановлено порушення позивачем вимог діючого законодавства України, а саме: пункту 57.1 статті 57 та пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України, відповідно до яких встановлено несвоєчасну сплату узгоджених сум грошового зобов'язання з податку на додану вартість по податковим деклараціям з податку на додану вартість за липень 2014 року в сумі 640778,90 грн.

На підставі висновків акту перевірки № 316/28-09-49-00-15/08597026 від 04 листопада 2014 року контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 18 листопада 2014 року, яким позивачу нараховано суму штрафу за несвоєчасну сплату сум узгодженого податкового зобов'язання за липень 2014 року в розмірі 64077,89 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване в даній справі податкове повідомлення-рішення є необґрунтованим та таким, що прийнято в порушення приписів чинного законодавства. Суд першої інстанції посилався на те, що зазначене вище платіжне доручення від 26 лютого 2014 року № 1930 на суму 630000,00 грн. без поважних причин не було виконано банком, без вини платника.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 295.3 ст. 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку третьої - шостої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал. Підпунктом 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Разом з тим, відповідно п. 38.1 ст. 38 ПК України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що переказом коштів є рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05 квітня 2001 року № 2346-III (в редакції, чинній на момент переказу коштів) банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Положенням п. 22.4 ст. 22 названого Закону передбачено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Що ж до проведення самого переказу грошей, то це є обов'язковою функцією, яку має виконувати платіжна система (п. 1.29 ст. 1 Закону № 2346-III).

Відповідальність банків при здійсненні переказу визначається положеннями статті 32 вказаного Закону, якою, зокрема, передбачено право отримувача на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

Згідно із ст.ст. 22.3, 22.4 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги-доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує. При використанні розрахункового документа ініціювання переказу для платника вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. Днем подання до установ банків платіжного доручення за всіма видами податкових платежів вважається день його реєстрації у цих установах (п.п. 16.5.2 п. 16.2 ст. 16 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Пунктом 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, передбачено, що банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов'язково заповнює реквізити "Дата надходження" і "Дата виконання", а банк стягувача "Дата надходження в банк стягувача" (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп "Вечірня". Якщо дата складання розрахункового документа (реєстру) збігається з датою його виконання (списання банком коштів за цим документом), то реквізит "Дата надходження" може не заповнюватися. Відміткою про дату реєстрації банком платіжного доручення платника про сплату платежів до бюджету є заповнення в ньому реквізиту "Дата надходження", який банк заповнює незалежно від дати складання платником цього платіжного доручення. Ініціювання переказу вважається завершеним з часу прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при апеляційному перегляді справи, що платіжне доручення від 26 лютого 2014 року № 1930 на суму 630000,00 грн. було прийнято до виконання, відсутні будь-які ознаки того, що банком було проведене дане платіжне доручення або що воно повернуто без виконання.

Пунктом 129.6 ст. 129 ПК України передбачено, що за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів (обов'язкових платежів) до бюджету або державного цільового фонду.

При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції. Таким чином, визначальним у змісті даної норми є те, з чиєї вини відбулося неповне внесення податку, збору (обов'язкового платежу) до бюджету або державного цільового фонду.

Якщо неперерахування податку, збору не є наслідком винних дій платника податку, то до нього не можуть бути застосовані штрафні санкції, пеня або пред'явлена вимога про повне перерахування податкових платежів до бюджетів та державних цільових фондів. Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що порушення порядку зарахування до бюджету та державних цільових фондів податків і зборів при пред'явленні платником податків до установи банку платіжних доручень у встановлений строк є виною банку, крім випадку, передбаченого п.п. 129.7 ст. 129 Податкового кодексу України, яким встановлено, що не вважається порушенням строків зарахування податків і зборів (обов'язкових платежів) з вини банку, якщо таке порушення стало наслідком регулювання Національним банком України економічних нормативів такого банку, що призводить до браку вільного залишку коштів на такому кореспондентському рахунку для здійснення зарахування; якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік термінів зарахування податків, зборів (обов'язкових платежів) розпочинається з моменту такого відновлення.

Тобто відлік термінів зарахування податків, зборів (обов'язкових платежів) після відновлення платоспроможності банку розпочинається також саме для банку, а не для платника податків.

Таким чином, направлення позивачем до свого банку належним чином оформлених платіжних вимог на оплату податкових платежів (при наявності необхідної кількості коштів на рахунку) є належними, необхідними та єдино достатніми діями, які платник податку повинен вчинити для оплати податкового зобов'язання.

За таких обставин правомірним є висновок суду першої інстанції про відсутність з боку позивача порушення щодо перерахування до бюджету податкових зобов'язань у строк, встановлений законом, та у сумах, самостійно узгоджених у відповідній податковій звітності.

Враховуючи наведене, відповідачем оскаржуване в даній справі податкове повідомлення-рішення прийнято без врахування вказаних обставин, які мають істотне значення для визначення наявності порушення податкового законодавства з боку позивача.

З урахуванням викладеного таке податкове повідомлення-рішення не може вважатися законним і обгрунтованим та підлягає скасуванню.

Таким чином, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2015р. по справі № 820/18965/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Присяжнюк О.В.
Судді Курило Л.В. Русанова В.Б.
Повний текст ухвали виготовлений 27.02.2015 р.