Справа № 2а-592/12/1370
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Київ К/800/4953/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

секретар судового засідання Іванов К.Ю.

за участю представників згідно журналу судового засіданні від 12.02.2015 (в матеріалах справи)

розглянувши касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові Державної податкової служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19.06.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2012

у справі № 2а-592/12/1370

за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України

„Львівський державний авіаційно-ремонтний завод"

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з

великими платниками податків у м. Львові Державної податкової

служби

про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Міністерства оборони України „Львівський державний авіаційно-ремонтний завод" (правонаступник - Державне підприємство „Львівський „Львівський державний авіаційно-ремонтний завод") звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові Державної податкової служби (правонаступник - Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів) про скасування податкових повідомлень-рішень: від 29.09.2011 року № /19033 від 29.09.2011; № /19034 від 31.10.2011; № /21383 від 31.10.2011; № /21382 від 10.01.2012 року № /441 від 10.01.2012 та стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість в розмірі 2808821, 24 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19.06.2012 позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2012 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19.06.2012 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в який просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом першої та апеляційної інстанції при вирішенні спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем проведені документальні позапланові виїзні перевірки позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за червень-липень 2011 року та складено акти: № 1065/08-04/07684556 від 19.09.2011; № 1216/08-04/07684556 від 20.10.2011.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення: № /19033 від 29.09.2011; № /19034 від 29.09.2011; № /21382 від 31.10.2011; № /21383 від 31.10.2011; № /441 від 10.01.2012.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пп. 198.1, пп. 198.2, пп. 198.3, пп. 198.6 ст. 198, пп. 200.1 - 200.4 ст. 200 ПК України, завищило податковий кредит за червень 2011 року, в результаті чого завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту за червень 2011 року на суму 749002,03 грн. та занижено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (ряд. 24 декларації), за червень 2011 року на суму 26602,56 грн.

Підставами для встановлення зазначених порушень стало, зокрема укладення договорів купівлі-продажу між Позивачем та ДГЗІФ „Укрінмаш", ТОВ „Авіанормаль", ТОВ „Галілея", ТОВ „Тіком", ПП „Юрма Плюс", ТОВ „Соломія-Текс", ВАТ „НТК „Електронприлад", ПП „Фірма „Кадекс і К", ВАТ „Авіаремонт „Аір", ПП „Стимул", МПП „Шаір В", які отримавши від позивача кошти за поставлений товар, не перерахували всю суму податку на додану вартість безпосередньо до бюджету.

На підставі отриманих податкових накладних підприємство сформувало податковий кредит у відповідних податкових періодах.

Також з акту перевірки вбачається, що загальна сума оплати товару постачальникам у червні 2011 року склала 1884377 грн. та була включена позивачем до бюджетного відшкодування в липні 2011 року.

За результатами аналізу даних особових рахунків у відповідних періодах постачальників товару та їх контрагентів по ланцюгах, податковим органом було встановлено, що отримана у ціні товару сума податку на додану вартість була лише частково перерахована останніми до державного бюджету.

При цьому, сплачена до державного бюджету сума ОДС була меншою, ніж сума, отримана в ціні товару.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.200.1 ст. 200 Податкового кодексу ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.2 ст. 200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Частинами 2 та 3 ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, які брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, на підтвердження включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зокрема: документи, що підтверджують факт отримання послуг від іншої особи та документи, що підтверджують зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.

Підприємством з вказаними контрагентами договорів, згідно яких обов'язок поставити товар покладено на продавців товару.

Надані Позивачем Відповідачу в ході податкових перевірок накладні на отриманий товар, які оформлені належним чином і, відповідно до статті 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є первинними документами і належною підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Контрагенти позивача на момент вчинення господарських операцій, видачі податкових накладних були зареєстровані платниками податку на додану вартість, а отже видача ними податкових накладних є правомірною.

Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку.

При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

У даному випадку податковим органом не доведено невиконання спірних операцій на користь позивача, а отже не доведено обставин та не надано доказів на їх підтвердження, які б у взаємозв'язку з приписами Податкового кодексу України унеможливлювали формування позивачем податкового кредиту.

Також, судова колегія зазначає, що надані позивачем документи повністю підтверджують реальність господарських операцій.

При цьому відповідачем не були надані докази щодо неотримання позивачем товару.

Також, відповідачем не надано підтверджень недекларування підприємствами-контрагентами позивача податкових зобов'язань або неподання ними звітності, не доведено фіктивності чи безтоварності укладених між позивачем та його контрагентами правочинів.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові Державної податкової служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19.06.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2012 у справі № 2а-592/12/1370 залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19.06.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2012 у справі № 2а-592/12/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко