Справа № 2а/0570/1777/12
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.03.2015р. м. Київ К/9991/52582/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого:судді Мороза В.Ф.

Суддів: Донця О.Є.

Логвиненка А.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Харківської обласної митниці на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2012 року та на ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2012 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" (надалі - товариство) до Харківської обласної митниці (надалі - митниця) про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» звернулося до Харківської обласної митниці з позовом про визнання протиправними дій щодо відмови у застосуванні митної вартості, заявленої у вантажних митних деклараціях, скасування рішень про визначення митної вартості товарів та зобов'язання вчинити дії щодо визначення митної вартості товару із застосуванням першого методу - за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він надав митниці документи, необхідні для митного оформлення товарів, що надійшли до України на підставі зовнішньоекономічного контракту. Митницею було витребувано додаткові документи та самостійно визначено митну вартість товару із застосуванням шостого методу. Вважаючи дії Митниці такими, що не відповідають чинному законодавству, позивач просив визнати їх протиправними.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2012 року, визнано протиправними дії митниці щодо відмови у застосуванні митної вартості, заявленої товариством за першим методом оцінки. Скасовано рішення Митниці про визначення митної вартості та картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

Рішення мотивовані тим, що позивачем надано Митниці всі необхідні документи, які дозволяють здійснити митну оцінку товару за ціною договору.

У касаційній скарзі Митниця, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

На дану касаційну скаргу надійшло заперечення Товариства, у якому останнє рішення судів першої та апеляційної інстанцій вважає такими, що ухвалені із дотриманням норм матеріального та процесуального права, та просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ТОВ "Лемтранс" та фірмою "Анателла трейдинг лимитед" 23 червня 2011 року укладено контракт № 35/М-2011 на поставку металопродукції із специфікацією № 10 від 29 серпня 2011 року на ввезення товару.

Для реалізації умов зовнішньоекономічного контракту ТОВ «Лемтранс» протягом жовтня 2011 року ввозився товар «сталевий лист».

З метою здійснення митного оформлення ввезеного товару в режимі імпорту уповноваженим декларантом позивача ТОВ "Компанія «Донбасзовнішсервіс» до Харківської обласної митниці були подані вантажні митні декларації типу «ІМ 40»: № 807070003/2011/226206 від 05 жовтня 2011 року; № 807070003/2011/226330 від 11 жовтня 2011 року; № 807070003/2011/226329 від 11 жовтня 2011 року.

Згідно поданих декларацій було визначено найменування товару "Сталь гарячекатана, легована, марка сталі ГОСТ 19281-89, за ціною 797 доларів США за тону, що саме відповідає специфікації № 10 до контракту № 35/М-2011, митна вартість визначена за 1-м методом (за ціною угоди) такого визначення.

Для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару позивачем було подано митному органу наступні документи по кожній ВМД: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього, інвойси, а також банківські платіжні документи. Додатково до обов'язкових документів були надані експортні декларації країни відправлення, паспорти якості, декларації митної вартості, транспортні та дозвільні документи.

Митницею було витребувано додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів. При цьому відмовляючи у митному оформленні товарів за першим методом та здійснюючи таке оформлення за шостим, митниця послалась на неподання позивачем усіх додатково витребуваних документів.

Відповідно до ст. 264 Митного кодексу України, заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 266 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, може здійснюватися за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари було продано в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому основним методом визначення митної вартості за приписами частин другої та третьої вказаної статті є визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), тоді як послідовне застосування кожного наступного методу має здійснюватись у випадку неможливості застосування першого методу, що в свою чергу є підставою для проведення консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про правильне застосування статті 266 МК, Верховний Суд України у постановах від 21.11.2011р. (справа №21-222а11), від 05.06.2012 року (справа №21-142а12), від 17.12.2013 року (справа №21-439а13) вказав на те, що у разі незгоди митного органу із митною вартістю імпортованого товару він відповідно до вимог статті 266 МК зобов'язаний провести процедуру консультацій, у ході яких мав би дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів, при цьому кожний наступний метод застосовується у разі неможливості застосування попереднього із наведенням відповідних аргументів.

У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про неправомірність дій митниці щодо застосування шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару без послідовного застосування попередніх, як це встановлено частиною п'ятою статті 266 МК, та без обґрунтування неможливості їх застосування.

При цьому суди правомірно виходили з того, що митницею не доведено сумнівність або недостовірність інформації, яка містилася в документах, наданих позивачем на підтвердження митної вартості за ціною угоди. Витребувавши додаткові документи, митний орган не визначив обставин, які викликають сумнів та які мають бути спростовані. Натомість доводи митного органу щодо неможливості послідовного застосування методів визначення митної вартості товарів не підтверджуються матеріалами справи, що враховано судами при прийнятті рішення, є суперечливими і не свідчать про неможливість визначення митної вартості товарів за іншим, ніж основний, методом.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без змін, якщо визнає, що суд не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220-1, 221, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Харківської обласної митниці - відхилити, постанову Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2012 року та на ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2012 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через 5 днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст. 237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є Донець