Справа № 826/14652/14
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Собків Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі: Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Система" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Система" до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Система" (далі - ТОВ «ТД «Система») звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві (далі - ДПІ у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 28 травня 2014 року № 9.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в період з 28.04.2014р. по 30.04.2014р. працівником ДПІ у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ТД «Система» (ідентифікаційний код 30264156) з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні взаємовідносин з контрагентом ТОВ «Мікас Плюс» (ідентифікаційний код 38148234) за період січень і лютий 2014 року, за результатами якої складено Акт від 07.05.2014р. № 389/26-55-22-09/30264256 (далі - Акт перевірки).

Перелік документів та інших джерел використаних під час проведення документальної перевірки позивача наведено на а.с. 5 Акта перевірки.

В ході проведення документальної перевірки було встановлено факт відсутності у ТОВ «ТД «Система» правових підстав для формування ним податкового кредиту з податку на додану вартість за рахунок нереальних правочинів з ТОВ «Мікас Плюс».

В розділі 4 «Висновок» Акта перевірки перевіряючий встановив порушення ТОВ «ТД «Система» вимог п. 198.3 і п. 198.6 ст. 198, п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження підприємством податку на додану вартість на загальну суму 2 076 082, 01 грн. (в т.ч. за січень 2014 року на суму 1 993 571,00 грн., за лютий 2014 року - 82 511,00 грн.).

Не погоджуючись з висновками Акта перевірки позивач направив на адресу ДПІ письмові заперечення від 16.05.2014р. № 02/01/221 на висновки Акта перевірки з обґрунтуванням своєї позиції.

Листом від 23.05.2014р. № 24179/10/26-55-22-09 відповідач залишив висновки Акта перевірки без змін, а заперечення ТОВ «ТД «Система» - без задоволення.

На підставі Акта перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення (форми «Р») від 28 травня 2014 року № 9, яким позивачу визначено до сплати суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 3 114 123,00 грн., в т.ч. 2 076 082, 00 грн. - основний платіж, 1 038 041, 00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Дане податкове повідомлення-рішення від 28.05.2014р. за № 9 було переглянуте в процедурі адміністративного оскарження у відповідності до ст. 56 Податкового кодексу України та згідно рішень Головного управління Міндоходів у м. Києві 06.08.2014р. № 7122/10/26-15-10-06/15 та Міністерства доходів і зборів України від 26.08.2014р. № 2286/6/99-99-10-01-15 залишено без змін.

Позивач заперечує законність вищевказаного податкового повідомлення-рішення відповідача, у зв'язку з чим просить визнати його протиправним та скасувати з підстав невідповідності нормам чинного законодавства.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було доведено факт наявності порушення позивачем вимог чинного податкового законодавства, оскільки реальність господарських операцій у періоді, що перевірявся, не підтверджується належними цьому доказами.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки висновки щодо порушення ТОВ «ТД «Система» вимог чинного податкового законодавства ґрунтується лише на підставі доводів щодо недобросовісності його контрагента.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «ТД «Система» і ТОВ «МІКАС ПЛЮС» було укладено договір №530 від 30.11.2012 р. щодо поставки торгового обладнання (Т.4 с.168-170). При укладенні даного договору сторонами було досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству. Договір не був визнаний нікчемним у визначеному законом порядку.

Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В силу положень пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За вимогами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних лише в разі фактичного здійснення господарської діяльності. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Так колегією суддів були досліджені наявні в матеріалах справи копії первинних документів (договорів, видаткових та податкових накладних, специфікацій, банківських виписок, платіжних доручень, що є первинними для формування банківських виписок) та встановлено дотримання ТОВ «ТД «Система» вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту, а також реальне виконання сторонами укладеного правочину.

Разом з тим, в Акті перевірки №389/26-55-22-09/30264156 від 07.05.2014 року не встановлено невідповідності наданих позивачем первинних документів вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також не вбачається жодного фактичного порушення позивачем вимог чинного податкового законодавства, яким регламентується порядок формування податкового кредиту по податку на додану вартість, яке б позбавляло останнього права на податковий кредит за наслідками здійснення господарських операцій з його контрагентом ТОВ «МІКАС ПЛЮС».

З наявних в справі доказів вбачається, що позивачем було сплачено вартість товарів, робіт, послуг з ПДВ та сформовано податковий кредит на підставі виданих контрагентами податкових накладних, які на час здійснення господарських операцій були зареєстровані у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно зі статтею 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженим ними органом, за судовим рішенням або за рішенням органу державної влади, прийнятим у випадках, передбачених законом.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Так, на момент укладення та виконання спірного правочину юридична особа контрагента позивача - ТОВ «МІКАС ПЛЮС» не була припинена у визначеному законом порядку та на час вчинення господарських взаємовідносин була наділена адміністративною процесуальною дієздатністю.

Крім того, в матеріалах справи містяться копії установчих та реєстраційних документів ТОВ «МІКАС ПЛЮС» (Т.5 с.69-92), які засвідчують факт вчинення даним підприємством господарських операцій на дату їх здійснення та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Разом з тим, відсутність з боку постачальника позивача податкової звітності та відсутність його за місцезнаходженням не впливає та не спростовує факт здійснення між сторонами господарських операцій, у періоді, що перевірявся.

Відповідно до пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 Цивільного кодексу України. Такими є правочини, що посягають на економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При цьому, в будь-якому випадку порушення контрагентами, у тому числі за ланцюгом постачання, податкового законодавства за загальним правилом не може призводити до недійсності всіх угод до кінцевого отримувача товару, оскільки відносини між попереднім постачальником у ланцюгу поставок не позбавляють правового значення належним чином оформлених первинних документів та не впливають на реальність господарських операцій, вчинених між кінцевим отримувачем товарів та його безпосереднім контрагентом.

Так в матеріалах справи містяться копії видаткових накладних ТОВ «ТД «Система» з номенклатурою товару, що збігається з накладними, отриманими від ТОВ «МІКАС ПЛЮС» на покупців позивача, а саме: ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет (Т.5 а.с.106), ТОВ «СГ Україна» (Т.5 а.с.129, а.с.132) та інші, що засвідчують подальшу фактичну реалізацію придбаного товару.

Як вбачається з висновків Акту перевірки, позивач позбавлений реальної можливості придбавати товари у ТОВ «МІКАС ПЛЮС» та в подальшому реалізовувати їх на адресу вищевказаних контрагентів-покупців через відсутність майна, трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, технічного персоналу, основних фондів та іншого майна у його контрагента, яке економічно необхідно для здійснення господарських операцій, що в свою чергу свідчить про відсутність умов для реального настання результатів відповідної господарської діяльності.

Однак з підпункту 3.2 і 3.3 пункту 3 «Умови поставки» договору №530 від 30.11.2012р випливає, що товар самостійно отримувався, навантажувався зі складу його постачальника та перевозився власним автотранспортом позивача.

Наявність у податкових накладних ТОВ «МІКАС ПЛЮС» коду УКТЗЕД свідчить про іноземне походження відвантаженого товару, однак жодним чином не може свідчити про те, що дане підприємство - імпортер придбало товар за кордоном, а відтак має значитись в інформації підсистеми «Дані митниці». Такий товар міг бути придбаний у іншого підприємства - імпортера, що не є порушенням законодавства та не свідчить про фактичну відсутність товару.

Так, в матеріалах справи міститься копія ухвали Господарського суду Запорізької області (Т.6), згідно якої кредитором, що заявився за період ліквідаційної процедури ТОВ «МІКАС-ПЛЮС», є ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві, грошові вимоги якої були визнані судом (розглянуті та визнані судом і ліквідатором). За таких умов, твердження відповідача про неможливість встановлення місцезнаходження ТОВ «МІКАС ПЛЮС» є необґрунтованими.

Водночас, пунктом 36.5 статті 36 Податкового кодексу України передбачено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених Податковим кодексом або законами з питань митної справи.

Судом першої інстанції не повністю було досліджено наявні в справі докази та не встановлено, що фактичні дії позивача під час укладення договорів з ТОВ «МІКАС-ПЛЮС», їх виконання та відображення відповідних господарських операцій в податковому обліку, свідчать про протиправність дій позивача, наявність у нього мети, яка б суперечила інтересам держави та суспільства та була спрямована на порушення публічного порядку.

Так в своєму рішенні суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність витягів з журналу довіреностей на отримання товару від ТОВ «МІКАС ПЛЮС», а також самих довіреностей, проте згідно з пунктом 13 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року № 99, при централізовано-кільцевих перевезеннях цінностей підприємствам їх відпуск постачальниками може здійснюватися без довіреності, якщо одержувач цінностей за підписом керівника і головного бухгалтера підприємства або інших осіб, які уповноважені підписувати довіреності, повідомив постачальника про зразок печатки (штампу), якою матеріально відповідальна особа, що буде приймати цінності, завіряє на супровідних документах (накладній, акті, ордері тощо) свій підпис про одержання цінностей.

Рахунки-фактури та гарантійна документація на товар жодним чином не можуть впливати на відображення факту здійснення господарської операції ні в бухгалтерському, ні в податковому обліку.

Що стосується висновку суду першої інстанції про відсутність оригіналів виписок, то матеріали даної справи містять копії платіжних доручень, завірених ПАТ «Фідобанк». При цьому, сам факт оплати товару відповідачем не оспорюється.

Разом з тим, відповідачем не було надано належних доказів на підтвердження фіктивності задекларованих позивачем операцій з його контрагентом, а посилання в Акті перевірки на інформацію, отриману від інших податкових органів, стосовно фінансово-господарської діяльності підприємства-постачальника, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі доводи не можуть бути належним доказом порушень позивачем вимог чинного податкового законодавства.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини даної справи, а також беручи до уваги індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, колегія суддів приходить до висновку, що у разі порушення контрагентом платника податків чинного податкового законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме до такого контрагента, у зв'язку з чим право платника податків, тобто ТОВ «ТД «Система», на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третьою особою.

За таких обставин, заявлені позивачем вимоги колегія суддів знаходить обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому вбачаються підстави для скасування постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2014 року та ухвалення нового рішення, яким адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Система" до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, слід задовольнити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Система" - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2014 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Система" до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві від 28 травня 2014 року № 9.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк І.Й. Петрик

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.