Справа № 804/8629/14
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

804/8629/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"18" лютого 2015 р.

справа № 804/8629/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І. Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2014 року у справі № 804/8629/14 за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі – позивач) звернулося до суду з позовом про стягнення з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі – відповідач) суми адміністративно-господарських санкцій у розмірі 6 470 785,10 грн. та пені у розмірі 1 941,24 грн..

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з’ясування судом обставин справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просив постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2014 року скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, позивач вказував на те, що відповідач не працевлаштував 130 інвалідів на робочі місця, а тому у відповідності до вимог статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» повинен сплатити адміністративно-господарську санкцію та пеню.

Відповідач надав до суду заперечення на апеляційну скаргу позивача, в яких зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому підстави для його скасування відсутні. Вказував, що з боку відповідача у повному обсязі виконані всі вимоги, покладені на підприємство відповідно до ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». Зазначив, що протягом 2013 року ДП "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" подавало до центрів зайнятості 90 звітів за формою 3-ПН, звіти підприємством надавались щомісячно, а тому навіть за умови працевлаштування всіх наявних на обліку 95 осіб з обмеженими можливостями підприємство не виконало б вимог Фонду соціального захисту інвалідів стосовно працевлаштування додатково 130 осіб з обмеженими можливостями.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати з наступних підстав.

Згідно інформації наданої Жовтоводським міським центром занятості, листом від 12.06.2014р. №630, протягом 2013 року послугами центру зайнятості скористалось 95 осіб з обмеженими можливостями, з яких працевлаштовано 26 осіб.

Всього протягом 2013 року відповідачем подано до центрів зайнятості 90 звітів за формою 3-ПН за якими заявлено 91 вакансію для можливого працевлаштування осіб з інвалідністю. Звіти за формою 3-ПН підприємством надавались щомісячно.

Як вбачається зі звіту відповідача за формою 10-ПІ за 2013 рік середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становила 7242 особу, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» зазначена підприємством як 81, хоча фактично протягом року на підприємстві інвалідів працювало 160 осіб. Кількість робочих місць для інвалідів розрахована відповідачем з фактичних робочих місць, на яких не заборонена праця інвалідів. (а.с. 5)

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанцій виходив з того, що при визначенні нормативу для працевлаштування інвалідів слід враховувати лише ту кількість робочих місць, які не пов'язані зі шкідливими, важкими та небезпечними умовами праці. До то ж суд зазначив, що позовні вимоги необґрунтовані, оскільки відповідач вжив заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Колегія суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Частиною 1 ст.20 вказаного Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Отже, норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів має розраховуватися виходячи з середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік (тобто від загальної чисельності працюючих).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 09.12.2014 року у справі № 804/6915/13-а.

Тобто, законодавство України встановлює рівні умови господарської діяльності для всіх підприємств щодо дотримання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів і не передбачає жодних винятків з правил проведення розрахунку нормативу робочих місць для інвалідів, пільгових або пом'якшуючих умов для підприємств певної галузі. Тому такий норматив для підприємства повинен розраховуватися виходячи з середньооблікової чисельності штатних працівників, тобто всіх без винятку.

Як свідчать дані Звіту 10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2013 рік, середньооблікова кількість працюючих на підприємстві відповідача у 2013 році складала 7242 осіб.

Отже, відповідно до ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у відповідача повинен складати 290 осіб. Згідно Звіту середньооблікова кількість працевлаштованих інвалідів склала 160 особи (різниця складає – 130 осіб).

Згідно ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів», в порядку, передбаченому п.2 Постановою Кабінету Міністрів України від 31.012007 №70 «Про порядок сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно – господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів» (далі – Постанова КМУ від 31.01.2007 №70) відповідач був зобов’язаний самостійно – не пізніше 15 квітня року, що настає за звітним сплатити відповідну суму адміністративно-господарських санкцій, в розмірі, передбаченому ст.20 Закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що за порушення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, відповідач зобов'язаний сплатити на користь Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції та пеню в сумі 6 472 726,34 грн..

Помилкове застосування судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.197, п.3 ч.1 ст.198, ст.ст. 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2014 року у справі № 804/8629/14 - скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (код ЄДРПОУ 14309787) на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (код ЄДРПОУ 25005978) 6 470 785,10 грн. (шість мільйонів чотириста сімдесят тисяч сімсот вісімдесят п’ять гривень 10 коп.) адміністративно-господарських санкцій та 1 941,24 грн. (одну тисячу дев’ятсот сорок одну гривню 24 коп.) пені.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через п’ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак