Справа № 2а-7431/10/2170
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2015 року м. Київ К/9991/38392/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому засідання справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Херсона про скасування вимоги, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 4 лютого 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 квітня 2012 року,-

у с т а н о в и л а :

У грудні 2010 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Херсона, в якому просила скасувати вимогу № 1468 від 26 листопада 2010 року про сплату боргу зі сплати страхових внесків у розмірі 695,46 грн.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 4 лютого 2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 квітня 2012 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить їх рішення скасувати та задовольнити позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є фізичною особою - підприємцем, яка обрала спрощену систему і перебуває на обліку УПФ як платник страхових внесків.

26 листопада 2010 року УПФ склало вимогу № Ф-1468, згідно якої станом на 25 листопада 2010 року заборгованість позивача зі сплати страхових внесків становить 695,46 грн., яка на час розгляду справи в суді добровільно не сплачена.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій, на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з вимог Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) з урахуванням положень статті 53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 27 квітня 2010 р. № 2154-VI (далі - Закон № 2154-VІ).

Так, у відповідності з пунктом 5 статті 14 Закону № 1058- IV позивач є страхувальником та сплачує страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до закону.

Згідно пункту 6 частини 2 статті 17 Закону № 1058-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Пунктами 3, 4 статті 18 Закону № 1058-IV визначено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, що справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом. Страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство.

Відповідно до статті 5 цього ж Закону, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; платники страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

При цьому, підпунктом 4 пункту 8 розділу XV «Перехідних положень» Закону № 1058-IV (в редакції Закону України «Про внесення змін до законів України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 8 липня 2010 року N 2461-VI) фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок) зобов'язані сплачувати страхові внески у розмірі, який визначається ними самостійно, при цьому сума страхового внеску з урахуванням частини єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески.

Статтею 53 Закону № 2154-VI встановлено з 1 липня 2010 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 888 гривень, таким чином мінімальний страховий внесок на місяць у третьому кварталі 2010 року становив 294 грн. 82 коп. Разом з тим, позивачем сплачувалось у липні, серпні та вересні 2010 року лише по 63 грн. такого внеску, внаслідок чого й виникла заборгованість, визначена у спірній вимозі.

Частинами 4 та 6 статті 20 Закону 1058-IV передбачено, що сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду. Страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом для відповідача є квартал.

Згідно пункту 3 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 3 липня 1998 року № 727/98, відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують відповідні суми внесків до Пенсійного фонду України.

Частиною 6 статті 18 Закону 1058-IV передбачено, що законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

При цьому частиною 12 статті 20 цього ж Закону передбачено, що страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Таким чином вимога про сплату боргу складена відповідачем у відповідності до вказаного Закону і з дотриманням Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1.

За таких обставин суди дійшли правильного висновку про відмову в позові , їх рішення відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для їх скасування колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 4 лютого 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало