Справа № 2а-16189/12/2670
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року м. Київ К/800/23355/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2013р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2013р. у справі № 2а-16189/12/2670 за позовом ОСОБА_4 до Київської міської ради, Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулась з позовом в якому просила:

- зобов'язати Київську міську раду передати позивачу в окрему приватну власність частину земельної ділянки площею 120 кв. м, тобто 12/100 від 0,1 га, безкоштовно для будівництва і обслуговування її частки будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1;

- зобов'язати Головне управління земельних ресурсів міста Києва видати позивачу окремий державний акт на право власності на 12/100 частини 0,1 га земельної ділянки по АДРЕСА_1 з присвоєнням їй окремого кадастрового номеру у трьох місячний термін.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на відповідачі протиправно та безпідставно не видають позивачу окремий державний акт на право власності на 12/100 частини земельної ділянки та не присвоюють їй окремий кадастровий номер.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2013р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2013р., в задоволенні позову відмовлено.

На постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2013р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2013р. надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про їх скасування та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Київської міської ради від 07 липня 2005 року №567-1/3143 «Про приватизацію земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд» ОСОБА_6 передано у спільну часткову власність земельну ділянку площею 16/100 від 0,1 га та ОСОБА_5 передано у спільну часткову власність земельну ділянку площею 72/100 від 0,1 га по АДРЕСА_1, на підставі якого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) зареєстровано державні акти на право власності на земельну ділянку від 03 квітня 2006 року М06-07-02165, №06-07-02166 відповідно.

Рішенням Київської міської ради від 05 квітня 2012 року №458/7795 «Про приватизацію земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд у Солом'янському районі м.Києва» у додаток до рішення Київської міської ради від 07 липня 2005 року №567-1/3143 у сто тридцять п'яту позицію внесено зміни, а саме співвласником земельної ділянки площею 12/100 від 0,1 га по АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 Документів, що посвідчують право на земельну ділянку, передбачених ст.126 Земельного кодексу України, за ОСОБА_4 на земельну ділянку у АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Позивачка неодноразово зверталася до Київської міської ради про передачу їй у власність 12/100 частини земельної ділянки від 0,1 га у АДРЕСА_1 з видачею окремого державного акту на право власності, що підтверджується відповідними листами від 25 жовтня 2011 року, від 21 червня 2012 року, від 05 жовтня 2012 року.

Відповідно листів Головного управління земельних ресурсів від 06 липня 2012 року №03-16/18926, від 09 липня 2012 року №03-16/19273, від 01 листопада 2012 року №03-16/34661 позивачу було відмовлено у задоволенні клопотання з посиланням п.7 ст.126 Земельного кодексу України.

Листом Головного управління земельних ресурсів від 01 листопада 2012 року №03- 6/34661 позивача повідомлено про те, що для того, щоб отримати окремо державний акт на частину зазначеної земельної ділянки, необхідно отримати державний акт на земельну ділянку на підставі рішень Київської міської ради, але позивач не скористалась своїм правом та не отримала державний акт на земельну ділянку у АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 з метою захисту свої прав звернулась до суду із адміністративним позовом, в якому просила зобов'язати Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видати позивачу державний акт на право власності на 12/100 частини від 0,1 га земельної ділянки по АДРЕСА_1 з присвоєнням окремого кадастрового номеру, а також зобов'язати Київську міську раду передати в окрему приватну власність частину вищезазначеної земельної ділянки безкоштовно для будівництва і обслуговування частини будинку, господарських будівель і споруд.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідачі з 01 січня 2013 року не здійснюють жодних реєстраційних дій, встановлених ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, Законами України «Про Державний земельний кадастр» та «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у тому числі державну реєстрацію земельних ділянок, присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам, відкриття Поземельної книги на земельну ділянку та реєстрацію будь-яких прав на земельні ділянки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, з огляду на наступне.

Згідно ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно п. «г» ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - небільше 0,10 гектара.

Відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про Державний земельний кадастр», відповідно до якого ведення Державного земельного кадастру, здійснення державної реєстрації земельних ділянок, присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам та відкриття Поземельних книг на земельні ділянки здійснюється Державним агентством земельних ресурсів України.

Крім того, з 01 січня 2013 року відповідно до законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» в Україні запроваджено нову систему органів реєстрації речових прав, в тому числі на земельні ділянки. Відповідно до цих законів систему органів реєстрації прав становлять Міністерство юстиції України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав (Державна реєстраційна служба України) та органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку, а також у випадках, встановлених законом, повноваження з державної реєстрації прав здійснюють нотаріуси як спеціальні суб'єкти, на яких покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Таким чином, з 01 січня 2013 року Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не здійснює жодних реєстраційних дій, встановлених ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України, Законами України «Про Державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в тому числі не здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам, відкриття Поземельної книги на земельну ділянку, а також реєстрацію будь-яких прав на земельні ділянки.

Отже, суди дійшли вірного висновку, що оскільки відповідач з 01 січня 2013 року не здійснює вищезазначених реєстраційних дій, позовні вимоги про зобов'язання Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видати позивачу державний акт на право власності на 12/100 частини від 0,1 га земельної ділянки по АДРЕСА_1 з присвоєнням окремого кадастрового номеру задоволенню не підлягають.

Також суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання Київської міської ради передати позивачу в окрему приватну власність частину земельної ділянки площею 120 кв.м (12/100 від 0,1 га) безкоштовно для будівництва і обслуговування її частки будинку, господарських будівель і споруд, оскільки питання щодо передачі земель у приватну власність є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування, тому суд не може перебирати на себе повноваження такого органу та зобов'язувати Київську міську раду прийняти рішення, на якому наполягає позивач.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що при вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій вірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2013р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2013р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: