Справа № 813/8070/14
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 року № 813/8070/14

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Потабенко В.А.,

за участю секретаря судових засідань - Фуртака А.В.,

за участі:

позивача - не з'явився,

представника відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним внесення в лист вих. № 18/220 від 19.09.2014 року завідомо неправдивої інформації щодо переліку предметів речового майна, які позивач повинен був отримати за період несення служби в Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області, та при наданні відповіді на звернення від 28.08.2014 року; зобов'язання відповідача додатково включити до розрахунку грошової компенсації за невидані ОСОБА_2 своєчасно предмети речового майна предмети, які він повинен був отримати згідно наказу МВС України № 148 від 15.02.2001 року за період служби в Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області; зобов'язання надати повну і обґрунтовану відповідь на його звернення від 28.08.2014 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 31.05.2011 року ГУ МВС України у Львівській області зобов'язано провести розрахунок грошової компенсації за невидані ОСОБА_2 предмети речового майна, які він повинен був отримати за період служби в Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області, та виплатити таку грошову компенсацію. 28.08.2014 року позивач звернувся до ГУ МВС України у Львівській області з листом про надання інформації щодо назви та кількості предметів речового майна, які повинен був отримати ОСОБА_2 за період несення служби в Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області, назви та кількості предметів речового майна, які отримав ОСОБА_2 за період несення служби в Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області, назви та кількості предметів речового майна, які не отримав ОСОБА_2 за період несення служби в Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області, вартості кожного предмета речового майна, які не отримав ОСОБА_2 за період несення служби в Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області, загальної суми грошової компенсації за невидані предмети речового майна, які не отримав ОСОБА_2 за період несення служби в Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області. Також просив надати копії документів, які підтверджують вартість кожного предмета речового майна, яка була використана при розрахунку грошової компенсації ОСОБА_2 за невидані предмети речового майна за період несення служби з Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області. На його звернення відповідачем було надано відповідь № 18/1220 від 19.09.2014 року, яку позивач вважає протиправною. Зокрема, вважає, що перелік майна, що підлягав до видачі, а, отже, і грошова компенсація за таке майно, є не повними.

В судове засідання позивач не з'явився, явку свого повноважного представника не забезпечив, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю.

Представники відповідача Мисак О.В. та Дикунчак Г.Ф. в судовому засіданні 15.01.2015 року проти задоволення позовних вимог заперечили з тих підстав, що згідно постанови головного державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області від 10.09.2014 року ВП № 44004621 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-1/11, виданого Сокальським районним судом м. Львова про зобов'язання ГУ МВС України у Львівській області провести розрахунок грошової компенсації за невидані ОСОБА_2 предмети речового майна, які він повинен був отримати за період служби в Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області, та виплатити таку грошову компенсацію. Рішення суду від 31.05.2011 року виконано повністю, що підтверджується наказом ГУ МВС України у Львівській області № 331 о/с від 01.08.2014 року про виплату ОСОБА_2 грошової компенсації за невидані своєчасно предмети речового майна за період несення служби та платіжним дорученням № 1454 від 28.08.2014 року про виплату такої компенсації. Підставою для виплати коштів стала довідка-розрахунок № 1 вартості речового майна на компенсацію к-ну міліції ОСОБА_2 від 29.07.2014 року. Крім того, на звернення позивача від 28.08.2014 року ГУ МВС України у Львівській області було надано своєчасну та повну відповідь, про що свідчить аналіз змісту як звернення, так і відповіді на нього. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просили відмовити.

В судове засідання 03.03.2015 року представники відповідача не з'явились, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Відтак, з урахуванням приписів ст.ст. 72, 128 КАС України, суд ухвалив розглядати справу у відсутності представників відповідача, на підставі наявних в справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 31.05.2011 року ГУ МВС України у Львівській області зобов'язано провести розрахунок грошової компенсації за невидані ОСОБА_2 предмети речового майна, які він повинен був отримати за період служби в Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області, та виплатити таку грошову компенсацію.

На примусове виконання даного рішення старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області Германчуком Р.В. відкрито виконавче провадження від 15.07.2014 року ВП № 44004621.

В межах даного виконавчого провадження боржником - ГУ МВС України у Львівській області - було видано довідку-розрахунок № 1 від 29.07.2014 року вартості речового майна на компенсацію капітану міліції ОСОБА_2, звільненому з Сокальського РВ ГУ МВС України у Львівській області наказом № 442 о/с від 25.12.2006 року.

Розмір грошової компенсації згідно вищеназваної довідки становив 1898,20 грн.

На підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.07.2014 року ВП № 44004621 та довідки-розрахунку УМЗ ГУ МВС України у Львівській області № 1 від 29.07.2014 року тимчасово виконуючим обов'язки начальника ГУ МВС України у Львівській області Вучканом С.Ф. 01.08.2014 року видано наказ № 331 о/с, яким вирішено виплатити колишньому капітану міліції ОСОБА_2 1898,20 грн. компенсації за невидані своєчасно предмети речового майна за період несення служби.

Вказані кошти перераховані позивачу відповідно до платіжного доручення № 1454 від 28.08.2014 року на суму 1898,20 грн.

10.09.2014 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області Германчуком Р.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 44004621 в зв'язку з виконанням рішення суду.

28.08.2014 року ОСОБА_2 звернувся до ГУ МВС України у Львівській області з листом про надання інформації щодо назви та кількості предметів речового майна, які повинен був отримати ОСОБА_2 за період несення служби в Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області, назви та кількості предметів речового майна, які отримав ОСОБА_2 за період несення служби в Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області, назви та кількості предметів речового майна, які не отримав ОСОБА_2 за період несення служби в Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області, вартості кожного предмета речового майна, які не отримав ОСОБА_2 за період несення служби в Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області, загальної суми грошової компенсації за невидані предмети речового майна, які не отримав ОСОБА_2 за період несення служби в Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області. Також позивач просив надати копії документів, які підтверджують вартість кожного предмета речового майна, яка була використана при розрахунку грошової компенсації ОСОБА_2 за невидані предмети речового майна за період несення служби з Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області.

На його звернення відповідачем було надано відповідь № 18/1220 від 19.09.2014 року, з аналізу якої вбачається, що підставою для видачі довідки-розрахунку № 1 від 29.07.2014 року стали дані арматурної картки № 10769 органів МВС, заведеної на ОСОБА_2, зарахованому 05.09.1994 року наказом 280 о/с та відрахованому 25.12.2006 року наказом № 442 о/с.

Крім того, зміст відповіді № 18/1220 від 19.09.2014 року дає підстави вважати, що відповідачем надано відповідь на питання, поставлені у листі від 28.08.2014 року, щодо назви та кількості предметів речового майна, які повинен був отримати ОСОБА_2 за період несення служби в Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області, назви та кількості предметів речового майна, які отримав ОСОБА_2 за період несення служби в Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області, назви та кількості предметів речового майна, які не отримав ОСОБА_2 за період несення служби в Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області.

Оскільки до відповіді № 18/1220 від 19.09.2014 року було долучено як копію довідки-розрахунку № 1 від 29.07.2014 року, так і арматурної картки № 10769 органів МВС, заведеної на ОСОБА_2, то відповідач надав інформацію на питання щодо вартості кожного предмета речового майна, які не отримав ОСОБА_2 за період несення служби в Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області, загальної суми грошової компенсації за невидані предмети речового майна, які не отримав ОСОБА_2 за період несення служби в Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області.

Водночас, питання щодо надання копій документів, які підтверджують вартість кожного предмета речового майна, яка була використана при розрахунку грошової компенсації ОСОБА_2 за невидані предмети речового майна за період несення служби з Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області (пункт 2), залишено без відповіді.

В зв'язку з чим позов підлягає задоволенню в частині зобов'язання ГУ МВС України у Львівській області надати ОСОБА_2В відповідь на його звернення від 28.08.2014 року щодо надання копій документів, які підтверджують вартість кожного предмета речового майна, яка була використана при розрахунку грошової компенсації ОСОБА_2 за невидані предмети речового майна за період несення служби з Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області (пункт 2).

Щодо позовних вимог про визнання протиправним внесення в лист вих. № 18/220 від 19.09.2014 року завідомо неправдивої інформації щодо переліку предметів речового майна, які позивач повинен був отримати за період несення служби в Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області, та при наданні відповіді на звернення від 28.08.2014 року, зобов'язання відповідача додатково включити до розрахунку грошової компенсації за невидані ОСОБА_2 своєчасно предмети речового майна предмети, які він повинен був отримати згідно наказу МВС України № 148 від 15.02.2001 року за період служби в Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області, то такі задоволенню не підлягають, оскільки.

Як вже суд зазначав вище, перелік предметів речового майна, які позивач повинен був отримати за період несення служби в Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області, був внесений у відповідь № 18/1220 від 19.09.2014 року на підставі даних арматурної картки № 10769 органів МВС, заведеної на ОСОБА_2, зарахованому 05.09.1994 року наказом 280 о/с та відрахованому 25.12.2006 року наказом № 442 о/с., та довідки-розрахунку УМЗ ГУ МВС України у Львівській області № 1 від 29.07.2014 року вартості речового майна на компенсацію капітану міліції ОСОБА_2, звільненому з Сокальського РВ ГУ МВС України у Львівській області наказом № 442 о/с від 25.12.2006 року.

Тому, підстав вносити до відповіді № 18/1220 від 19.09.2014 року інші дані у відповідача не було.

Відтак, з урахуванням відомостей арматурної картки № 10769 органів МВС та довідки-розрахунку УМЗ ГУ МВС України у Львівській області № 1 від 29.07.2014 року вартості речового майна на компенсацію капітану міліції ОСОБА_2, підстав вважати відомості, викладені у відповіді № 18/1220 від 19.09.2014 року, неправдивими, немає.

А тому немає і підстав для зобов'язання відповідача додатково включити до розрахунку грошової компенсації за невидані ОСОБА_2 своєчасно предмети речового майна предмети, які він повинен був отримати згідно наказу МВС України № 148 від 15.02.2001 року за період служби в Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, а також, ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обгрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Преамбулою Закону України "Про звернення громадян" закріплено сферу дії закону, який регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Під зверненнями громадян, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про звернення громадян" слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Статтею 4 зазначеного вище Закону до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, віднесено такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:

- порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);

- створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;

- незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Звернення, згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про звернення громадян", адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань

Частиною 3 ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" зазначено, що, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Згідно ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Крім того, згідно преамбули Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року № 2939-VI, цей Закон визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про доступ до публічної інформації", його метою є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Статтею 10 Закону України "Про доступ до публічної інформації", передбачено право кожної особи:

1) знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом;

2) доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається;

3) вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону;

4) на ознайомлення за рішенням суду з інформацією про інших осіб, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів;

5) на відшкодування шкоди у разі розкриття інформації про цю особу з порушенням вимог, визначених законом.

Розпорядники інформації (до яких, згідно п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону належать органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання), які володіють інформацією про особу, зобов'язані:

1) надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом;

2) використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом;

3) вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб;

4) виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.

Відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядники інформації зобов'язані надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також, у разі потреби, перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Згідно до ч. 1-3 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Розпорядник інформації, згідно ч. 1 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Право запитувача на оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації передбачено ч. 2 ст. 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації", та полягає у праві оскаржити:

1) відмову в задоволенні запиту на інформацію;

2) відстрочку задоволення запиту на інформацію;

3) ненадання відповіді на запит на інформацію;

4) надання недостовірної або неповної інформації;

5) несвоєчасне надання інформації;

6) невиконання розпорядниками обов'язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону;

7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В розумінні ч. 3 ст. 2 КАС України рішення суб'єктів владних повноважень повинні прийматися (вчинятися) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З аналізу відповіді №18/1220 від 19.09.2014 року вбачається, що відповідні положення ст. 2 КАС України ГУ МВС України у Львівській області при наданні відповіді на звернення ОСОБА_2 від 28.08.2014 року були дотримані не в повному об'ємі.

Відповідь на звернення позивача від 28.08.2014 року хоча і була надана на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України "Про доступ до публічної інформації" та "Про звернення громадян", з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, безсторонньо, з дотриманням принципу рівності перед законом, своєчасно, тобто протягом розумного строку, з урахуванням права особи на участь у прийнятті рішення, однак, не в повному об'ємі, а, отже, не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Відтак, судом встановлено порушення відповідачем встановлених законодавством вимог до надання відповіді на звернення громадян.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що представником відповідача не надано достатніх і беззаперечних доказів правомірності вчиненої дії, надання повної і обґрунтованої відповіді на звернення позивача від 28.08.2014 року.

Тому, позовна вимога про зобов'язання ГУ МВС України у Львівській області надати позивачу відповідь на його звернення від 28.08.2014 року в частині надання копій документів, які підтверджують вартість кожного предмета речового майна, яка була використана при розрахунку грошової компенсації ОСОБА_2 за невидані предмети речового майна за період несення служби з Сокальському РВ ГУ МВС України у Львівській області (пункт 2), підлягає задоволенню.

В решті позовних вимог слід відмовити.

Щодо судових витрат, то такі, у відповідності до вимог ст. 94 КАС України, позивачу присуджуються пропорційно до задоволених вимог в сумі 24,36 грн. Крім того, позивачу слід повернути зайво сплачені при подачі позову до суду 0,92 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 33-35, 69-72, 86, 94, 128, 138, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області надати ОСОБА_2 відповідь на його звернення від 28.08.2014 року в частині надання копій документів, які підтверджують вартість кожного предмета речового майна, яка була використана при розрахунку грошової компенсації ОСОБА_2 за невидані предмети речового майна за період несення служби в Сокальському районному відділі Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України в користь ОСОБА_2, АДРЕСА_1, двадцять п'ять гривень 28 коп. сплаченого при подачі позову до суду судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 10.03.2015 року.

Суддя Потабенко В.А.