Справа № 826/4092/14
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" лютого 2015 р. м. Київ К/800/49689/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за

касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Емвей Україна»

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2014 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року

у справі № 826/4092/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Емвей Україна»

до Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області

про визнання протиправним та скасування постанови,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр «Емвей Україна» (далі - ТОВ «Емвей Україна») звернулось до суду з позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову від 18 березня 2014 року № 93.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, неповноту з'ясування обставин справи, просить рішення судів скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій в порушення норм процесуального права не спростовано доводи позивача, які є підставою для задоволення позову, не застосовано до спірних правовідносин норм, які їх регулюють, не взято до уваги докази, які підтверджують обставини, на які посилається позивач. Крім того, зазначає, що судами не взято до уваги ту обставину, що до позивача застосовано штраф за правопорушення, вчинення якого не встановлено у передбаченому законом порядку та як наслідок накладено штраф у розмірі більшому, ніж передбачає санкція статті. Також звертає увагу, що акт перевірки складено відповідачем не за результатами її проведення - в останній день перевірки, а в перший день проведення перевірки.

В судове засідання представники сторін не з'явились, що є підставою для розгляду справи в порядку письмового провадження відповідно до ч. 1 ст. 222 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Судами встановлено наступні обставини. Інспекцією з питань захисту прав споживачів в Одеській області проведено планову перевірку дотримання ТОВ «Емвей Україна» законодавства про захист прав споживачів, за результатом якої складено відповідних акт від 30 січня 2014 року № 002060.

Вказаним актом перевірки встановлено вчинення позивачем таких порушень: реалізація імпортованої харчової продукції без інформації про найменування та місцезнаходження і номер телефону імпортера, найменування та місцезнаходження і номер телефону підприємства, яке здійснює функції щодо прийняття претензій від споживача, номер партії; відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, а саме про місцезнаходження виробника, дати виготовлення, чим порушено вимоги ст.ст. 6, 15 Закону України «Про захист прав споживачів».

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято постанову про накладення стягнень передбачених ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 18 березня 2014 року № 93, якою до позивача застосовано штраф у розмірі 45749,04 грн.

Відповідно до зазначеної постанови до позивача застосовано штраф за реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативних документів, відповідальність за що передбачена п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» та відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, відповідальність за що передбачена п. 7 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

Вважаючи постанову від 18 березня 2014 року № 93 протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом про її скасування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не спростовано вчинення правопорушень, встановлених актом перевірки.

Проте суд касаційної інстанції не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій та вважає їх передчасними, з огляду на наступне.

Ст. 19 Конституції України передбачено, що орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 15 вказаного закону споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, з посиланням на акт перевірки від 18 березня 2014 року № 93 дійшов висновку про порушення позивачем вказаних норм Закону України «Про захист прав споживачів» та ряду нормативних актів, що регулюють питання інформування споживачів про продукцію, що реалізується.

Відповідальність за порушення вказаних норм передбачена п. 7 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідно до якого, у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, спірною постановою на позивача накладено штраф за реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативних документів, відповідальність за що передбачена п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого, у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за виготовлення або реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативних документів, - у розмірі п'ятдесяти відсотків вартості виготовленої або одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, ні проведеною перевіркою, ні судами не встановлено здійснення позивачем реалізації продукції, що не відповідає вимогам нормативних документів, за що передбачена відповідальність п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

Наведеній обставині суди попередніх інстанцій оцінки не дали. Крім того, суди не звернули увагу на розмір штрафу, накладеного на позивача, який вираховується у відсотковому співвідношенні залежно від вартості виготовленої або одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги.

Також, розглядаючи спір суди не дали оцінки доводам позивача щодо складення акту перевірки в перший день її проведення, а не за наслідками проведення перевірки відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Крім того, суди вирішуючи спір, врахували обставини, встановлені актом перевірки від 30 січня 2014 року № 002060, проте не взяли до уваги заперечення до вказаного акту від 07 лютого 2014 року, які надані Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області 12 лютого 2014 року.

Без з'ясування вказаних обставин неможливо дати оцінку спірній постанові про накладення стягнень від 18 березня 2014 року № 93 та перевірити правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, судами неповно встановлені обставини у справі, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції не має повноважень виправити допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права.

За таких обставин, рішення судів підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, повно і всебічно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають значення для справи, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Емвей Україна» задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: