Справа № 826/15674/14
Суддя: Шостак О.О.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

03 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Шостака О.О.,

суддів: Мамчура Я.С., Желтобрюх І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксування технічними засобами, в порядку ст. 41 КАС України,апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від « 26» листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Клуб Сиру» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві у якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.06.2014 року № , № 000911/2201 та № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.11.2014року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду від 26.11.2014 року та прийняте нове рішення, яким відмовити в задоволені позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.11.2014 року - без змін, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як було встановлено судом першої інстанції, посадовими особами відповідача була проведена планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт від 06.06.2014 року № 1145/26-59-22-01/3641392, яким зафіксовані виявлені під час перевірки порушення позивачем норм податкового законодавства України, а саме:

пп.14.1.36. п.14.1. ст.14, пп.14.1.27. п.14.1. ст.14, п.141.11 ст.141, п.135.1. ст.135, пп.138.10.5., п.138.1., п.138.4., п.138.6-138.9. ст.138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 8 547 700,00 грн., у т.ч. за 2013 рік на суму 8 547 700,00 грн.;

п.198.1., п.198.2., п.198.3., п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено завищено суму податку на додану вартість, що відображається в р.24 «Залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду» Декларації з податку на додану вартість на загальну суму 3 014 513,00 грн., у т.ч.: за березень 2013 року на суму 329 282,00 грн., за травень 2013 року на суму 329 282,00 грн., за червень 2013 року на суму 586 290,00 грн., за липень 2013 року на суму 1 293 668,00 грн., за серпень 2013 року на суму 3 014 513,00 грн.;

п.198.1., п.198.2., п.198.3., п.198.6. ст.198, п.123.2. ст.123, п.1 підрозд.2 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість (спеціальний режим оподаткування переробного підприємства) на загальну суму 4 456 460,00 грн., у т.ч.: за жовтень 2013 року на суму 1 221 683,00 грн., за листопад 2013 року на суму 640 692,00 грн., за грудень 2013 року на суму 2 594 085,00 грн. та завищено суму податку на додану вартість, що відображається в р.24 «Залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду» Декларації з податку на додану вартість (спеціальний режим оподаткування переробного підприємства) на загальну суму 1 215 282,00 грн., у т.ч.: за грудень 2013 року на суму 1 215 282,00 грн.;

п.160.2. ст.160 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток іноземних юридичних осіб за 4 квартал 2013 року в розмірі 235 523,00 грн.

Так, наявність порушень позивачем норм податкового законодавства, зафіксованих в акті перевірки від 06.06.2014 року № 1145/26-59-22-01/3641392, обґрунтовані з боку відповідача наступним.

Позивачем відповідно до укладеного договору позики від 01.10.2012 року № 01-10/12 від нерезидента засновника ІРАТІЯ ХОЛДІНГЗ ЛТД (YRATIA HOLDINGS LTD, Кіпр, Нікосія) отримано 10 млн.дол. США, відсоткова ставка - 11 % (поповнення обігових коштів, розрахунки з кредиторами, виплата заробітної плати, закупівля обладнання та сировини) та віднесено до складу рядку 06.4 Декларації «Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати» на суму 1 556 622,20 грн. за 2013 рік.

Також, між ІРАТІЯ ХОЛДІНГЗ ЛТД (YRATIA HOLDINGS LTD, Кіпр, Нікосія) та позивачем укладено договори про відступлення права вимоги від 02.08.2012 року на суму 7 297 364,61 доларів США (59 024 733,61 грн.) та від 10.09.2012 року на суму 2 536 529,78 доларів США (20 452 293,26 грн.) за умовами яких, ІРАТІЯ ХОЛДІНГЗ ЛТД відступив та передав всі права та вигоди щодо боргу позивачу та припинив бути стороною первісних договорів та погодився не мати жодних прав та вимог проти боржників за первісними договорами, а позивач прийняв таке відступлення та передачу, прийняв і погодився бути пов'язаним всіма положеннями та умовами первісних договорів та став стороною первісних договорів.

Рішенням Господарського суду від 19.09.2012 року та від 14.11.2012 року за позовом ІРАТІЯ ХОЛДІНГЗ ЛТД до ТОВ «Клуб Сиру» про стягнення сум заборгованості в розмірах 7 297 364,61 доларів США (59 024 733,61 грн.) та 2 536 529,78 доларів США (20 452 293,26 грн.), вирішено стягнути з ТОВ «Клуб Сиру» вищезазначені суми на користь ІРАТІЯ ХОЛДІНГЗ ЛТД, які було сплачено в повному обсязі в період з 20.09.2013 року по 16.10.2013 року.

Надавши оцінку викладеному, відповідач дійшов висновку про те, що користування позивачем позикою в період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року не пов'язано з провадженням господарської діяльності, що призвело до неправомірного віднесення ним до складу фінансових витрат нарахування відсотків за користування позикою в сумі 1 556 622,20 грн. за 2013 рік.

Крім того, в ході перевірки, відповідачем було встановлено, що позивач (як замовник) мав фінансово-господарські взаємовідносини з ПП «Агентство маркетингових досліджень» (як виконавцем), які ґрунтувалися на договорі № 59 від 01.03.2013 року про надання послуг по просуванню товару, маркетингові дослідження, за умовами якого, виконавець зобов'язувався надати замовнику послуги (проведення фокус-груп, обробка результатів маркетингових досліджень та надання звіту, проведення телефонного опитування респондентів, проведення кількісного маркетингового дослідження у форматі польового анкетування, визначення відносної динаміки продажу продукції у торговельній мережі, визначення об'єму продажу товарів в торгових точках у кількісному виразі, що приймали участь у дослідженні, визначення об'єкту продажу), а замовник зобов'язувався прийняти надані послуги та оплатити їх на умовах та у порядку, визначеному договором.

Зазначені операції були відображені позивачем у податковому обліку наступними проводками: Дт рах.902 «Собівартість реалізації», Кт рах.631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками»; Дт рах.644 «Податковий кредит», Кт рах.631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками»; Дт рах.631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», Кт рах.311 «Поточні рахунки в національній валюті».

На підтвердження виконання умов зазначеного договору, включення витрат на оплату послуг до складу валових витрат підприємства, а також сплати позивачем ПДВ у складі ціни за надані послуги, ПП «Агентство маркетингових досліджень» виписані позивачу наступні первинні документи:

акти прийому-передачі послуг від 31.03.2013 року № 004021 на суму 1 975 690,00 грн., у т.ч. ПДВ - 329281,66 грн., від 27.05.2013 року № 007065 на суму 1 542 050,00 грн., у т.ч. ПДВ - 257008,30 грн., від 31.05.2013 року №008051 на суму 2 702 220,00 грн., у т.ч. ПДВ - 450370,00 грн., від 20.06.2013 року №009021 на суму 1 542 050,00 грн., у т.ч. ПДВ - 257008,33 грн., від 30.06.2013 року №ТД-010084 на суму 4 800 220,00 грн., у т.ч. ПДВ - 800036,66 грн., від 31.07.2013 року № 011022 на суму 5 524 850,00 року, у т.ч. ПДВ - 920808,33 грн., від 31.08.2013 року №012022 на суму 6 693 790,00 грн., у т.ч. ПДВ - 1115631,66 грн., від 30.09.2013 року №013023 на суму 6 740 400,00 грн., у т.ч. ПДВ - 1123400,00 грн., від 31.10.2013 року №014023 на суму 6 510 520,00 грн., у т.ч. ПДВ - 1085086,66 грн., від 31.10.2013 року №014023 на суму 439 290,00 грн., у т.ч. ПДВ - 73215,00 грн., від 30.11.2013 року №016024 на суму 6 169 080,00 грн., у т.ч. ПДВ - 1028180,00 грн., від 31.12.2013 року №017024 на суму 7 477 370,00 грн., у т.ч. ПДВ - 1246228,33 грн.;

податкові накладні від 31.03.2013 року № 137 на суму 1 975 690,00 грн., у т.ч. ПДВ - 329281,66 грн., від 27.05.2013 року № 193 на суму 1 542 050,00 грн., у т.ч. ПДВ - 257008,30 грн., від 01.06.2013 року № 239 на суму 2 702 220,00 грн., у т.ч. ПДВ - 450370,00 грн., від 20.06.2013 року № 329 на суму 1 542 050,00 грн., у т.ч. ПДВ - 257008,33 грн., від 01.07.2013 року № 389 на суму 4 800 220,00 грн., у т.ч. ПДВ - 800036,66 грн., від 01.08.2013 року № 483 на суму 5 524 850,00 року, у т.ч. ПДВ - 920808,33 грн., від 01.09.2013 року № 584 на суму 6 693 790,00 грн., у т.ч. ПДВ - 1115631,66 грн., від 01.10.2013 року № 670 на суму 6 740 400,00 грн., у т.ч. ПДВ - 1123400,00 грн., від 01.11.2013 року № 765 на суму 6 949 810,00 грн., у т.ч. ПДВ - 1 158 301,67 грн., від 01.12.2013 року № 843 на суму 101 910,00 грн., у т.ч. ПДВ - 16 985,00 грн., від 01.12.2013 року № 872 на суму 6 067 170,00 грн., у т.ч. ПДВ - 1011 195,00 грн., від 26.12.2013 року № 937 на суму 128 570,00 грн., у т.ч. ПДВ - 21 428,33 грн., від 31.12.2013 року № 969 на суму 7 348 800,00 грн., у т.ч. ПДВ - 1 224 800,00 грн.

Усі надані ПП «Агентство маркетингових досліджень» послуги були оплачені позивачем у повному обсязі.

При цьому, на думку відповідача, аналіз актів прийому-передачі послуг не дав неможливості встановити та підтвердити факт використання позивачем у власній фінансово-господарській діяльності отриманих від ПП «Агентство маркетингових досліджень» послуг у зв'язку з тим, що по вказаним актам не указано, в чому саме полягали виконані роботи, надані послуги, у зв'язку з чим немає можливості довести як сам факт виконання робіт, так і їх зв'язок з господарською діяльністю позивача.

Надавши оцінку викладеному, відповідач дійшов висновку про те, що до складу валових витрат та податкового кредиту віднесені витрати та ПДВ по операціям з отримання послуг від ПП «Агентство маркетингових досліджень», що не пов'язані з використанням в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності позивача.

Також, виходячи з наведеного, відповідач дійшов висновку про те, що у зв'язку з протиправним віднесенням до податкового кредиту сум ПДВ по операціям з отримання послуг від ПП «Агентство маркетингових досліджень», що не пов'язані з використанням в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, позивачем, відповідно, завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту.

На підставі акта перевірки позивача від 06.06.2014 року № 1145/26-59-22-01/36413692, відповідачем були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 25.06.2014 року:

№ 000911/2201, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 3 014 513,00 грн. за серпень за серпень 2013 року;

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем на суму 8 547 700,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 4 273 850,00 грн.;

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 4 456 460,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 2 228 230,00 грн.;

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб за основним платежем на суму 235 523,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 58 881,00 грн.

За результатом адміністративного оскарження зазначених рішень відповідача, було скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.06.2014 року № , інші рішення - залишені без змін, що і стало підставою для звернення позивача до адміністративного суду з відповідним позовом.

Окружний адміністративний суд м. Києва прийшов до висновку про необхідність задовольнити позов.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.56.1. ст.56 Податкового кодексу України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч.1 ст.9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі-Кодекс), він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп.14.1.27. п.14.1. ст.14 Кодексу, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

За правилами п.138.1. ст.138 Кодексу, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п.138.2. ст.138 Кодексу).

До складу інших витрат, зокрема, відносяться витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, крім іншого, витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів (пп. «г» пп.138.10.3. п.138.10. п.138 Кодексу).

При цьому, згідно пп.14.1.108. п.14.1. ст.14 Кодексу, маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

Згідно пп.139.1.9. п.139.1. ст.139 Кодексу, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.141.1. ст.141 Кодексу, до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пп.14.1.181. п.14.1.ст.14 Кодексу, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно пп. «а» п.198.1, п.198.3. ст.198 Кодексу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6. ст.198 Кодексу, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.201.10. ст. 201 Кодексу, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п.200.1. ст.200 Кодексу).

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з п.200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.200.3. ст.200 Кодексу).

Відповідно до п.200.4. ст.200 Кодексу, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з п.200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно п.2.4, п.2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

З аналізу п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення встановлено, що забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, оформлені належним чином (згідно вимог діючого законодавства України) податкова накладна, розрахункові, платіжні та інші первинні документи (акти здачі-прийняття робіт (надання послуг)), є документами, які є підставою для нарахування податкового кредиту, формування валових витрат підприємства та від'ємного значення ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи, зафіксовано в акті перевірки позивача та вже зазналося раніше, позивач отримав від нерезидента засновника ІРАТІЯ ХОЛДІНГЗ ЛТД (YRATIA HOLDINGS LTD, Кіпр, Нікосія) позику (відсоткова ставка - 11 %) на поповнення обігових коштів, розрахунки з кредиторами, виплата заробітної плати, закупівля обладнання та сировини за договором позики від 01.10.2012 року № 01-10/12 на загальну суму 17 581 791,89 доларів США (140 531 262,60 грн.), які були використані позивачем у власній господарській діяльності на виконання мети, визначеної договором позики, зокрема, на оплату: молочної продукції за договорами поставки та комісії; придбання прав інтелектуальної власності на аудіовізуальний твір, за торгові марки згідно відповідних договорів; передачу (відчуження) майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за відповідними свідоцтвами України. Усі оплати, здійснені позивачем за відповідними договорам, підтверджуються наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Таким чином, враховуючи наведене та дослідивши подані позивачем первинні документи, суд дійшов висновку, що отримані позивачем за договором позики від 01.10.2012 року № 01-10/12 від нерезидента засновника ІРАТІЯ ХОЛДІНГЗ ЛТД (YRATIA HOLDINGS LTD, Кіпр, Нікосія) грошові кошти були використані ним в межах власної господарської діяльності, отже, виходячи з положень п.138.2. ст.138 та п.141.1. ст.141 Кодексу, витрати на оплату відсотків за користування позикою правомірно віднесені ним до складу валових витрат підприємства.

Доводи відповідача про те, що позика була використана позивачем на оплату заборгованості перед ІРАТІЯ ХОЛДІНГЗ ЛТД за договорам про відступлення права вимоги від 02.08.2012 року та від 10.09.2012 року, судом до уваги не приймаються, оскільки не підтверджені належними та допустимим доказами.

Крім того, згідно доводів позивача, які не спростовані належними та допустимими доказами й, навіть, не заперечені відповідачем, ВАТ «Канівський маслосирзавод» та АТ «Світловодське автотранспортне підприємство 13562», що були боржниками за відповідними договорами про відступлення права вимоги, в повному обсязі погасили перед позивачем заборгованість, яка була відступлена ІРАТІЯ ХОЛДІНГЗ на користь позивача, і саме за рахунок якої позивач зміг виконати свої зобов'язання за договорами про відступлення права вимоги за рішеннями Господарського суду м. Києва від 19.09.2012 року та від 14.11.2012 року перед ІРАТІЯ ХОЛДІНГЗ ЛТД.

Окрім наведеного, як вбачається з матеріалів справи, зафіксовано в акті перевірки позивача та вже зазначалося раніше, позивач мав договірні відносини ПП «Агентство маркетингових досліджень», по яким сформував валові витрати, податковий кредит та від'ємне значення ПДВ.

Такі взаємовідносини, як вже зазначалося, ґрунтувалися на договорі № 59 від 01.03.2013 року про надання послуг по просуванню товару, маркетингові дослідження, метою укладання якого було отримання від контрагента послуг, які полягають в щомісячному зборі, обробці, підготовці та передачі позивачу інформації наступної: по визначенню об'ємів продаж товарів в торгових точках в кількісному та і грошовому вираженні; визначення залишків продукції в магазинах, динаміки продажів; проведення кількісного маркетингового дослідження в форматі польового анкетування (закриті і відкриті питання); проведення телефонного з опитування респондентів; проведення фокус-груп; надання інформації відносно роздрібних цін в роздрібних торгових точках; проведення моніторингу по визначенню кількості фейсів товарної позиції в розрізі торгових точок; дослідження відношення я споживачів до найменування то;рогових марок, до упаковки товару та ін. в торговельній мережі супермаркетів в ТОВ «АТБ-МАРКЕТ». На підтвердження виконання умов якого та реальності надання відповідних послуг, позивачем подавалися відповідачу виписані ПП «Агентство маркетингових досліджень» первинні документи - акти прийому-передачі послуг та податкові накладні.

Зазначені первинні документи, подані позивачем й до суду, під час огляду та дослідження яких, судом не встановлено їх невідповідності вимогам чинного законодавства, навпаки, вони містять всі обов'язкові реквізити, отже такі первинні документи можна вважати належними доказами реальності здійснених господарських операцій позивача з контрагентом. Крім того, й відповідачем не наводяться невідповідності первинних документів по взаємовідносинам позивача з ПП «Агентство маркетингових досліджень» вимогам діючого законодавства.

Окрім того, на спростування доводів відповідача та підтвердження безпосереднього зв'язку зазначених господарських операцій з господарською діяльністю позивача, ним подані суду Звіти про виконання робіт (надання послуг), які містять у собі детальний опис (суть) виконаних робіт (наданих послуг).

Так, суть робіт та послуг полягала у проведенні різноманітних маркетингових досліджень ринку твердого сиру та вершкового з масла в різних містах України, де реалізовується або планується реалізація продукції під ТМ «Клуб Сиру», що виробляється позивачем. Отримана в ході виконання відповідних робіт та наданих послуг інформація використовувалась позивачем з метою аналізу споживчого ринку твердих сирів та масла вершкового для оперативного прийняття менеджментом позивача управлінських рішень, пов'язаних з раціоналізацією та підвищенням ефективності виробничих, логістичних потужностей та операцій з реалізації продукції позивача в процесі здійснення фінансово-господарської діяльності.

При цьому,колегія суддів звертає увагу на положення узагальнюючої податкової консультації щодо віднесення витрат на оплату маркетингових та рекламних послуг до складу витрат, затвердженої Наказом ДПА України від 15.02.2012 року № 123, в якій зазначено, що до маркетингових послуг належать, у тому числі послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

Таким чином, придбані позивачем у ПП «Агентство маркетингових досліджень» послуги, фактично по своїй суті є маркетинговими послугами, які безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю позивача та підтверджені належним чином оформленими первинним документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, що спростовує доводи відповідача про невикористання відповідних послуг в оподатковуваних операціях у межах його господарської діяльності, покладені, крім іншого, в основу прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

При цьому, колегія суддів не залишає без уваги положення п.198.3. ст.198 Кодексу, яким фактично виключається зв'язок між правом на нарахування податкового кредиту та використанням послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, що також спростовує доводи відповідача, викладені в акті перевірки позивача та письмових запереченнях до адміністративного позову щодо наявності такого зв'язку.

Таким чином, позивачем правомірно було віднесено до складу валових витрат та податкового кредиту відповідні витрати та ПДВ по взаємовідносинам з ПП «Агентство маркетингових досліджень», відповідно, й правомірно було сформоване від'ємна значення ПДВ.

Слід також зазначити, що п.1, пі дрозд. 2, розд. XX Перехідних положень Кодексу містить певні особливості справляння податку на додану вартість юридичними особами, які зареєстровані платниками податку на додану вартість, при здійсненні ними операцій з постачання власної виробленої продукції (молока, молочної сировини, молочних продуктів, м'яса, м'ясопродуктів, іншої продукції переробки тварин (шкур, субпродуктів, м'ясо-кісткового борошна), виготовленої з поставлених молока або м'яса в живій вазі сільськогосподарськими підприємствами, визначеними розділом V Кодексу, іншими юридичними і фізичними особами, у тому числі фізичними особами - підприємцями, які самостійно вирощують, розводять, відгодовують продукцію тваринництва, визначену розділом V Кодексу (далі - переробні підприємства) у період до 1 січня 2015 року.

З вересня 2013 року позивач розпочав виробництво молочної продукції (сиру твердого та масла вершкового) під власною торговою маркою «Клуб сиру», при цьому, згідно доводів позивача, виконуючи належним чином вимоги п.1, пі дрозд. 2, розд. XX Перехідних положень Кодексу, що не спростовується належними та допустимими доказами відповідачем.

З огляду на зазначене, починаючи з вересня 2013 року позивач, на виконання пп.4 п.1, підрозд. 2, розд. XX Перехідних положень Кодексу, почав відносити до складу податкового кредиту та, відповідно, відображати в податковій декларації з податку на додану вартість щодо діяльності з постачання продукції (Декларація з ПДВ (спеціальний режим оподаткування переробного підприємства) суми сплаченого податкового кредиту щодо операцій з отримання маркетингових послуг від ПП «Агентство маркетингових досліджень», які були спрямовані на стимулювання збуту власної молочної продукції.

Таким чином, відповідачем, незважаючи на положення ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, не було подано належних та допустимих доказів на обґрунтування власних доводів.

За таких обставин, доводи відповідача, викладені в акті перевірки позивача, спростовуються належними та допустимими доказами, що наявні в матеріалах справи, а обставини, на які посилається відповідач, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення позивача права на формування валових витрат, податкового кредиту та від'ємного значення ПДВ, внаслідок чого спірні податкові повідомлення-рішення відповідача від 25.06.2014 року № , № 000911/2201 та № підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні рішення відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішення суб'єкта владних повноважень, встановлених ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, до яких, зокрема, відносяться прийняття рішень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В свою чергу, відповідачем не доведено правомірності прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 25.06.2014 року № , № 000911/2201 та № з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам та прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від «26» листопада 2014 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

В задоволені апеляційної скарги Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві - відмовити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від « 26» листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ч. 2 ст. 212 КАС України та може бути оскаржена в двадцятиденний термін шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Шостак

Судді Я.С. Мамчур

І.Л. Желтобрюх

.

Головуючий суддя Шостак О.О.

Судді: Мамчур Я.С

Желтобрюх І.Л.