Справа № 2а-4029/11/2170
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року м. Київ К/9991/15146/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипіліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2011 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року

у справі № 2-а-4029/11/2170

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у місті Херсоні

про захист порушеного конституційного права, -

В С Т А Н О В И Л А :

02 серпня 2011 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у місті Херсоні (далі - відповідач) про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 09 лютого 2010 року. Також, позивач порушив клопотання про поновлення строку звернення до суду за захистом порушених прав.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2011 року позов було залишено без розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2011 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

У запереченні на касаційну скаргу ДПІ у м. Херсоні, посилаючись на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року - без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, залишаючи без розгляду позовну заяву, виходив з того, що позивачем був пропущений строк звернення до адміністративного суду, визначений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, без поважних причин.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на дату прийняття оспорюваного рішення) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на дату прийняття оспорюваного рішення) було встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 3.7 Прикінцевих положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» було внесено зміни до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, які набули чинності з 30 липня 2010 року.

Згідно із зазначеними змінами загальний строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, визначений частиною 2 статті 99 цього Кодексу, було зменшено з одного року до шести місяців.

Крім того, статтю 99 Кодексу адміністративного судочинства України було доповнено частиною 5, відповідно до якої для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк.

У Рішенні Конституційного суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі № 1-7/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, темпоральна чинність нормативно-правових актів передбачає, що закон поширюється на всі факти, які виникли після набрання ним чинності, та на факти, які виникли до набрання ним чинності, але продовжують існувати, проте тільки з моменту набрання ним чинності.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, строк для звернення особи з позовом про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій слід обчислювати із моменту набрання чинності змін Кодексу адміністративного судочинства України, внесених Законом України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», а саме з 30 липня 2010 року.

Таким чином, строк, визначений частиною 5 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час звернення позивачем до суду), сплинув 30 серпня 2010 року, а строк, визначений частиною 2 статті 99 цього Кодексу (в редакції, чинній на час звернення позивачем до суду), - 30 січня 2011 року.

Як вбачається з матеріалів справи, з позовом про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 09 лютого 2010 року позивач звернувся лише 02 серпня 2011 року, тобто з пропуском строку, визначеного статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, в обґрунтування підстав пропуску процесуального строку позивач посилався лише на те, що оскаржуване рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій та акт перевірки, на підставі висновків якого таке рішення було прийняте, були отримані позивачем із запізненням. Разом з цим, доводів та доказів, які б підтверджували такі обставини, із вказівкою на конкретну дату, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, ОСОБА_1 в позовній заяві та апеляційній скарзі не вказала. Не додано таких доказів і до касаційної скарги.

Отже, суд першої інстанції, залишаючи без розгляду позовну заяву, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшли правомірного висновку про пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду, визначеного статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, без поважних причин.

При цьому, посилання позивача в касаційній скарзі на положення пункту 56.18 статті 58 Податкового кодексу України відхиляються судом касаційної інстанції як безпідставні, оскільки положеннями вказаного пункту законодавцем було врегульоване питання строків оскарження рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання, винесеного на підставі норм Податкового кодексу України, тоді як штрафні (фінансові) санкції згідно оспорюваного рішення були застосовані до позивача за порушення ним вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Херсонського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2011 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна