Справа № 2а/331/74/14 (0808/5687/2012)
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2015-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"09" лютого 2015 р. справа № 2а/331/74/14 (0808/5687/2012)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Іванова С.М. Шлай А.В. розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій зобов'язання призначити пенсію, -

В с т а н о в и в :

У серпні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити пенсію

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Головною управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії у разі втрати годувальника з 50 років, тобто з 17 січня 2012 року

Визнано протиправним рішення Головного Управління Пенсійного фонду Запорізькій області про призначення пенсії у разі втрати годівника ОСОБА_1 після досягнення нею 55-річного віку.

Зобов'язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у разі втрати годувальника, в тому числі недоплачену її частину, з 50 років, тобто з 17 січня 2012 року з вирахуванням сум, отриманих ОСОБА_1 внаслідок нарахування їй дострокової пенсії за віком з 05.06.2014 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 197 КАС України в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 23 липня 1983 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який проходив службу в органах державної безпеки, було укладено шлюб.

З 29 грудня 2002 року вона не працювала у зв'язку з хворобою ОСОБА_2. оскільки

постійно його доглядала та займалася хатніми справами. ОСОБА_2 за час свого життя повністю матеріально забезпечував, як себе,так і її та сина.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та станом на день його смерті він отримував

заробітну плату в розмірі 1464 грн. Після смерті чоловіка вона не змогла працювати, оскільки самостійно виховувала неповнолітнього сина. Враховуючи, що з 29 грудня 2002 року по день смерті чоловіка вона перебував на повному його утриманні, то його заробітна плата була постійним та основним джерелом до існування їх сім'ї. Зазначені факти також встановлені рішенням Жовтневого районногосуду м. Запоріжжя від 18 січня 2012 року, яким встановлено факт її перебування на утриманні ОСОБА_2 з грудня 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

30.11.2011 р. ОСОБА_1 звернулася до Пенсійного фонду України в Запорізькій із заявою про надання переліку документів, необхідних для призначення пенсії у разі втрати годувальника.

Листом №2970 від 12.12.2011 року ГУ ПФУ в Запорізькій області надано ОСОБА_1 роз'яснення, які документи необхідні для призначення пенсії. 03 лютого 2012 року разом із зверненням про призначення пенсії у разі втрати годувальника ОСОБА_1 надала відповідні документи.

03.02.2012 року ОСОБА_3 звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника в розмірі передбаченому законодавством, а саме: 30 відсотків заробітку померлого годувальника, та надала необхідні документи.

Листом № 184/в-у від 07.02.2012 p. ГУПФУ відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії в разі втрати годувальника з 50 років, посилаючись на те, що діючим законодавством України не передбачено призначення пенсії в разі втрати годувальника з 50 років.

Задовольняючи вимоги позивачки у цій справі, суд першої інстанції виходив з неправомірності дій пенсійного органу щодо відмови у призначенні їй пенсії у разі втрати годувальника з 50 року, тобто з 17 січня 2012 року.

Проте висновок суду першої інстанції про задоволення позову колегія суддів апеляційної інстанції вважає неправильним виходячи з нижченаведених підстав

У лютому 2012 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою, в якій просила призначити їй пенсію у разі втрати годувальника з 50 років.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції, що діяла на час звернення позивачки до ГУ УПФУ в Запорізькій області з питання призначення їй пенсії, встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності трудового стажу не менше 15 років.

Згідно п. «в» ч.4 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» непрацездатними членами сім'ї вважаються батьки та дружини військовослужбовців, осіб,які мають право на пенсію за цим законом, які загинули, померли чи пропали безвісті в період проходження служби мають право на пенсію не раніше як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 « Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», або якщо вони є інвалідами.

Судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що з урахуванням зниження на 5 років Позивачка має право на пенсію лише з 55 років, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_2

Отже застосування судом першої інстанції Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції від 03.04.2003 року є помилковим, оскільки до вказаного закону неодноразово вносилися зміни, зокрема до ст..30,31 зміни внесено ЗУ №3668 від 08.07.2011 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», які набули чинності з 01.10.2011 року.

Спірні правовідносини між ГУ ПФУ в Запорізькій області та ОСОБА_1 виникли з 03 лютого 2012 року, тобто з моменту звернення позивачки з заявою про призначення їй пенсії з 17.01.2012 року, таким чином у даному випадку мають застосовуватися норми, що діють на момент вирішення заяви позивачки від 03.02.2012 року органом пенсійного фонду. На момент призначення пенсії діяв Закон України « Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції від 01.10.2011 року, що й підлягає застосуванню.

ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до ст..16 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як дружина загиблого військовослужбовця з 05 червня 2014 року, згідно довідки №227 від 16.06.2014 року.

Відповідно до ст. 7 Закон України « Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Відповідно до ст..10 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у разі втрати годувальника), призначається одна із цих видів пенсії за її вибором.

Отже судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 вже отримує пенсію в УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя з 05.06.2014 року, таким чином виразивши свій вибір на отримання цього виду пенсії. Отже отримання за один і той же період двох різних видів пенсій суперечить чинному законодавству.

Враховуючи викладене, суд першої інстанцій дійшов до необґрунтованих висновків про наявність підстав для задоволення позовних вимог, та невірно застосував норми матеріального закону, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції згідно ст. 202 КАС України.

Також колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки у відповідності до вищенаведених приписів матеріального закону позивачка набуде право на отримання пенсії у разі втрати годувальника після досягнення нею 55 річного віку, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_2

Керуючись ст.ст.197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2014 року по справі № 2а/331/74/14 (0808/5687/2012)- задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2014 року по справі № 2а/331/74/14 (0808/5687/2012) - скасувати

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст. 212 КАС України до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай