Справа № 806/5742/14
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Романченко Є.Ю.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА

іменем України

"05" березня 2015 р. Справа № 806/5742/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Зарудяної Л.О.

Іваненко Т.В.,

при секретарі Білоцькій А.В. ,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Полісянка" на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "13" січня 2015 р. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Полісянка" до Управління Пенсійного фонду України в м.Житомирі Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішення ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області № 546 від 10.12.2014 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду в сумі 11777, 96 грн. У обґрунтування позову посилався на те, що нарахування підприємству спірним рішенням пені на підставі п.2 ч.9 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є протиправним. Так як частина 9 статті 106 зазначеного Закону виключена на підставі Закону України № 2464-VI (2464-17) від 08.07.2010 і на момент прийняття рішення №546 ця норма втратила чинність. Відтак, позивач вважає, що оспорюване рішення є протиправним.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 13 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство "Полісянка" посилаючись, зокрема на порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржену постанову скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судами встановлено, що Публічне акціонерне товариство "Полісянка" перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області як платник страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

10 грудня 2014 року начальником Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області на підставі пункту 2 частини 9 статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" прийнято рішення №546 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду. Цим рішенням позивачу нараховано пеню в сумі 11777, 96 грн.

Судом першої інстанції з'ясовано, що пеня нарахована у зв'язку з несвоєчасною сплатою ПАТ "Полісянка" фінансових санкцій, нарахованих рішеннями контролюючого органу від 19 травня 2008 року № 877, 878, 879, правомірність застосування яких перевірена та підтверджена постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 23.04.2009 в справі № 2-а-10704/08, та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2010р., якою рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судові рішення у справі № 2-а-10704/08 набрали законної сили 22.06.2010, тобто з цієї дати позивач зобов'язаний сплатити суми фінансових санкцій до Пенсійного фонду.

Проте, борг по фінансових санкціях погашено ПАТ "Полісянка" лише 24 листопада 2014 року, що підтверджено розрахунком фінансової санкції та пені по особовому рахунку страхувальника.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення від 10.12.2014 № 546 прийнято Управлінням Пенсійного фонду України в м. Житомирі на підставі Закону та у межах його повноважень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За період до 1 січня 2011 року відносини, що виникали між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, регулювалися Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV. Зазначеним Законом визначалися платники страхових внесків, порядок їх нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Частиною другою статті 106 Закону №1058-IV, яка діяла до 1 січня 2011 року, було передбачено, що суми страхових внесків, своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій. Із набранням чинності Законом України «Про збір і облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-VI наведена вище норма матеріального права була скасована (підпункт «й» підпункту 12 пункту 11 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону).

Сплата страхових внесків здійснюється у строки, визначені частиною шостою статті 20 Закону № 1058-ІV, - щоквартально, протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного кварталу. Суми несплачених страхових внесків вважаються простроченою заборгованістю і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Водночас відповідно до абзацу п'ятого пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Враховуючи наведене, після набрання чинності Законом №2464-VІ за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування збережено повноваження щодо застосування фінансових санкцій (пені) за несплату заборгованості зі страхових внесків, яка виникла до 1 січня 2011 року.

Проаналізувавши наведені норми права, колегія суддів дійшла висновку, що суми штрафних санкцій (пені) за несплату заборгованості зі страхових внесків, яка виникла до 1 січня 2011 року, мають бути стягнуті й після цієї дати, оскільки зазначена заборгованість виникла в період дії статті 106 Закону №1058-IV, а тому відповідач правомірно застосував до позивача фінансові санкції та нарахування пені за несвоєчасну сплату страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 2009, 2010 роки відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості, а саме положень статті 106 Закону № 1058-IV.

Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією, висловленою в постановах Верховного Суду України від 3 липня 2012 року та від 25 березня 2014 року (справи №21-157а12, №21-27а14), які відповідно до положень статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковими для всіх судів України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують зроблений судом першої інстанції висновок.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, тому передбачених статтями 201, 202 КАС України підстав для його зміни чи скасування та ухвалення нового рішення, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Полісянка" залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "13" січня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Л.О. Зарудяна

Т.В. Іваненко

Повний текст cудового рішення виготовлено "05" березня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Публічне акціонерне товариство "Полісянка" пров.1-й Сінний,4,м.Житомир,10029

3-представник позивача ОСОБА_3 АДРЕСА_1

4- відповідачу: Управління Пенсійного фонду України в м.Житомирі Житомирської області вул.Перемоги, 55,м.Житомир,10003

- ,