Справа № 308/5494/13-а
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року м. Київ К/800/46412/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Малиніна В.В.,

Ситникова О.Ф.,

провівши в порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання утриматись від вчинення певних дій,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Паннонія Авто-Центр» (далі - Товариство) на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 20013 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 пред'явив у суді позов до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області (далі - Виконком), в якому просив визнати протиправними дії щодо:

одностороннього розірвання Договору про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування від 20 жовтня 2010 року № 5;

позбавлення його права здійснювати пасажирські перевезення на маршруті загального користування № 9 „вул. Котляревського - Речовий ринок" (через Залізничний вокзал);

оголошення конкурсу із перевезення пасажирів на вказаному маршруті.

Також, просив зобов'язати Виконком утриматись від вчинення дій, а саме: одностороннього розірвання Договору про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування від 20 жовтня 2010 року № 5.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 березня 2014 року, позов задоволено.

В обґрунтування касаційної скарги Товариство посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування прийнятих ними рішень та ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами встановлено, що на підставі рішення конкурсного комітету із визначення автомобільних перевізників на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування від 15 жовтня 2010 року, між Виконкомом та ФОП ОСОБА_4 20 жовтня 2010 року укладено Договір № 5 про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування (далі - Договір). Термін дії цього договору 5 років, строк дії до 16 грудня 2015 року.

Управління Укртрансінспекції у Закарпатській області листом від 20 листопада 2012 року № 03-405/1 повідомило Виконком про анулювання ліцензії ФОП ОСОБА_4 на право надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автобусами, серії НОМЕР_1 від 17 серпня 2011 року, згідно з наказом Головавтотрансінспекції № 255 від 16 жовтня 2012 року.

Виконком про вказану обставину проінформував ФОП ОСОБА_4, який повідомив про подання ним 21 листопада 2012 року заяви щодо видачі нової ліцензії, на підтвердження чого пред'явив опис документів, що додавалися до такої заяви з підписом працівника управління, який її прийняв.

5 грудня 2012 року ФОП ОСОБА_4 отримав лист Виконкому від 3 грудня 2012 року № 02-19/522, в якому повідомлено, що згідно пункту 2.2.1 Договору № 5 від 20 жовтня 2010 року, даний договір вважати таким, що втратив чинність.

Відповідно до частини першої статті 651 Цивільного кодексу (далі - ЦК України) зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина третя цієї ж статті передбачає односторонню відмову від договору повністю або частково, у разі, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 2.1.2 Договору, організатор попереджає письмово перевізника про порушення ним умов договору.

Пунктом 2.2.3 цього ж Договору, перевізник забезпечує у 30-денний термін усунення порушень умов Договору, виявлених організатором, про що інформує організатора письмово.

Згідно з пунктом 3.3 Договору, у разі не усунення перевізником порушень умов договору, виявлених організатором, організатор має право розірвати договір в односторонньому порядку.

З огляду на наведене, умовами вказаного договору встановлено право Виконкому розірвати спірний договір в односторонньому порядку, однак реалізація його обумовлена дотриманням відповідної процедури, а саме після письмового повідомлення позивача про порушення ним умов договору та не усуненням останнім у 30-денний термін виявлених порушень.

Оскільки відповідач встановлених договором умов щодо повідомлення в письмовій формі позивача про порушення ним умов договору не дотримався та не надав можливості останньому їх усунути у 30-денний термін, суди дійшли обґрунтованого висновку про протиправність дій відповідача щодо його розірвання в односторонньому порядку.

Відповідно до повідомлень Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті в Закарпатській області від 7 грудня 2012 року № 529/1, 529/3, 529/8, 529/6, 529/7, 529/4, 529/5, 529/2 - 4 грудня 2012 року наказом Укртрансінспекції № 180 прийнято рішення про видачу позивачу ліцензії НОМЕР_2 на право провадження господарської діяльності з надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автобусами, строк дії 5 грудня 2012 року (необмежений), що свідчить про усунення позивачем порушення умов перевезень, ще до виявлення їх відповідачем.

До того ж, як встановлено судами попередніх інстанцій, 23 березня 2013 року у випуску №11 (704) газети «Ужгород» Виконком розмістив оголошення про конкурс із перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, зокрема, на маршруті № 9 «вулиця Котляревського - Речовий ринок» (через Залізничний вокзал), право обслуговувати який має позивач відповідно до спірного договору.

За таких обставин, суди дійшли правильного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та задовольнили їх.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку, що зазначені вище протиправні дії Виконкому позбавили позивача можливості обслуговувати автобусний маршрут загального користування № 9, що призвело до порушення його прав які підлягають захисту.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про обґрунтованість позовних вимог.

За визначеннями, наведеними у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), адміністративний договір - дво- або багатостороння угода, зміст якої складають права та обов'язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди.

Відповідно до положення статті 30 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать затвердження маршрутів і графіків руху місцевого пасажирського транспорту незалежно від форм власності, узгодження цих питань стосовно транзитного пасажирського транспорту у випадках, передбачених законодавством; залучення на договірних засадах підприємств, установ та організацій, що не належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, до участі в обслуговуванні населення засобами транспорту і зв'язку.

Частиною першою статті 42 Закону України від 5 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.

З огляду на наведене, спірний договір є адміністративним, оскільки за цим договором відповідач діє як суб'єкт владних повноважень на виконання управлінських функцій - регулювання та контролю в сфері автомобільного транспорту.

Таким чином, доводи касаційної скарги про те, що вказаний договір не є адміністративним, не ґрунтується на положеннях чинного законодавства України і є помилковим.

Враховуючи, що доводи касаційної скарги правильності висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, останні під час розгляду справи вірно застосували норми матеріального права та не порушили норми процесуального права, то відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для скасування ухвалених ними рішень відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Паннонія Авто-Центр» залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 березня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам та оскарженню не підлягає.

Судді В.В.Швець

В.В.Малинін

О.Ф.Ситников