Справа № 810/463/15
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2015 року 810/463/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Тетіївському районі Київської області про стягнення витрат

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Тетіївському районі Київської області про стягнення витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або профзахворювання у розмірі 355,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у жовтні, листопаді та грудні місяцях 2014 року ним здійснювались виплати пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок профзахворювання. Однак, відповідач протиправно відмовився відшкодовувати понесені позивачем витрати на їх виплату та доставку.

Відповідач позов не визнав, заперечення надав суду у письмовій формі та просив суд у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень вказав, що оскільки позивачем надані не усі документи для проведення страхових виплат у нього відсутні правові підстави для їх відшкодування.

Представники сторін у судове засідання, призначене на 25.02.2015, не з'явились. Разом з цим, матеріали справи містять клопотання сторін про розгляд справи за відсутності їх представників.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, позивач включив до Актів щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання у жовтні та листопаді 2014 року суму пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві громадянину ОСОБА_1 у загальному розмірі 300,00 грн. та у листопаді, грудні 2014 року суму пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок профзахворювання громадянці ОСОБА_2 за померлого чоловіка ОСОБА_3 у загальному розмірі 55,30 грн. (а.с. 6, 8, 10).

Вказані акти звірки разом із списками осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, направлені відповідачеві. Водночас, відповідач не прийняв до заліку включені суми витрат на її виплату за вказаний період та відмовився їх відшкодовувати.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, визначено Законом України від 23.09.1999 № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон України від 23.09.1999 № 1105-XIV).

Підпунктами "г", "д" пункту 1 частини першої статті 21 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV, у редакції закону чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсію у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 №5-4/4, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16.05.2003 за №376/7697, затверджений Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 3 Порядку, відшкодуванню підлягають пенсії, призначені відповідно до пунктів "а", "в", "г" статті 26, статей 37, 38, та пенсії, виплачені відповідно до статей 91, 92 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в разі настання страхових випадків, визначених Переліком обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2001 року №1094.

Пунктом 4 Порядку N 5-4/4 передбачено перелік виплат, які відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України, серед якого відсутня щомісячна державна адресна допомога та витрати на її доставку.

Так, відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення", "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та інших нормативно-правових актів, а саме: сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію; допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію; сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій.

Отже, зазначеними нормами прямо визначено обов'язок відповідача стосовно відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або профзахворювання.

Як вбачається із наявної у матеріалах справи таблиці розбіжностей до довідки про відшкодування відповідачем витрат, пов'язаних з виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, відповідач відмовився приймати до відшкодування суми витрат, понесених у зв'язку із виплатою пенсії громадянину ОСОБА_1, оскільки акт за формою Н-1 не відповідає вимогам законодавства.

Разом з цим, у ході розгляду справи відповідачем не надано жодних пояснень та не повідомлено суд в чому полягає така невідповідність.

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, зокрема, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів на підтвердження обставин, наведених у запереченнях та таблиці розбіжностей, а відтак, не довів правомірності відмови у відшкодуванні суми витрат, понесених у зв'язку із виплатою пенсії громадянину ОСОБА_1.

Щодо неврахування витрат на виплату пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок профзахворювання тимчасово переселеній із зони проведення АТО громадянці ОСОБА_2 за померлого чоловіка ОСОБА_3 у загальному розмірі 55,30 грн. суд зазначає таке.

Відповідно до статті 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - Основи) страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 статті 25 Основ за цим видом страхуванням надається, зокрема, пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

За змістом статті 6 Основ, статті 58 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і статті 6 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" страховиками є цільові страхові фонди, зокрема з пенсійного страхування та страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, а саме - Пенсійний фонд України та Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Згідно з частиною четвертою статті 26 Основ, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплено пунктом 5 частини першої статті 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (у редакції, яка діяла на дату виникнення спірних відносин).

За змістом статті 33 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.

Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Відповідно до положень статті 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" факт перебування особи на утриманні померлого підтверджується довідкою житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - довідкою виконавчого органу ради чи інших документів про склад сім'ї померлого, в тому числі про тих, хто перебував на його утриманні, або копії відповідного рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме довідки Зимогірївської міської ради від 12.02.2008 № 145 ОСОБА_2 перебувала на повному утриманні чоловіка - ОСОБА_3 (а.с.33), а відтак, має право на одержання щомісячних страхових виплат.

Відповідно до листа Відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Словяносербському районі Луганської області від 03.08.2010 № 509/07 ОСОБА_3 помер 29.05.2001у зв'язку із отриманим професійним захворюванням, що спричинили втрату працездатності. Рішенням обласної МСЕК від 26.11.2001 було встановлено причинно-наслідковий зв'язок між смертю та профзахворюванням. До відділення справа була передана ДП шахтою «Черкаська» 16.04.2002 після смерті потерпілого.

Тобто, справа померлого ОСОБА_3 у 2002 році була передана до Відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Словяносербському районі Луганської області.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача як на підставу для відмови у відшкодуванні витрат, понесених позивачем для виплати пенсії громадянці ОСОБА_2 на наявність даного листа, оскільки він був складений у 2010 році, в той час як виплата пенсій відбулась у 2014 році; зі змісту даного листа незрозуміло за якими страховими виплатами зверталась громадянка ОСОБА_2, в той час як їх різновид, визначено у положеннях статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Крім цього, відповідно до пояснень позивача, що не було спростовано відповідачем, Пенсійним фондом України неодноразово надавались роз'яснення щодо організації роботи з взяття на облік осіб, які переселилися з Донецької та Луганської областей. Так, особа, яка звертається за переведенням пенсійної справи, подає до органу Пенсійного фонду України виключно паспорт громадянина України (тимчасове посвідчення громадянина України) та пенсійне посвідчення (за наявності). Документи для підтвердження фактичного місця проживання не вимагаються. Взяття на облік здійснюється за адресою, вказаною заявником у заяві, без проведення перевірок. Виплати здійснювати на підставі електронних пенсійних справ.

Як зазначив представник позивача, всі показники (розмір та складові) пенсії громадянки ОСОБА_2, яка взята на облік в Управлінні ПФУ у Тетіївському районі, перенесені з електронної пенсійної справи даної громадянки за попереднім місцем реєстрації та жодних коригувань позивачем не здійснювалось.

Разом з цим, електронна пенсійна справа містить відомості про виплату громадянці ОСОБА_2 щомісячної доплати за втрату годувальника.

Жодних інших обставин, які слугували підставою для відмови у відшкодуванні позивачеві суми заборгованості по виплаті пенсії громадянці ОСОБА_2 відповідачем не наведено.

На підставі викладеного судом встановлено, що у відповідача утворилась та наявна заборгованість по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок профзахворювання, у вказаному вище розмірі.

Склад витрат та факт їх понесення Управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області підтверджується доказами, наявними у матеріалах справи, зокрема, актами щомісячних звірок витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, за жовтень, листопад, грудень 2014 року, актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом форми Н-1, протоколом про призначення пенсії по III групі інвалідності внаслідок трудового каліцтва, протоколом про призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок професійного захворювання, випискою із акта огляду МСЕК, медичними довідками.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належними та допустимими доказами правомірність своїх дій та рішень.

З огляду на зазначене та беручи до уваги докази, які наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Оскільки, спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача - суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Тетіївському районі Київської області на користь Управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області заборгованість в сумі 355 (триста п'ятдесят п'ять) грн. 30 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 10 березня 2015 року.