Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 року м. Київ К/9991/48953/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області на постанову Середино-Будського районного суду Сумської області від 29 грудня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2012 року та касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

У березні 2011 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача. Просив визнати неправомірною відмову управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області щодо видачі довідки на підтвердження права на передбачені ст. 22 Закону України «Про міліцію» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі-Закон) пільги та зобов'язати відповідача видати таку довідку.

Постановою Середино-Будського районного суду Сумської області від 29 грудня 2011 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області та зобов'язано відповідача надати ОСОБА_4 довідку стосовно отримання ним соціальних пільг, як працівником міліції, звільненим зі служби за хворобою.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2012 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області ставить питання про скасування оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах касаційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 проходив службу в органах внутрішніх справ Російської Федерації і був звільнений за п. "з" ст. 58 Положення про проходження служби в органах внутрішніх справ Російської Федерації через обмежений стан здоров'я. Згідно висновку окружної військово-лікарської комісії УВС Брянської області від 1 березня 1999 року вих. № 19/1-419 хвороба отримана в період проходження служби.

У 2006 році пенсіонер органів внутрішніх справ Російської Федерації ОСОБА_4 у зв'язку зі зміною місця проживання перевів пенсію до пенсійного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області.

Згідно посвідчення № 98/9976, виданого 2 листопада 2006 року ВФРЕ управління Міністерства внутрішніх справ в Сумській області на ім'я майора міліції ОСОБА_4, йому призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органу внутрішніх справ України", починаючи з 1 квітня 2006 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на пільги, передбачені ст. 22 Закону України «Про міліцію».

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач не має права на вказані пільги, оскільки звільнений з органів внутрішніх справ Російської Федерації у зв'язку з обмеженим станом здоров'я, а не через хворобу.

Згідно п. «б» та п. «в» ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії; через обмежений стан здоров'я - у разі визнання їх придатними до військової служби поза строєм у мирний час (у військовий час обмежено придатними 1-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії при неможливості використання їх на службі у зв'язку з відсутністю відповідних вакантних посад. Це дві різні підстави звільнення зі служби.

Пунктом 58 Положення про проходження служби в органах внутрішніх справ Російської Федерації передбачено звільнення за хворобою - на підставі постанови військово-лікарської комісії про непридатність до служби (п. «ж»), та через обмежений стан здоров'я - на підставі постанови військово-лікарської комісії про обмежену придатність до служби, неможливістю за станом здоров'я виконувати службові обов'язки відповідно займаній посаді та відсутністю можливості переміщення по службі на посаду, на якій він може виконувати службові обов'язки з урахуванням стану здоров'я.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що як діючим законодавством України, так і діючим законодавством Російської Федерації (Положення про проходження служби в органах внутрішніх справ Російської Федерації п. 58), звільнення зі служби в запас здійснюється як через хворобу, так і через обмежений стан здоров'я. Це різні підстави звільнення. Законодавство Російської Федерації, як і законодавство України фактично однаково регламентують та відрізняють підставу звільнення за хворобою та підставу звільнення через обмежений стан здоров'я.

Порядок та умови проходження служби в міліції згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про міліцію» № 565-ХІІ регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

У пункті 64 Положення закріплено перелік підстав для звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу зі служби.

Частиною 6 ст. 22 Закону України «Про міліцію» № 565-ХІІ визначено підстави звільнення, за якими передбачено право на збереження пільг, встановлених цим Законом, а саме: за віком, хворобою або вислугою років, які відповідають підпунктам «а», «б» пункту 64 Положення.

Таким чином, незалежно від наявності умов для призначення пенсії за вислугу років, перелік яких міститься у ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, право на збереження установлених Законом України «Про міліцію» № 565-ХІІ пільг має лише працівник міліції, звільнений зі служби з підстав, визначених у ст. 22 цього Закону, тобто за віком, хворобою або вислугою років.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 12 листопада 2013 року, 17 грудня 2013 року (справи № № 21-398а13, 21-447а13).

За таких обставин, коли суди встановили, що ОСОБА_4 звільнено з органів внутрішніх справ через обмежений стан здоров'я, тобто не за хворобою як передбачено ст. 22 Закону України «Про міліцію», суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що ст. 22 діючого Закону України "Про міліцію" не передбачає надання пільг особам, які звільнені через обмежений стан здоров'я, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Мотиви та доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційних скарг про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процессуального права безпідставні, не грунтуються на доказах та спростовуються висновками судів, викладениими у судових рішеннях.

За таких обставин, перевіривши у межах доводів касаційних скарг правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Що стосується доводів касаційної скарги відповідача про скасування постанови суду першої інстанції, то вона обґрунтовано скасована судом апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області та ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2012 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк