Справа № 808/9263/14
Суддя: Матяш Ольга Віталіївна
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року Справа № 808/9263/14 ДО/808/1265/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого-судді Матяш О.В., розглянувши у порядку письмового провадження в м. Запоріжжя справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, зазначивши в заяві, що в 1989 році в стіні будинку АДРЕСА_2, в якому мешкала ОСОБА_1, було виявлено та вилучено радіаційне джерело цезій-137. Експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної ради по виявленню причинного зв'язку захворювань та інвалідності по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та їх професійного характеру, прийнятим 02.02.1993 на засіданні №23, виданий 25.02.1993 за № 649, було встановлено, що її захворювання пов'язані з іонізуючим випромінюванням, що аналогічно результатам роботи з ліквідації наслідків на ЧАЕС.

Відповідно до вказаного висновку ОСОБА_1 було видано посвідчення категорії 2 серії НОМЕР_1 від 12.09.1994, яке надавало їй право на пільги і компенсації. 15.09.2012 ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 та змінила прізвище на теперішнє, у зв'язку з цим звернулася до відповідача з заявою про видачу їй посвідчення на нове прізвище. Відповідач відмовив в видачі нового посвідчення, посилаючись на те, що отримані нею дози радіації не становлять для неї небезпеки.

Позивач вважає дії відповідача протиправними та такими, що порушують її соціальні права на отримання статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови їй у видачі посвідчення громадянина, евакуйованого у 1986 році із зони відчуження, категорії 2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №44 від 18.06.1991, та зобов'язати відповідача видати їй вказане посвідчення.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явилася, надала клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні, зазначивши в запереченнях, що, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України №674 від 02.12.1992 «Про порядок віднесення деяких категорій громадян до відповідних категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи відносяться тільки громадяни, які безпосередньо брали участь у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї або постраждали від радіаційного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил зберігання і поховання радіоактивних речовин, що сталися не з вини потерпілих, що визначається актом за формою Н1 (у разі коли захворювання пов'язано з виробничою або професійною діяльністю), або актом державної комісії про нещасний випадок (радіаційну аварію), якщо такий зв'язок встановлено медичними закладами.

ОСОБА_1 жодного з цих документів надано не було. Наданий ОСОБА_1 протокол №282 містить відомості, що збільшення дози природного радіаційного гамма-фону в квартирі №121 в будинку №5 не було, оскільки розрахункова потужність склала 0,1% від рівня природного гамма-фону в квартирі. Отримані дози не містять радіаційної небезпеки. Також, в даному протоколі невірно зазначено дату народження ОСОБА_1 - 1984 рік, тобто її вік було завищено на 1 рік. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначає, що з дня народження до 1984 року проживала в АДРЕСА_2, проте, згідно з наданим протоколом, вона проживала по тій же вулиці, але в квартирі №121 в будинку №5. Також, потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 2, евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, посвідчення видається на підставі довідки про евакуацію, виданої Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями. Проте, вказаної довідки ОСОБА_1 надано не було. З огляду на вищевикладене у відповідача немає правових підстав для видачі їй посвідчення категорії 2. Тому просить відмовити у позові.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, надав до його початку клопотання про розгляд справи без його участі, позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні.

Згідно із ч.4 ст.122 КАС України, «особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами». У зв'язку з вищенаведеним суд розглянув справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши наявні у справі докази та надавши їм оцінку, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на таке: як зазначено в позові, у 1989 році зі стіни будинку АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено радіаційне джерело - цезій -137. Відповідно до експертного висновку центрального міжвідомчого експертної ради по встановленню причинного зв'язку захворювань та інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та їх професійного характеру №649 від 25.02.1993, прийнятого на 23 засіданні 02.02.1993, захворювання ОСОБА_3 (дівоче прізвище позивача) пов'язані з іонізуючим випромінюванням, аналогічно пов'язані з роботами по ліквідації наслідків на ЧАЕС (а.с.7). Також позивачу було видано посвідчення громадянки, евакуйованої у 1986 році із зони відчуження (а.с.6).

В даному висновку зазначено, що ОСОБА_3 проживає за адресою:АДРЕСА_1. Факт її проживання за вказаною адресою підтверджується й довідкою №01-24-48 від 31.03.2014 (а.с.8). Проте в позові ОСОБА_1 зазначає, що з дня свого народження до 1984 року вона мешкала в квартирі АДРЕСА_2, проте датою її народження є 12.09.1985, отже не зрозуміло, як вона могла мешкати в цьому будинку з дня свого народження до 1984 року. Також проживання її в вказаному будинку взагалі не підтверджено доказами.

15.09.2012 ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 та змінила прізвище на ОСОБА_2 (а.с.5).

З метою отримання посвідчення громадянки, евакуйованої у 1986 році із зони відчуження, на нове прізвище позивач звернулася до відповідача, проте останній відмовив їй в видачі такого посвідчення, мотивувавши відмову тим, що проживання в будинку, у стіні якого було виявлено радіаційний елемент, не є підставою для віднесення до однієї з категорії громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с. 16.).

Відповідно до протоколу вимірювання потужності дози природного радіаційного гамма-фону в повітрі жилих приміщень та розрахунку променевих навантажень жильців №282 (з урахуванням можливого опромінення від радіоактивного джерела CS - 137, що знаходився до 29.11.1989 в міжквартирній стіні АДРЕСА_3) , збільшення дози природного радіаційного гамма-фону в квартирі №121 в будинку №5 не було, оскільки розрахункова потужність склала 0,1% від рівня природного гамма-фону в квартирі. Отримані дози не містять радіаційної небезпеки (а.с.19). Проте, в даному протоколі роком народження позивача дійсно зазначено 1984 рік, що не відповідає дійсності.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно із ст.ст. 10 - 12 вищевказаного Закону, «учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців *, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

До потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать:

1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов'язкового) і гарантованого добровільного відселення;

2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років;

4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років;

5) особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов'язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України;

6) особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв'язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п'ятої статті 17 цього Закону.

Крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать неповнолітні діти, зазначені у статті 27 цього Закону. Після досягнення повноліття (в разі одруження або влаштування на роботу в передбачених чинним законодавством випадках до досягнення повноліття - за їх бажанням відповідно з часу одруження або влаштування на роботу) визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи провадиться на умовах, визначених частиною першою цієї статті, а щодо потерпілих, зазначених у пункті 6 частини першої цієї статті, визначення категорії провадиться відповідно до пункту 1 частини першої статті 14 цього Закону.

Причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Неповнолітнім дітям, зазначеним у статті 27 цього Закону, в разі захворювання причинний зв'язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи встановлюється відповідно до частини першої цієї статті.

На встановлення причинного зв'язку між погіршенням стану здоров'я і встановленням інвалідності та наслідками Чорнобильської катастрофи мають право особи, яким після досягнення повноліття не буде надано відповідно до частини першої статті 11 цього Закону статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, з числа: - зазначених у пункті 2 статті 27 цього Закону; - народжених після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері мав підстави належати до 1 або 2 категорії постраждалих, або матір'ю, яка на час настання вагітності або під час вагітності мала підстави належати до 1 або 2 категорії постраждалих; - хворих на рак щитовидної залози».

Відповідно до ст.ст. 14, 15 вищевказаного Закону, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: - з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів; - з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів; - у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи; - евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття); - особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2.

Підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Підставою для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і тих, які самостійно переселилися, відповідно до статті 4, є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення.

Підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Визначення рівнів забруднення, доз опромінення, відновлення їх шляхом розрахунку здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідних державних органів та обласних державних адміністрацій.

Згідно з ст. 27 вищевказаного Закону №796-XII, до дітей, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, належать неповнолітні діти, які: евакуйовані із зони відчуження, у тому числі діти, які на момент евакуації знаходились у стані внутріутробного розвитку; проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше одного року у зоні безумовного (обов'язкового) відселення; проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше двох років у зоні гарантованого добровільного відселення; проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше трьох років у зоні посиленого радіоекологічного контролю; народились після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері мав підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, або народжені матір'ю, яка на час настання вагітності або під час вагітності мала підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи; хворі на рак щитовидної залози незалежно від дозиметричних показників, а також хворі на променеву хворобу; одержали дозу опромінення щитовидної залози внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка перевищує рівні, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Відповідно до Порядку віднесення деяких категорій громадян до відповідних категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 674 від 02.12.1992, до категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи відносяться громадяни, які безпосередньо брали участь у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї або постраждали від радіаційного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил зберігання і поховання радіоактивних речовин, що сталися не з вини потерпілих, що визначається актом за формою Н1 (у разі коли захворювання пов'язано з виробничою або професійною діяльністю), або актом державної комісії про нещасний випадок (радіаційну аварію), якщо такий зв'язок встановлено медичними закладами.

Відповідно до п.п. 2, 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 51 від 20.01.1997, «посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Посвідчення видаються потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особам, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) і особам, які постійно проживали в зоні безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 р. N 224), - на підставі довідки, виданої Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями (додатки №3 або № 4)».

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст.71 КАС України, «в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову».

З огляду на вищевикладені норми права та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у видачі посвідчення громадянки, евакуйованої із зони відчуження ,у 1986 році є правомірними, оскільки у відповідача дійсно не було правових підстав для видачі ОСОБА_1 такого посвідчення, так як остання не надала ані суду, ані відповідачу документів, визначених Законом, на підставі яких здійснюється така видача, а саме: акту за формою Н1 або акту державної комісії про нещасний випадок (радіаційну аварію), якщо такий зв'язок встановлено медичними закладами; довідки, виданої Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями (додатки № 3 або № 4 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 51 від 20.01.1997).

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову й визнання протиправними дій відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у видачі посвідчення громадянки, евакуйованої із зони відчуження у 1986 році, та зобов'язання його видати таке посвідчення.

Керуючись ст.ст.17,158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у позові відмовити.

Постанова може бути оскаржена у Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Запорізький окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання постанови у повному обсязі шляхом подання апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, що її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Матяш