Справа № 826/1287/15
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2015-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2015 року 16:40 № 826/1287/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Саніна Б. В. при секретарі судового засідання Дмитрієвій В. В. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомарбітражного керуючого Титаренко Миколи Олександровича
доНаціональної комісії з цінних паперів та фондового ринку
третя особаПублічне акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інвестиції плюс»
провизнання протиправною бездіяльності

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва надійшов адміністративний позов арбітражного керуючого Титаренко Миколи Олександровича (надалі - Позивач/Титаренко М.О.) до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (надалі - Відповідач/НКЦПФР), в якому просить суд:

1. Визнати бездіяльність НКЦПФР (вул. Московська, 8, корп. 30, м. Київ, 01135, ідентифікаційний код 37956207) щодо припинення Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інвестиції плюс» ( 01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 18-Б, кімн.52, ідентифікаційний код 35043708) (надалі - ПАТ «ЗНВКІФ «Інвестиції плюс»).

2. Припинити ПАТ «ЗНВКІФ «Інвестиції плюс» (01103 м. Київ, вул. Кіквідзе, 18-Б, кімн.52, ідентифікаційний код 35043708) на підставі, що не пов'язане з банкрутством.

3. Призначити ліквідатором по припиненню ПАТ «ЗНВКІФ «Інвестиції плюс» (01103 м. Київ, вул. Кіквідзе, 18-Б, кімн.52, ідентифікаційний код 35043708) арбітражного керуючого Титаренка М. О. (свідоцтво про право здійснення діяльності арбітражного керуючого № 823, адреса для листування: 04071, м. Київ, а/с №57).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.02.2015 р. провадження по справі було відкрито, залучено в якості третьої особи, без самостійних вимог, на стороні Відповідача ПАТ «ЗНВКІФ «Інвестиції плюс» та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання з'явився представник Позивача, який просить адміністративний позов задовольнити, зазначає про порушення Відповідачем положень Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (надалі - Закон №755), Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» (надалі - Закон №448), Закону України «Про інститути спільного інвестування», а саме: Відповідач не звертається до суду із адміністративним позовом про припинення ПАТ «ЗНВКІФ «Інвестиції плюс», на підставі, що не пов'язане з банкрутством.

В судове засідання з'явився представник Відповідача, який щодо позовних вимог заперечує в повному обсязі, просить в задоволенні відмовити із підстав викладених в письмових запереченнях, та зазначає про дотримання положень чинного законодавства під час своєї діяльності.

В судове засідання не з'явився представник третьої особи, про час та місце був повідомлений належним чином, клопотання про відкладення судового розгляду до суду не надходило.

Відповідно до положень ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суд перейшов до письмового провадження по справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч.2 ст.38 Закону №755 підставами для постановлення судового рішення щодо припинення юридичної особи, що не пов'язано з банкрутством юридичної особи, зокрема є неподання акціонерним товариством протягом двох років поспіль Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку інформації, передбаченої законом або/та нескликання акціонерним товариством загальних зборів акціонерів протягом двох років поспіль.

Таким чином, суд погоджується із посиланням Позивача, що діяльність юридичної особи може бути припинена через неподання акціонерним товариством протягом двох років поспіль Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку інформації, передбаченої законом та/або нескликання акціонерним товариством загальних зборів акціонерів протягом двох років поспіль.

Водночас, суд приймає до уваги положення ст.6 Закону №448, відповідно до яких передбачено, що Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку звертається до суду з позовами (заявами) у зв'язку з порушенням законодавства України про цінні папери.

Позивач вважаючи, що Відповідачем було порушено охоронювані права та інтереси Позивача, в зв'язку із не зверненням Відповідача до суду із адміністративним позовом про припинення ПАТ «ЗНВКІФ «Інвестиції плюс», на підставі, що не пов'язане з банкрутством, тому звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів.

Однак, відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

В п.1 ч.2 ст.17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за КАС України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Одночасно, ст.124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Крім того, в ст.6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, суд акцентує увагу, що за змістом наведеної норми Конституції України та КАС України судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини.

У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб'єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов'язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Таким чином, здійснюючи передбачене ст.55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тож, якщо особа вважає, що її суб'єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов'язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб'єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.

Натомість, в адміністративному позові Позивач не надає жодних пояснень в чому полягає його порушене право. Як наслідок, Позивачем не наведено, а судом не встановлено, порушеного права Позивача.

Зважаючи на наведене в сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з підстав відсутності порушеного права позивача у правовідносинах, що виникли.

Одночасно, суд критично ставиться до наданого Позивачем Договору №БВ36-13 купівлі-продажу цінних паперів від 19.02.2013 р., оскільки як вбачається із його змісту, Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська нерухомість», в особі ліквідатора Титаренка Миколи Олександровича, реалізувало Товариству з обмеженою відповідальністю «Український синдикат реклами» цінні папери (акції, прості іменні) ПАТ «ЗНВКІФ «Інвестиції плюс» в кількості 594 одиниці.

Таким чином, вказані акції були відчужені Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська нерухомість», в особі ліквідатора Титаренка Миколи Олександровича.

Крім того, суд критично ставиться до наданого Позивачем листа №10/04/10775/НК від 12.06.2014 р. оскільки із його змісту не вбачається порушеного права Позивача. Натомість, листом №10/04/10775/НК від 12.06.2014 р. Відповідачем було повідомлено Позивачу про розкриття регулярної щорічної інформації ПАТ «ЗНВКІФ «Інвестиції плюс» за 2007, 2008, 2009, 2010 роки та розкриття повідомлення про проведення загальних зборів, які призначено на 03.04.2013 р. Крім того, Позивачу було повідомлено про осіб, які подавали інформацію про ПАТ «ЗНВКІФ «Інвестиції плюс» та інформацію про Голову наглядової ради ПАТ «ЗНВКІФ «Інвестиції плюс».

Жодних інших доказів наявності права власності на цінні папери ПАТ «ЗНВКІФ «Інвестиції плюс» Позивачем до суду не надано.

Одночасно, суд акцентує увагу на положення ч.1 ст.70 КАС України якою визначається, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Натомість, і наданий Позивачем договір №БВ36-13 купівлі-продажу цінних паперів від 19.02.2013 р. і лист Відповідача №10/04/10775/НК від 12.06.2014 р. не свідчать про наявність порушеного права у арбітражного керуючого Титаренка М. О.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч.3 ст.2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що Позивачем не наведено обставин, які б свідчили про наявність порушеного права.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положення ч.1 та ч.2 ст.94 КАС України, понесені судові витрати не підлягають відшкодуванню Позивачу.

Керуючись ст.69-71, ст.94, ч.6 ст.128, ст.158-ст.163, ст.167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову арбітражного керуючого Титаренка Миколи Олександровича до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя Б. В. Санін