Справа № 826/16786/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28 січня 2015 року 15 год. 59 хв. № 826/16786/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Данилишина В.М., суддів Качура І.А., Келеберди В.І., при секретарі судових засідань Здорик Л.В., за участю представника позивача, без участі представника відповідача, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби України про визнання незаконними та необґрунтованими дій відповідача, визнання незаконним та скасування його рішення.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у судовому засіданні 28 січня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної виконавчої служби України (далі - відповідач, ДВС України) про визнання незаконними та необґрунтованими дій відповідача, що проявилися у винесенні постанови від 14 жовтня 2014 року ВП № 45042278 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) за підписом державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Юхименко Оксани Сергіївни (далі - оскаржувана постанова), а також визнання незаконною та скасування оскаржуваної постанови.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки дії відповідача є такими, що суперечать вимогам чинного законодавства та, як наслідок, порушують права та законні інтереси позивача. Судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання. Відповідач не має права відмовляти у відкритті виконавчого провадження без наявності законодавчо визначених підстав. Виконавчий лист, виданий на виконання судового рішення, відповідає вимогам, встановленим ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон).

У ході судового розгляду справи представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю, а представник відповідача не визнала позов та просила відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, поданих до суду через канцелярію разом із письмовими доказами на їх обґрунтування.

У судове засідання 28 січня 2015 року представник відповідача не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач повідомлений своєчасно та належним чином, заява про розгляд справи за відсутності його представника до суду не надійшла. Разом з тим, 28 січня 2015 року до суду через канцелярію надійшло письмове клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, яке судом залишено без задоволення у зв'язку з відсутністю обґрунтованих підстав.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 квітня 2014 року у справі № 826/2399/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року, частково задоволено позов ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до Міністерства юстиції України, третя особа: Державна виконавча служба України, про визнання протиправними дій та бездіяльності, а саме визнано протиправними дії Міністерства юстиції України щодо знищення оригіналу заяви ОСОБА_2 від 03 вересня 2007 року вхідний № П-17492 на ім'я старшого державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Абісова Артура Володимировича про виконання рішення Європейського суду з прав людини від 15 лютого 2007 року № 25476/02 у справі "Погребна проти України" у повному обсязі та перерахування коштів на рахунок в банку. В іншій частині позовних вимог відмовлено (далі - судове рішення).

З метою виконання судового рішення, 21 липня 2014 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист № 826/2399/14 (далі - виконавчий лист).

У подальшому, а саме 07 жовтня 2014 року, позивач та її представник звернулись до відповідача із заявою про прийняття до примусового виконання виконавчого документа та про відкриття виконавчого провадження.

Однак, 14 жовтня 2014 року державним виконавцем ДВС України прийнято оскаржувану постанову, якою відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа.

Суд погоджується з доводами позивача та її представника щодо наявності підстав для задоволення позову, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів та аналізу наступних норм і обставин.

Так, згідно зі ст. 1, ч.ч. 1, 2 ст. 2, ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 17, ч.ч. 1, 3, 4 ст. 18, п. 1 ч. 1 ст. 19, ч.ч. 1, 2 ст. 25, ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці).

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

У виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; резолютивна частина рішення; дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст. 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у ст. 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим ст. 18 цього Закону; 6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом з виконавчим документом.

З урахуванням вище викладених норм суд зазначає наступне.

Виконавчий лист є виконавчим документом у розумінні ст. 17 Закону та підлягає виконанню державною виконавчою службою відповідно до Закону.

Відповідно до ст. 32 Закону, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Суд зазначає, що перелік заходів примусового виконання рішень, який міститься у ст. 32 Закону, не є вичерпним.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивачу відмовлено у відкритті виконавчого провадження (у прийнятті до провадження виконавчого документа) у зв'язку з тим, що у виконавчому документі не зазначені заходи примусового виконання рішення, як це передбачено ст. 32 Закону.

Однак, враховуючи норму ст. 26 Закону, не зазначення у виконавчому листі заходів примусового виконання рішення не є передбаченою законом обставиною, яка виключає можливість здійснення виконавчого провадження.

У ході розгляду справи судом з'ясовано, що виконавчий лист відповідає вимогам ст. 18 Закону.

До того ж, на законодавчому рівні передбачено зазначення у виконавчому листі такого обов'язкового реквізиту як "резолютивна частина рішення", а не заходів примусового виконання рішення.

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2014 року у справі № 826/244/14.

Згідно з п.п. 3.1-3.3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, примусовому виконанню підлягають виконавчі документи, визначені у ст. 17 Закону.

Підставою для вжиття заходів примусового виконання рішень є виконавчий документ, який пред'явлений до виконання в установленому Законом порядку.

Виконавчий документ повинен відповідати вимогам до виконавчого документа, зазначеним у ст. 18 Закону.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин вбачається протиправність дій відповідача, які полягають у прийнятті оскаржуваної постанови, внаслідок чого оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

При цьому, відповідно до норм постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7, акт суб'єкта владних повноважень може бути скасовано тільки у разі визнання його протиправним, тобто таким, що порушує права та законні інтереси особи, оскільки, скасування такого акта є способом захисту порушеного права, який застосовується у разі, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття.

Суд звертає увагу, що позивачем не пропущено встановлений ст. 181 КАС України строк звернення до суду, оскільки копію оскаржуваної постанови позивач отримала засобами поштового зв'язку 18 жовтня 2014 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, а до суду позивач звернулася 28 жовтня 2014 року (дата, зазначена на поштовому штемпелі, проставленому на конверті, у якому позов надійшов до суду), тобто у десятиденний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

На підставі вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби України про визнання незаконними та необґрунтованими дій відповідача, визнання незаконним та скасування його рішення є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). У зв'язку з тим, що позивачем та її представником не заявлено вимогу про стягнення судового збору за рахунок бюджетних коштів, суд не присуджує на користь позивача здійснені нею судові витрати відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 122, 158-163, 167, 181 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Державної виконавчої служби України щодо прийняття 14 жовтня 2014 року постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП № 45042278 за підписом державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Юхименко Оксани Сергіївни.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову від 14 жовтня 2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП № 45042278 за підписом державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Юхименко Оксани Сергіївни.

Копії постанови у повному обсязі направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя В.М. Данилишин

Суддя І.А. Качур

Суддя В.І. Келеберда

Постанова у повному обсязі складена 04 лютого 2015 року