Справа № 2а-8783/10/2070
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року м. Київ К/9991/20428/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,
при секретарі: Луцак А.В.,

розглянувши у судовому засіданні

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Градієнт ГРУПП»

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2010

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2011

у справі № 2а-8783/10/2070 Харківського окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Градієнт ГРУПП»

до 1. Харківської обласної митниці,

2. Харківської митниці,

3. Головного управління Державного казначейства у Харківській області

за участю прокурора Київського району м. Харкова

про скасування картки відмови у митному оформленні, рішення про визначення митної вартості товару, стягнення надмірно сплаченого податку на додану вартість та відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2010, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2011, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Градієнт ГРУПП» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення з підстав порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Заперечуючи проти касаційної скарги, представник Харківської митниці та прокурор просять залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено у судовому процесі, позивач для розмитнення товару «ПВХ у первинних формах (вміст ПВХ-100%) марки VINNOLIT S 3368 - середньопористий суспензійний ПВХ з високою насипною щільністю в порошкоподібному стані, призначений для виробництва листів, профілів та труб, торгівельна марка «VINNOLIT», виробник: VINNOLIT GmbH&Co/KG, країна виробництва: Німеччина, імпортованого за контрактом від 01.09.2008 № 01/09-08 подав Харківській митниці вантажні митні декларації (ВДМ) від 22.02.2010 №№ 800000015/2010/321905, 800000015/2010/321908, 800000015/2010/321904 та від 24.02.2010 №№800000015/2010/322052, 800000015/2010/322054, за якими визначив митну вартість товару 0,96 дол. США за 1 кг ваги, пославшись на договірну вартість товару.

У зв`язку з тим, що по заявлена позивачем митна вартість відрізнялась від мінімальної митної вартості ідентичних товарів за фактом раніше здійснених митних оформлень (1,06-1,12 дол. США за 1 кг ваги) Харківською митницею було відмовлено у розмитненні товару за задекларованою вартістю, про що позивачу були видані картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленню чи пропуску товару і транспортних засобів через митний кордон України від 25.02.2010: № 800000015/0/000129, № 800000015/0/000127, №800000015/0/000131, № 800000015/0/000133, № 800000015/0/000128, та прийняті рішення про визначення митної вартості товарів за резервним методом від 24.02.2010 № 800000006/2010/000452/2, від 25.02.2010 № 800000006/2010/000519/2, від 24.02.2010 № 800000006/2010/000453/2, від 24.02.2010 № 800000006/2010/000454/2, від 25.02.2010 № 800000006/2010/000518/2

У зв'язку з цим позивач заповнив ВМД від 25.02.2010: № 800000015/0/322169, №800000015/0/322170, № 800000015/0/322173, № 800000015/0/322174, № 800000015/0/322176 та сплатив податки та збори (обов'язкові платежі) згідно з митною вартістю, визначеною зазначеними вище рішеннями, повідомивши при цьому митний орган, що не згодний з визначеною митною вартістю товару. 17.05.2010 позивач оскаржив ці рішення.

За визначенням ст. 259 Митного кодексу України від 11.07.2002 № 92-IV, втратив чинність згідно з Митним кодексом України від 13.03.2012 № 4495-VI, (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості (частина 1 ст. 262 цього Кодексу).

Частиною 1 ст. 264 МК України встановлено, що заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті).

Згідно з частиною третьої цієї статті у разі виникнення потреби в уточненні заявленої митної вартості товарів або в разі незгоди декларанта з митною вартістю, визначеною митним органом, декларант має право звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг під гарантію уповноваженого банку або сплатити податки і збори (обов'язкові платежі) згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною митним органом.

Відповідно до ст. 266 цього Кодексу визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на розсуд декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 ст. 267 МК України митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або які повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів на користь продавця та/або на користь продавця через третіх осіб, та/або на пов'язаних з продавцем осіб. Такі платежі можуть бути здійснені прямо або опосередковано шляхом переказу грошей, акредитиву, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується тільки ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов'язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), використовується в разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) стосовно продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, що унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не може бути зроблено відповідне коригування відповідно до положень частини другої цієї статті; 4) покупець і продавець не є пов'язаними між собою особами або хоч і є пов'язаними між собою особами, але ці відносини не вплинули на ціну товарів. За наявності достатніх підстав вважати, що зазначені відносини вплинули на ціну оцінюваних товарів, митний орган повинен повідомити про це декларантові та надати йому можливість для відповіді та доказу відсутності впливу взаємозв'язку продавця і покупця на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. На вимогу декларанта таке повідомлення здійснюється у письмовій формі.

Згідно з частиною 1 ст. 273 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 267 - 272 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ).

Згідно статті 7 ГАТТ оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару або вартості аналогічного товару. Зазначене можливо здійснити тільки шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з наявною у митному органу інформацією, яка міститься в базі даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України.

В судовому процесі встановлено, що підставою для відмови позивачу у митному оформленні товару та прийняття рішень про визначення митної вартості товару на рівні 1,06 доларів США за 1 кг слугувала та обставина, що заявлена позивачем митна вартість не відповідала даним Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДМС України щодо митної вартості ідентичних товарів, стосовно яких було раніше здійснено митне оформлення в режимі імпорту; біржовим котируванням, наданим позивачем на запит митниці в процедурі проведення консультацій із сайту «PLATTS», довідці про транспорті витрати від 19.02.2010 № 41. Прийняттю цих рішень передувало проведення митницею процедури консультацій з позивачем, в ході якої позивачу було запропоновано надати для підтвердження задекларованої митної вартості документи згідно з переліком, встановленим пунктом 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 № 1766, в тому числі: каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) фірми - виробника товару; калькуляції фірми - виробника товарів; висновки про якісні та кількісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експортними організаціями; сертифікат про походження товару; обґрунтоване пояснення зниження контрактної вартості ідентичних товарів. Ці дії митниці були обумовлені тим, що згідно з даними сайту www.plastemart.com ціна на товар, який ввозився позивачем, впродовж періоду з квітня 2009 року по січень 2010 року зростала і в січні-лютому 2010 року зафіксована на рівні 1010 доларів США за тонну.

У процедурі консультацій позивач надав експорті ВМД, інформацію про попередні митні оформлення згідно з рішенням від 10.02.2010 та біржові котирування із сайту «PLATTS» для визначення ціни суспензійного ПВХ в регіоні, найближчому до ФРН. За даними цих котирувань ціна на вказаний товар в січні 2010 року (дані за 13, 20 та 27 січня) складала 690-710 євро/тонну (990-1010 доларів США/тонну), що відповідало наявній у митниці інформації, отриманій із сайту www.plastemart.com.

Встановивши у судовому процесі неможливість визначення митної вартості як за основним методом визначення митної вартості товару, у зв`язку з відсутністю достатніх додаткових документів у позивача для підтвердження ціни, заявленої ним до декларування, так і за наступними методами, переліченими у пунктах 2-5 ст. 266 МК України, з огляду на відсутність необхідної інформації на ідентичні та подібні товари на тих же умовах поставки (поставки на адресу позивача здійснювались за прямим договором, на відміну від інших поставок, які здійснені за непрямими договорами), об'єктивну інформацію щодо залежності вартості товару, який ввозив позивач, від дати експорту, оскільки ціна товару має значні коливання протягом тижня, суди зробили правильний та такий, що відповідає обставинам справи висновок про обґрунтованість застосування Харківською митницею резервного методу визначення митної вартості товару.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано відхилив посилання позивача на умови поставки CFR Russia (Cost and Fright) згідно з Правилами Інкотермс, оскільки поставка здійснена на умовах FCA. Застосування митним органом умов поставки FD NEW не вплинуло на правильність визначення митної вартості, оскільки ці умови і умови поставки згідно з ВМД відносяться до однієї групи Правил Інкотермс.

Доводи касаційної скарги не спростовують вказаних висновків судів попередніх інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Градієнт ГРУПП» залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2010 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко
Судді: О.А. Веденяпін
М.П. Зайцев