Справа № 807/207/13-а
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року Справа № 876/7224/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,
суддів Сапіги В.П., Онишкевича Т.В.,
за участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Демиди А.В.,
представників третьої особи Піткова І.Л., Хілковського О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області, третьої особи - Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області, третьої особи - Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання неправомірними дій щодо анулювання реєстрації місця проживання, як тимчасової реєстрації місця проживання, та зобов`язання відновити реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов мотивувала тим, що згідно відмітки у паспорті зареєстрованим місцем її проживання є АДРЕСА_1 , але за цією адресою вона не проживає. Звернувшись до Мукачівського МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області про те, чи перебуває вона на реєстраційному обліку за цією адресою, дізналась, що значиться зареєстрованою за цією адресою тимчасово і термін її реєстрації закінчився 04.09.2000 року; час і підстави зняття з реєстраційного обліку їй не повідомлені. Зазначає, що нормами чинного законодавства не передбачено поняття тимчасової реєстрації місця проживання та порядку її припинення; будь-яких судових рішень про припинення чи втрату її права на проживання та користування у зазначеному житловому приміщенні не приймалося, а тому вважає дії відповідача щодо анулювання її реєстрації неправомірними і просить зобов`язати відновити реєстрацію її місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , оскільки підстав для зняття її з реєстрації немає.
Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 червня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Позивач ОСОБА_1 оскаржила постанову суду першої інстанції. Вважає, що вона винесена без належного з`ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального права, просить постанову суду скасувати і прийняти нову, якою задовольнити її позовні вимоги.
В апеляційній скарзі зазначає, що Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлений вичерпний перелік обставин, при настанні яких орган реєстрації зобов`язаний вчинити певні дії по зняттю з реєстрації осіб, стосовно яких настали певні обставини. Апелянт вважає, що підстав для зняття її з реєстрації місця проживання у відповідача не було.
В судовому засіданні позивач та її представник підтримали апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені. Представники третьої особи заперечили проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивач не довела неправомірності дій відповідача, оскільки відповідач не вчиняв жодних дій щодо скасування реєстрації місця проживання, а в даному випадку мало місце лише завершення терміну дії тимчасової прописки. Крім того, позивач тривалий час не проживає за спірною адресою, про що визнає сама, а тому і немає підстав для реєстрації її місця проживання за адресою АДРЕСА_1 .
Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та обґрунтованими.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 23.09.1998 року була прописана за адресою: АДРЕСА_1 , як член сім`ї дружина військовослужбовця ОСОБА_2 на підставі договору найму житлового приміщення між ІНФОРМАЦІЯ_1 (військовою частиною НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 . Шлюб між позивачем та її чоловіком був розірваний за рішенням суду у 2008 році.
З договору найму жилого приміщення №18 від 13.07.2007 року ( а.с.7 ) вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_2 перебуває на балансі Мукачівського прикордонного загону і квартири у ньому є службовим житлом. Це стверджується також і змістом довідок про склад сім`ї, які видавались Мукачівським прикордонним загоном позивачу ОСОБА_1 , копії яких надані нею до позовної заяви і знаходяться в матеріалах справи ( а.с.а.с.8-11 ).
Також судом першої інстанції було встановлено, що прописка позивача, здійснена у 1998 році була тимчасовою до 04.09.2000 року.
Законом України № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», який набрав чинності 11.12.2003 року, була введена реєстрація особи за місцем проживання або місцем перебування. Статтею 16 цього Закону передбачено, що місце проживання особи, яке на день набрання чинності цим Законом підтверджувалося пропискою або було відповідно зареєстроване, вважається зареєстрованим.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або місця перебування особи - внесення відомостей про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси одного житла особи чи адреси спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту, військової частини до визначених цим Законом документів та до реєстраційного обліку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації фізичних осіб.
Документи, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, довідка про звернення за захистом в Україні.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Таким чином, виходячи із вищенаведеного, висновок суду першої інстанції про відсутність у діях позивача будь-яких ознак протиправності повністю відповідає встановленим судом обставинам та нормам матеріального права, оскільки відповідач не вчиняв жодних дій щодо скасування реєстрації місця проживання позивача і не мав підстав для відновлення реєстрації місця проживання позивача ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_1 , так як це житло не було місцем проживання чи перебування позивача.
Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для зняття позивача з реєстрації місця проживання, передбачених Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» суперечать встановленим обставинам справи, оскільки відповідач жодних дій по скасуванню ( анулюванню ) прописки ( реєстрації ) позивача не вчиняв.
Крім того, апеляційний суд не бере до уваги доводів апелянта щодо обов`язку відповідача відновити реєстрацію, оскільки відповідно до ст.118 Житлового кодексу України службові призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу нього.
Відповідно до п.п.9, 14 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними, для одержання службового житлового приміщення працівник подає заяву до адміністрації підприємства, установи, організації.
Пунктом 71 розділу VII наказу МВС України від 03.02.1992 року №66-дск передбачено, що прописка військовослужбовців Збройних Сил України, Національної гвардії, прикордонних і конвойних військ, які перебувають на дійсній та надстроковій службі та членів їх сімей здійснюється за місцем дислокації військової частини.
Як вбачається із встановлених судом першої інстанції обставин та пояснень позивача, наданих під час апеляційного розгляду, фактично позивач хоче визнати за собою право на користування спірним житловим службовим приміщенням, тому відповідачем у такому спорі має бути Мукачівський прикордонний загін, а такий спір вже був предметом розгляду у суді і судове рішення про відмову ОСОБА_1 у позові набрало законної сили.
Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України позивач не довела тих обставин, на яких ґрунтуються її вимоги, а відповідач як суб`єкт владних повноважень виконав обов`язок щодо доказування правомірності своїх дій чи бездіяльності.
Відповідно до статті 200 КАС України Львівський апеляційний адміністративний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому постанову суду слід залишити без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 червня 2014 року у справі № 807/207/13-а - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді В.П. Сапіга

Т.В. Онишкевич