Справа № 131/2044/14-а
Суддя: Димбіцький Ю. В.
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 131/2044/14-а
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.03.2015

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Димбіцького Ю.В.

при секретарі Телевань С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Іллінці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області Фурдипала Андрія Олександровича про визнання нечинною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказав, що постановою заступника начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області Фурдипала А.О. № 260 від 19 вересня 2014 року у справі про адміністративне правопорушення його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст.96 КупАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн. За змістом винесеної відповідачем постанови об'єктивна сторона адміністративного правопорушення полягала в тому, що він виконує будівельні роботи по АДРЕСА_1 з відхиленням від будівельної документації (паспорту прив'язки на тимчасову споруду) без отримання декларації про початок виконання будівельних робіт та без зареєстрованої в інспекції держархконтролю, чим порушив вимоги п.2 ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Вказану постанову позивач вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню із наступних підстав.

Відповідно до договору купівлі - продажу земельної ділянки, посвідченого 07 жовтня 2010 року він є власником земельної ділянки площею 0,0072 га., розташованої в АДРЕСА_2.

Рішенням виконавчого комітету Іллінецької міської ради № 71 від 21 квітня 2011 року йому було надано дозвіл на розробку містобудівного обґрунтування на встановлення трьох тимчасових споруд для ведення підприємницької діяльності по АДРЕСА_2. 27 червня 2014 року він отримав паспорт прив'язки на розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності, виданий відділом містобудування та архітектури Іллінецької районної державної адміністрації. На час винесення оскаржуваної постанови встановлення тимчасової споруди не завершено.

Позивач вважає, що об'єктивна сторона адміністративного правопорушення за змістом оскаржуваної постанови є неконкретизованою, оскільки в ній не вказано, в чому саме полягає відхилення в процесі будівництва від будівельної документації (паспорта прив'язки). Таке не зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, на підставі якого було винесено вказану постанову, та у приписові про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 19 вересня 2014 року, який було винесено уже після складення протоколу про адміністративне правопорушення.

На думку позивача встановлення тимчасової споруди здійснюється виключно у відповідності до паспорту прив'язки, яким передбачено форму, конструкцію, розміри та матеріал її виготовлення, тому твердження відповідача в цій частині є помилковими. Отримання декларації на початок виконання будівельних робіт та реєстрації її в інспекції держархконтролю не передбачено порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

Крім того, позивач вважає, що відповідачем помилково застосовано вимоги ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» для даних спірних правовідносин. оскільки вказаній правовій нормі йдеться про право замовника на проведення будівельних робіт I та V категорій складності з відповідними обов'язками, невиконання яких мають правові наслідки. В його ж випадку питання полягає в розміщенні тимчасової споруди із значними обмеженнями, що регулюється ст.28 вказаного Закону, а відтак оскаржувана постанова, на думку позивача, є нелегітимною через помилкове застосування норм матеріального права.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить суд визнати протиправною та скасувати винесену 19 вересня 2014 року заступником начальника інспекції державного архітектурного будівництва та контролю у Вінницькій області Фурдипалом А.О. постанову № 260 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністртивної відповідальності, передбаченої ст.96 ч.7 КупАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн.

В судовому засідання представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги свого довірителя підтримав повністю, просить їх задовольнити. Він пояснив, що позивач наразі припинив підприємницьку діяльність, однак будував тимчасову споруду для майбутнього її продовження. Вказану споруду він будував згідно паспорта прив'язки, виданого Іллінецькою районною державною адміністрацією у 2014 році. Наразі є розроблена схема земельної ділянки, ОСОБА_1 є її власником, будучи підприємцем просив надати йому дозвіл на будівництво тимчасової споруди. Рішення Іллінецької міської ради про надання позивачу дозволу на розробку містобудівного обґрунтування на встановлення тимчасових споруд не визнано незаконним. Позивач має погодження на провадження будівництва всіх відповідних органів. Тимчасова споруда, яку будував ОСОБА_1, виготовлена з полегшених матеріалів, фундаменту фактично не має. Представник позивача зазначив, що параметри, яким має відповідати тимчасова споруда, не виписані чітко в Законах України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про основи містобудування», у «Правилах благоустрою м.Іллінці» та у ДБН. Також він вказав, що не конкретизована об'єктивна сторона адміністративного правопорушення свідчить про порушення відповідачем приписів ст.19 Конституції України.

Відповідач Фурдипал А.О., будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, натомість подав до суду письмове заперечення позовних вимог ОСОБА_1, в якому просить розглянути справу без його участі та відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що він вважає заявлений позов необґрунтованим, складеним на тлумаченні законодавства у сфері містобудування на свій розсуд та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідач зазначив, що паспортом прив'язки на розміщення тимчасової споруди, виданим 27 червня 2014 року відділом містобудування та архітектури Іллінецької райдержадміністрації передбачено влаштування стіни з сандвіч панелей, металевих стійок та гіпсокартонної обшивки із середини.

Але позивачем при виконанні будівельних робіт було допущено відхилення від паспорту прив'язки, зокрема, збудовано цоколь на висоті частково (0,40м; 0,30м; 0,20м) з поглибленням ( 0,20м; 0,10м), стіни з газоблоку та монолітний пояс по периметру, що і було зафіксовано в акті перевірки № 1288-ПП та матеріалах фотофіксації від 17 вересня 2014 року. Відповідно до п.п. 2.20, 2.21 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінрегіонбуду № 244 від 21 жовтня 2011 року, встановлення тимчасової споруди здійснюється відповідно до паспорта прив'язки і відхилення від нього не допускається. Крім того, походження паспорту прив'язки, виданого відділом містобудування та архітектури Іллінецької райдержадміністрації від 27 червня 2014 року, викликає сумніви відповідача, оскільки під час здійснення перевірки 17 вересня 2014 року для огляду Інспекції було надано зовсім інший екземпляр паспорту прив'язки, з якого було зроблено фотокопію.

Наявність двох екземплярів паспорту прив'язки, виданих відділом містобудування та архітектури Іллінецької райдержадміністрації від 27 червня 2014 року, із даними щодо будівельного матеріалу, з якого мають бути виготовленні стіни тимчасової споруди, суперечать не тільки один одному, а й вимогам Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженому наказом Мінрегіонбуду від 21 жовтня 2011 року № 244, відповідно до якого тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - це, одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій.

Споруджуваний позивачем об'єкт не є тимчасовою спорудою в розумінні вимог зазначеного Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а тому для його будівництва необхідно отримати дозвільну документацію, зокрема декларацію про початок виконання будівельних робіт. Рішенням Іллінецької міської ради № 71 від 21 квітня 2011 року «Про надання дозволу на розроблення містобудівних умов і обмежень на проектування, реконструкцію, перебудову та будівництво об'єктів незалежно від форм власності» позивача також було зобов'язано приступити до виконання будівельних робіт лише після отримання відповідного дозволу в Інспекції.

Відповідач вважає, що таким чином в діях позивача наявне порушення здійснення будівельних робіт без декларації про початок виконання будівельних робіт, що не відповідає вимогам п.2 ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Під час здійснення перевірки та оформлення матеріалів адміністративного провадження жодних процесуальних порушень з боку працівників Інспекції допущено не було. як не було і зауважень до перевірки з боку позивача, що підтверджує відсутність таких зауважень в акті перевірки № 1288-ПП від 17 вересня 2014 року. На його погляд, викладене доводить, що Інспекція діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмове заперечення відповідача та надані сторонами письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних мотивів.

Відповідно до ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 17 вересня 2014 року, відповідачем 19 вересня 2014 року була винесена постанова № 260 у справі про адміністративне правопорушення, якою позивача ОСОБА_1 було визнанно винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.7 ст.96 КупАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 6800 грн. (копія постанови на а.с.6, 7).

За дослівним змістом оскаржуваної постанови, «ОСОБА_1, … виконуються будівельні роботи по АДРЕСА_1 з відхиленням від будівельної документації (паспорту прив'язки на тимчасову споруду), без отримання декларації про початок виконання будівельних робіт, без зареєстрованої в інспекції держархконтролю, чим порушив вимоги ч.1 п.2 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» відповідачем достеменно не встановлено, якою конкретно особою «виконуються будівельні роботи» та в чому саме (в яких конкретних об'єктивних параметрах щодо яких саме конструктивних елементів) полягає відхилення в процесі будівництва від будівельної документації (паспорту прив'язки).

Крім того, суд вважає, що відповідачем всупереч приписам законодавства України про адміністративні правопорушення не встановлено беззаперечно місце скоєння адміністративного правопорушення, позаяк вказане в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення «по АДРЕСА_1» не відповідає юридичному місцю розташування належної позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності земельної ділянки в АДРЕСА_2 (довідка Іллінецької міської ради Іллінецького району Вінницької області на а.с.13, копія рішення виконавчого комітету Іллінецької міської ради Іллінецького району Вінницької області від 21 квітня 2011 року № 71 «Про надання дозволу на розроблення містобудівних умов і обмежень на проектування, реконструкцію, перебудову та будівництво об'єктів незалежно від форм власності» на а.с.30, копія договору купівлі - продажу земельної ділянки на а.с.12).

Попри наявність таких суттєвих розбіжностей між зазначенням юридичного місця розташування земельної ділянки ОСОБА_1 у його правовстановлюючих документах і місця провадження будівництва у паспорті прив'язки на його ім'я (а.с.15-30) такий дозвільний документ не оспорений будь-ким і не визнаний недійсним у встановленому законом порядку.

У протоколі про адміністративне правопорушення від 17 вересня 2014 року відносно ОСОБА_1 (а.с.9 - 10) також відсутні будь-які відмітки щодо здійснення фотофіксації місця події, що в контексті приписів КУпАП знецінює доказове значення наданих відповідачем на заперечення позовних вимог фотокопій.

Згідно ст.19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов'язані

діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому, встановлення усіх складових об'єктивної сторони адміністративного правопорушення та кваліфікації дій особи за приписами КУпАП є прерогативою органу (посадової особи), уповноваженої складати протокол про адміністративне правопорушення, зміст якого щодо опису події (а.с.9 - 10) повністю автентичний змісту оскаржуваної постанови (а.с.7, 8).

Наразі виклад такого змісту не може бути змінений (конкретизований), оскільки, згідно копії повідомлення державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції від 5 січня 2015 року, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 5 січня 2015 року внесено запис № 6009487 про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області. 37694907.

Викладені у позовній заяві заперечення ОСОБА_1 своєї вини у скоєнні адміністративного правопорушення є не забороненим законом вільним способом його захисту. Вони мають бути прийнятими до оцінки, оскільки судочинство в Україні провадиться на засадах рівності сторін - учасників судового процесу перед законом і судом. Принцип змагальності характеризує таку організацію судового процесу, коли функції обвинувачення й захисту, підтримання цивільного позову й заперечення проти нього, відокремлені від судової діяльності, виконуються суб'єктами, які користуються рівними правами для відстоювання своїх інтересів, а суд виступає головним суб'єктом, що здійснює керівництво судовим засіданням і вирішує цю справу.

За своєю суттю принцип змагальності передбачає рівні можливості й умови для виконання функції обвинувачення та захисту, підтримання цивільного позову й відповіді на нього. Процесуальна рівність означає, що всі заходи, які вправі вжити обвинувач для доказування обвинувачення, захист має право застосовувати для його спростування, а все, що вправі робити цивільний позивач для підтримання позову, може робити цивільний відповідач для його заперечення.

Відповідно до п.7 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553, під час проведення позапланової перевірки посадова особа інспекції зобов'язана пред'явити службове посвідчення та направлення для проведення позапланової перевірки. Відомостей про дотримання такої процедури при проведенні позапланової перевірки 17 вересня 2014 року відповідач у своїх запереченнях не надав, відтак суд вважає, що такого передбаченого направлення на проведення перевірки немає.

Як визначено у ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо обвинуваченої особи мають тлумачитись на її користь. Відтак при встановленні сумнівних об'єктивних доказів вчинення саме ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та складових його об'єктивної сторони, суд доходить висновку, що вина позивача в його вчиненні не є безсумнівно доведеною, тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

Оскільки судом встановлено, що в діях ОСОБА_1 достеменно не встановлений і належним чином не зафіксований склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.96 ч.7 КУпАП, а відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, відсутність складу адміністративного правопорушення виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення і зумовлює закриття розпочатого провадження, тому провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 слід закрити з цієї підстави.

Крім того, зазначена в оскаржуваній постанові подія адміністративного правопорушення датована 17 вересня 2014 року, тому провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 належить закрити також внаслідок закінчення на момент розгляду цієї адміністративної справи встановленого ст.38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.38, 247, 280, 283 КУпАП, ст.ст.71, 158 - 163, 171-2 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною і скасувати постанову № 260 заступника начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області Фурдипала Андрія Олександровича від 19 вересня 2014 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по ст.96 ч.7 КУпАП у виді штрафу в розмірі 6800 грн.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях достеменно встановленого складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.96 ч.7 КУпАП, та внаслідок закінчення строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.38 КУпАП.

Копії цієї постанови суду невідкладно надіслати сторонам у справі, які не були присутні в судовому засіданні під час її проголошення, для відома.

Постанова суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Димбіцький