Справа № 806/4564/14
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Семенюк М.М.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА

іменем України

"05" березня 2015 р. Справа № 806/4564/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Зарудяної Л.О.

Іваненко Т.В.,

при секретарі Білоцькій А.В. ,

за участю представників позивача та відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житомирського міського центру зайнятості на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "11" листопада 2014 р. у справі за позовом Житомирського міського центру зайнятості до ОСОБА_4 про стягнення коштів, ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_4 на користь Житомирського міського центру зайнятості кошти, отримані як допомога по безробіттю у сумі 6160,11 грн. відповідно до ч.3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування на випадок безробіття"

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач приховав той факт, що на момент реєстрації в центрі зайнятості в якості безробітної особи він був зайнятою особою, оскільки перебував у трудових відносинах з ТОВ "Мікрокредит", згідно трудової угоди від 18.05.2012 року. Про те, що він є зайнятою особою центр зайнятості не повідомив, у зв'язку з чим він не мав права на присвоєння статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю в сумі 6160,11 грн. Добровільно зазначені кошти відповідач не повернув, а тому позивач просить стягнути їх в судовому порядку.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив того, що позивач не довів наявність обставин, які виключають законність виплати допомоги по безробіттю відповідачу у період з 01.08.2012 року по 29.07.2013 року.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною першою статті 18 Закону України від 1 березня 1991 року № 803-XII "Про зайнятість населення" встановлено, що для реалізації державної політики зайнятості населення, професійної орієнтації, підготовки і перепідготовки, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово не працюючих громадян у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, створюється державна служба зайнятості, діяльність якої здійснюється під керівництвом Міністерства праці та соціальної політики України, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Державна служба зайнятості складається з: Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України, центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських, районних, міськрайонних, міських і районних у містах центрів зайнятості, центрів організації професійного навчання незайнятого населення і центрів професійної орієнтації населення, інспекцій по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення.

Згідно зі статтею 19 цього ж Закону, у якій визначено обов'язки і права державної служби зайнятості, остання, зокрема, має право: розпоряджатися в установленому законодавством порядку коштами Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття; в установленому законодавством порядку подавати громадянам допомогу по безробіттю та матеріальну допомогу по безробіттю, припиняти і відкладати їх виплати.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону УРСР від 01.03.1991 рок № 803-XII "Про зайнятість населення", в редакції, що діяла на момент постановки відповідача на облік, безробітними визнавалися працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Судами встановлено, що 01 серпня 2012 року Житомирським міським центром зайнятості ОСОБА_4 за його заявою був наданий статус безробітного (а.с.3,7) і виплачено допомогу по безробіттю у період з 01.08.2012 року по 29.07.2013 року у сумі 6160,11 грн. (а.с.8).

Актом № 455 від 08.08.2014 року розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (а.с.4-5) встановлено, що відповідач перебув у трудових відносинах з ТОВ "Мікрокредит" з 18.05.2012 року по 01.08.2012 року, відповідно до трудової угоди від 18.05.2012 року та додаткової угоди від 01.08.2012 року (а.с. 12-17).

Свідок ОСОБА_5, допитана судом першої інстанції, пояснила, що ОСОБА_4 на початку липня 2012 року подав керівництву ТОВ "Мікрокредит" заяву про розірвання трудової угоди від 18.05.2012 року, оскільки за станом здоров'я (про що в справі наявні докази - а.с.28) він не міг виконувати обов'язки по цій угоді і ніякого доходу не отримував.

Факт отримання відповідачем винагороди (заробітку) за трудовою угодою від 18.05.2012 року матеріалами справи не підтверджується. З листа ТОВ "Мікрокредит" (а.с.11) слідує, що з ОСОБА_4 трудова угода укладалась на період з 18.05.2012 р. по 01.08.2012 р., проте послуги Товариству за угодою ОСОБА_4 не надавались, винагорода не нараховувалась.

Представником позивача не заперечується, що в жодних інших трудових відносинах відповідач з 01.08.2014 року не перебував.

Частинами 2 та 3 статті 36 Закону № 1533-ІІІ встановлено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Тобто, підставою для застосування наслідків вказаної відповідальності, зокрема, є встановлення факту отримання безробітним доходу з будь-яких інших джерел в період перебування його на обліку у відповідному центрі зайнятості в якості безробітного та отримання державної допомоги або ж набуття особою ознак зайнятого населення, а також умисне невиконання безробітним своїх обов'язків щодо повідомлення центру зайнятості про такі факти.

Ознакою віднесення особи до категорії зайнятих є його працевлаштування по найму або ж самостійне забезпечення себе роботою (підприємницька діяльність тощо).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи покази свідка про звернення відповідача на початку липня 2012 року до керівництва ТОВ "Мікрокредит" із заявою про розірвання трудової угоди від 18.05.2012 року, стан його здоров'я, той факт, що за вказаною угодою він ніякої винагороди не отримував - у даному випадку позивачем не доведений факт умисного невиконання ОСОБА_4 своїх обов'язків та зловживання ними.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову у задоволенні позову.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирського міського центру зайнятості залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "11" листопада 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Л.О. Зарудяна

Т.В. Іваненко

Повний текст cудового рішення виготовлено "05" березня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Житомирський міський центр зайнятості вул.Черняхівського, 110,Житомир,10005

3- відповідачу: ОСОБА_4 АДРЕСА_1

4- представник відповідача ОСОБА_7 - ,