Справа № 816/264/15-а
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/264/15-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костенко Г.В.,

за участю: секретаря судового засідання Колодяжного Д.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Полтавського ОВК Муравйова О.В.,

представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 - Зоріна О.С.,

представника прокуратури - Нечволода П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , за участю Військової прокуратури Полтавського гарнізону про скасування наказу про мобілізацію та скасування наказу про зарахування до списків військової частини НОМЕР_1 , -

В С Т А Н О В И В:

27 січня 2015 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , за участю Військової прокуратури Полтавського гарнізону про визнання протиправним та скасування наказу військового комісара Полтавського об`єднаного міського військового комісаріату від 25.04.2014 року №49 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу до Збройних сил України під час мобілізації" та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.04.2014 року №7 про зарахування до списків військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що Військовим комісаріатом його призвано на військову службу під час мобілізації. При цьому, жодних мобілізаційних заходів щодо нього здійснено не було. Зазначає, що згідно висновку військо-лікарської комісії Північного регіону є обмежено придатним до військової служби, також виконання військового обов`язку суперечить його релігійним переконанням у зв`язку з чим позивач неодноразово звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби за станом здоров`я та через релігійні переконання. У зв`язку з чим просить позов задовольнити.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.02.2015 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Військову частину НОМЕР_1 .Представник відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період згідно з наказом військового комісара Полтавського об`єднаного міського військового комісаріату від 25.04.2014 року №49, який виданий на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 року "Про часткову мобілізацію". При призові підстав для надання відстрочки, передбачених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", у тому числі й за станом здоров`я, він не мав. Медичний огляд проводився у порядку, передбаченому розпорядженням Командувача Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_3 " №3/667, шляхом тілесного огляду та опитування щодо стану здоров`я в Полтавському об`єднаному міському військовому комісаріаті.

Представник відповідача - Військової частини НОМЕР_1 проти позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач згідно з наказом командира військової частини п/п НОМЕР_1 від 25.04.2014 року №7, приступив до виконання службових обов`язків за посадою начальника інженерної служби. Вказаний наказ позивачем не оскаржено. Під час проходження військової служби неодноразово звертався в усній та письмовій формі до командування частини з проханням про звільнення з військової служби за станом здоров`я. У задоволені прохань було відмовлено, оскільки підстав для звільнення з військової служби, передбачених статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", він не мав.

На підставі заяви від 25.02.2015 року №79-602 вих.-15 протокольною ухвалою від 10.03.2015 року до справи залучено Військову прокуратуру Полтавського гарнізону.

Представник Військової прокуратури Полтавського гарнізону проти позову заперечував. Підтримав пояснення надані представниками відповідача.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів та представника військової прокуратури Полтавського гарнізону, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалі справи, ОСОБА_1 на підставі наказу військового комісара Полтавського об`єднаного міського військового комісаріату від 25.04.2014 року №49 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу до Збройних сил України під час мобілізації"/а.с.36/, який виданий на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 року "Про часткову мобілізацію", призваний на військову службу до Збройних сил України.

Згідно наказу військового комісара Полтавського об`єднаного міського військового комісаріату від 25.04.2014 року №49 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу до Збройних сил України під час мобілізації" позивача було направлено до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.04.2014 року №7 позивача зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено начальником інженерної служби військової частини НОМЕР_1 /а.с.56/.

05 травня 2014 року позивач пройшов огляд у госпітальній військово-лікарській комісії військової частини НОМЕР_2 за розпорядженням командира військової частини НОМЕР_3 від 19.05.2014 року №17 для визначення ступеню придатності до військової служби. За результатом обстеження позивачу видано Свідоцтво про хворобу №87 від 22.05.2014 року вих.№156.

Згідно висновку Свідоцтва про хворобу №87 від 22.05.2014 року вих.№156 захворювання ОСОБА_1 не пов`язане з проходженням військової служби; на підставі статті 39-в, 41-в, 74-в графи ІІІ Розкладу хвороб "обмежено придатний до військової служби" /а.с.16-17/.

12 червня 2014 року від позивача на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт про його звільнення з військової служби під час проведення мобілізації за станом здоров`я, на підставі висновку ВЛК №87 від 22.05.2014 року /а.с.38/.

Листом від 19.06.2014 року №4/2106 повідомлено що відповідно до п. "б" ч.8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за станом здоров`я як такий, що не є придатним у мирний час та обмежено придатним до військової служби у воєнний час капітан ОСОБА_1 звільненню не підлягає /а.с.39/.

В подальшому позивач не одноразово звертався до командування військової частини НОМЕР_1 та Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 з рапортами про звільнення з військової служби за станом здоров`я /а.с. 7, 8, 9,11/.

Вищевказані рапорти позивача залишені без задоволення /а.с.57-60/.

08 грудня 2014 року від позивача на ім`я Першого заступника начальника Генерального штабу Збройних сил України надійшов рапорт про звільнення з лав Збройних сил України за станом здоров`я та через релігійні переконання /а.с.6/.

Листом від 20.12.2014 року №324/к/9227 позивача повідомлено що враховуючи вимоги Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" законних підстав для звільнення з військової служби за станом здоров`я немає /а.с.12/.

Оскільки відповідачем без задоволення залишено рапорти позивача про звільнення з військової служби, він звернувся до суду з вимогою про визнання протиправними та скасування наказу Полтавського обласного військкомату про мобілізацію (призов) ОСОБА_1 та наказу про зарахування до списків військової частини НОМЕР_1 .

Адміністративне судочинство, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, спрямоване на захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правовідносини щодо проходження позивачем військової служби нормативно врегулюванні наступними актами.

Так, відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-XII (далі - Закон № 2232).

Статтею 1 цього Закону визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до положень статті 2 Закону № 2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно ч. 1 статті 39 Закону № 2232 (в редакції чинній на момент призову позивача на військову службу) призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу у зв`язку з мобілізацією та звільнення з військової служби у зв`язку з демобілізацією проводяться в порядку, визначеному Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 р. № 3543-XII (далі - Закон № 3543) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Положення про військові комісаріати, яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 року № 389, визначено, що військові комісаріати є місцевими органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації в особливий період людських і транспортних ресурсів на відповідній території.

Відповідно до вимог статті 8 вказаного Положення завданням військових комісаріатів є проведення призову громадян на військову службу у мирний і воєнний час, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів.

Судом встановлено, що Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року № 303/2014, затвердженим Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII, оголошено та проведено часткову мобілізацію.

У зв`язку з частковою мобілізацією оголошеною Указом Президента України "Про часткову мобілізацію", 19.03.2014 року громадянин ОСОБА_1 був призваний Військовим комісаріатом Полтавського об`єднаного міського військового комісаріату для проходження військової служби за призовом під час мобілізації.

На час розгляду справи позивач значиться таким, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 і знаходиться на всіх видах забезпечення та є військовослужбовцем, а отже на нього розповсюджуються норми спеціального права та статути Збройних сил України.

У судовому засіданні представник ІНФОРМАЦІЯ_1 пояснив, що медичний огляд ОСОБА_1 проводився у порядку, передбаченому розпорядженням Командувача Оперативного командування "Південь" №3/667 (розпорядження є таємне), шляхом тілесного огляду та опитування щодо стану здоров`я в Полтавському об`єднаному міському військовому комісаріаті. Під час проходження медичного огляду позивач не скаржився на стан здоров`я.

Отже, на час зарахування (25.04.2014 рік) ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 жодних недоліків у стані здоров`я останнього не було виявлено, що не заперечувалось позивачем.

Як вже встановлено судом, 21.05.2014 року позивач проходив огляд у госпітальній військово-лікарській комісії військової частини НОМЕР_2 за розпорядженням командира військової частини НОМЕР_3 від 19.05.2014 року №17 для визначення ступеню придатності до військової служби. Згідно висновку Свідоцтва про хворобу №87 від 22.05.2014 року вих.№156 захворювання ОСОБА_1 не пов`язане з проходженням військової служби; на підставі статті 39-в, 41-в, 74-в графи ІІІ Розкладу хвороб "обмежено придатний до військової служби" /а.с.16-17/.

Відповідно до пункту "б" частини 8 статті 26 Закону № 2232 під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини: за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу.
Відтак, підстави для звільнення позивача з військової служби, передбачених статтею 26 Закону № 2232, відсутні.

Суд припускає погіршення стану здоров`я позивача під час проходження служби.

Однак, оскаржуваний позивачем Наказ не регулює проходження військової служби, а лише визначає підставу про призов та направлення військовозобов`язаних до військової частини.

Судовим розглядом також встановлено, що під час призову ОСОБА_1 не повідомляв посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що він є пастором-засновником Миргородської помісної релігійної громади, а тому зазначена обставина при його мобілізації не розглядалась.

Дослідивши матеріали справи, а також проаналізувавши нормативно-правові акти, які врегульовують зазначені правовідносини, враховуючи відсутність на момент мобілізації будь-яких обставин, які унеможливлювали проходження позивачем військової служби, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 був законно, компетентним органом, мобілізований для проходження військової служби, у зв`язку з наявністю особливого періоду.

Позовна вимога про скасування наказу від 25.04.2014 року №7 про зарахування до списків військової частини НОМЕР_1 задоволенню не підлягає, оскільки вказаний наказ прийнятий командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 на виконання наказу військового комісара Полтавського об`єднаного міського військового комісаріату від 25.04.2014 року №49 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу до Збройних сил України під час мобілізації" з метою звершення процедури мобілізації ОСОБА_1 .

В позовній заяві позивач зазначає, що не відмовляється від проходження альтернативної військової служби, відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу".

Так, відповідно до 2 речення ч.4 статті 35 Конституції України у разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

На реалізації зазначеного положення Конституції України прийнятий Закон України "Про альтернативну (невійськову) службу" від 12.12.1991, № 1975-XII (далі - Закон № 1975).

Згідно ст.1, 2 Закону № 1975 альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.

Право на альтернативну службу мають громадяни України, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і ці громадяни належать до діючих згідно з законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.

Порядок направлення для проходження військової служби встановлений розділом ІІ Закону №1975, який містить формально визначений алгоритм дій особи щодо вирішення її питання про проходження альтернативної служби.

Зазначений порядок передбачає особисте звернення особи з мотивованою заявою, до початку встановленого законодавством періоду проведення призову на строкову службу, до відповідного структурного підрозділу місцевої державної адміністрації.

Положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України), і всупереч наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України, позивач, ставлячи питання щодо проходження альтернативної служби, не надав жодного доказу, в тому числі, й доказів звернення до командира Військової частини НОМЕР_1 про наявність бажання проходження альтернативної служби через релігійні переконання. Рівно як і не надав доказів повідомлення уповноважених осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 при його мобілізації.

Досліджуючи матеріали справи встановлено, що до дня призову позивач мотивованої заяви до відповідного структурного підрозділу місцевої державної адміністрації щодо встановлення йому альтернативної служби не подавав, хоча таким правом мав можливість скористатись.

При цьому суд зазначає, що згідно Закону №1975 альтернативна служба може бути застосована виключно до осіб, які призиваються на строкову службу. ОСОБА_1 на момент розгляду справи у суді є військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, що по своїй правовій природі є відмінним від призову на строкову службу.

Отже, аналізуючи викладене слід прийти до висновку, що для вирішення питання щодо призначення альтернативної служби позивач мав звернутись з відповідною заявою до уповноважених органів відповідно до порядку визначеного Законом №1975. Таким правом, згідно матеріалів справи, позивач не скористався.

Позивач по справі не довів суду обставини, якими обґрунтовуються його позовні вимоги, тоді як відповідачі надали до суду належні докази, які підтверджують правомірність їх позиції.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , за участю Військової прокуратури Полтавського гарнізону задоволенню не підлягає.

У зв`язку із відмовою у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі, відповідно до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на користь позивача не присуджуються.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , за участю Військової прокуратури Полтавського гарнізону про скасування наказу про мобілізацію та скасування наказу про зарахування до списків військової частини НОМЕР_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 16 березня 2015 року.

Суддя Г.В. Костенко