Справа № 2а/0370/1794/11
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2015 року м. Київ К/800/52508/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача Голубєвої Г.К.

Суддів Сіроша М.В.

Юрченко В.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року та постанову Волинського окружного адміністративного суду від 20 липня 2011 року по справі № 2а/0370/1794/11 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Гнідавський цукровий завод» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Гнідавський цукровий завод» звернулося до суду з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 23.05.2011 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 416668,00 грн., з яких: 416667,00 грн. - основний платіж, 1,00 грн. - штрафні фінансові санкції.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 20 липня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року у даній справі позов задоволено з огляду на правомірність заявлених вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального права та без належного врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що працівниками Луцької ОДПІ було проведено позапланову виїзну перевірку ВАТ «Гнідавський цукровий завод» з питань правомірності формування податкового кредиту та податкових зобов'язань за лютий 2011 року у зв'язку з ненаданням документального підтвердження на письмовий запит Луцької ОДПІ від 04.04.2011 року, за результатами якої встановлено порушення п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, 198.2 ст. 198 ПК України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість у сумі 416667,00 грн. та порушення ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 207, ст. 215, ст. 207, ст. 208, ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 215, ст. 216 ЦК України в частині недодержання в момент вчинення правочину вимог, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків по договорах №270111 від 27.01.2011 року, №010211 від 01.02.2011 року та №100211 від 10.02.2011 року, які мають ознаки нікчемності та є нікчемними в силу закону.

На підставі висновків перевірки та за результатами розгляду заперечень на акт перевірки Луцькою ОДПІ було прийнято спірне податкове повідомлення-рішення № від 23.05.2011 року, яким позивачу було визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 416668,00 грн., з яких за основним платежем - 416667,00 грн. та 1,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Позивачем оскаржувалось вказане податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку до ДПА у Волинській області, однак рішенням від 23.06.2011 року скаргу залишено без задоволення, а спірне податкове повідомлення-рішення - без змін.

Задовольняючи позов, суди виходили з наступних мотивів, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У п.198.6 наведеної норми визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як було вірно встановлено судами, факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами, виписаними позивачу його контрагентом, а саме - договорами, довіреностями, видатковими накладними, податковими накладними, платіжними дорученнями та ін.

Жодних доказів, які б підтверджували порушення з боку позивача при укладанні договорів публічного порядку, відповідачем не надано. На час укладання договорів із позивачем, його контрагент був платником ПДВ згідно чинного законодавства та належним чином зареєстрованим у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, тобто мав достатній об'єм правоздатності для укладення спірних угод.

Доводи відповідача про нікчемність угод, укладених між позивачем та його контрагентом, судами правомірно не прийняті до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження такого факту.

Крім того, чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Невиконання контрагентом свого зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету зумовлює відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області відхилити.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року та постанову Волинського окружного адміністративного суду від 20 липня 2011 року по справі № 2а/0370/1794/11 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку передбаченому ст. ст. 235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.
Судді підпис Сірош М.В.
підпис Юрченко В.П.