Справа № 826/19163/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 лютого 2015 року № 826/19163/14

Суддя Окружний адміністративний суд міста Києва Гарник К.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Пріоком"
до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ПОСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Пріоком» (далі по тексту - позивач, ПрАТ «Пріоком») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - центральний офіс з обслуговування великих платників податків (далі по тексту - відповідач, Центральний офіс з обслуговування ВПП) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 03 жовтня 2014 року №.

В обґрунтування позовних вимог, ПрАТ «Пріоком» зазначає про помилковість висновку податкового органу щодо наявності у підприємства заборгованості по сплаті авансового внеску з податку на прибуток, що і зумовило застосування штрафних санкцій на підставі статті 126 Податкового кодексу України.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, надав письмові заперечення на адміністративний позов, в яких зазначив про нарахування штрафних санкцій за несвоєчасне погашення грошового зобов'язання по авансовому внеску з податку а прибуток за звітний період - березень 2014 року.

Суд, керуючись приписами частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

16 вересня 2014 року, на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України, керуючись пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України, посадовою особою відповідача було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств ПрАТ «Пріоком» з питання своєчасності вплати авансових внесків з податку на прибуток по декларації від 28 лютого 2014 року № за березень 2014 року.

Під час проведення перевірки податковим органом встановлено порушення пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України - несвоєчасно сплачено суму авансових внесків з податку на прибуток за звітний період - березень 2014 року (сплачено податок пізніше граничного терміну): термін прострочення погашення з 30 березня 2014 року по 03 червня 2014 року, кількість днів - 66, погашено боргу - 178482,8 грн., що зафіксовано в Акті №1040/28-10-42-10/30635929 від 17 вересня 2014 року.

Не погоджуючись з висновками, викладеними в Акті перевірки платник податків 23 вересня 2014 року подав письмові заперечення до акту, за результатами розгляду яких листом від 30 вересня 2014 року №17828/10/28-10-42-1-47 відповідач повідомив про залишення їх без змін.

Відповідно до Акту перевірки №1040/28-10-42-10/30635929 від 17 вересня 2014 року на підставі статті 126 Податкового кодексу України, 03 жовтня 2014 року податковим органом винесено податкове повідомлення - рішення (форми «Ш») № , яким за затримку на 66 календарних днів сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 892414 грн. ПрАТ «Пріоком» зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 178482,80 грн. за платежем - авансовий внесок з податку на прибуток підприємств та організацій, що перебувають у державній власності.

Не погоджуючись з правомірністю зазначеного рішення, ПрАТ «Пріоком» звернулось з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку зазначеному рішенню, суд приходить до наступного.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України (далі по тексту - ПК України).

Стаття 36 ПК України закріплює, що податковим обов'язком платника податку визнається його обов'язок обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Такий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором, він є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Строки сплати податкового зобов'язання визначені приписами статті 57 ПК України.

Так, пунктом 57.1 названої статті закріплено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

На суму сплачених авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу (в тому числі за наслідками попередніх звітних (податкових) періодів) зменшується сума авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом.

Якщо сума авансових внесків з податку на прибуток, сплачена при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу, перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом, сума перевищення зараховується у зменшення авансових внесків, визначених цим пунктом, у наступних звітних місяцях до повного її погашення.

У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов'язань.

При цьому дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків визначається починаючи з березня поточного звітного (податкового) року по лютий наступного звітного (податкового) року включно.

Форма розрахунку, передбачена у цьому пункті, затверджується у порядку, встановленому цим Кодексом.

Податкова декларація та розрахунок щомісячних авансових внесків за базовий звітний (податковий) рік подаються протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Відповідно до наказу Міністерства доходів і зборів України «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємств» від 30 грудня 2013 року №872, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20 січня 2014 року за №103/24880 (далі по тексту - Наказ №872), авансовий внесок з податку на прибуток підприємства, що підлягатиме сплаті щомісячно, самостійно зазначається платником податків у рядку 23 податкової декларації з податку на прибуток підприємства. Також, на розрахунок авансового внеску з податку на прибуток підприємства, що підлягатиме сплаті щомісячно, має вплив значення рядків 13.1 (сума податку на прибуток, отриманий з іноземний джерел, що сплачений суб'єктами господарювання за кордоном, яка зараховується під час сплати ними податку в Україні в розмірі, який не перевищує суми податку, що підлягає сплаті таким платником протягом такого звітного (податкового) періоду), 13.2 (сума податку, нарахованого платником податку на прибуток (при консолідованій сплаті) за місцезнаходженням його відокремлених підрозділів) та 13.6 (податок на землю, що використовується в сільськогосподарському виробничому обороті виробників сільськогосподарської продукції) додатка ЗП до рядка 13 податкової декларації з податку на прибуток підприємства.

Відповідно до підпункту 153.3.2 пункту 153.3 статті 153 ПК України емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок із податку в розмірі ставки, встановленої пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу, нарахованої на суму дивідендів, що фактично виплачуються, без зменшення суми такої виплати на суму такого податку. Зазначений авансовий внесок вноситься до бюджету до/або одночасно з виплатою дивідендів.

Згідно з підпунктом 153.3.3 названого пункту платник податку - емітент корпоративних прав, державне некорпоратизоване, казенне чи комунальне підприємство зменшує суму нарахованого податку звітного періоду на суму авансового внеску, попередньо сплаченого протягом такого звітного періоду у зв'язку з нарахуванням дивідендів згідно з підпунктом 153.3.2 цього пункту. Не дозволяється проведення зазначеного заліку з податком, передбаченим статтею 156 цього Кодексу.

У разі якщо сума авансового внеску, попередньо сплаченого протягом звітного періоду, перевищує суму податкових зобов'язань підприємства - емітента корпоративних прав за податком на прибуток такого звітного періоду, сума такого перевищення переноситься у зменшення податкових зобов'язань наступного податкового періоду, а при отриманні від'ємного значення об'єкта оподаткування такого наступного періоду - на зменшення податкових зобов'язань майбутніх податкових періодів.

Таким чином зменшення нарахованих зобов'язань з податку на прибуток на суму авансового внеску при виплаті дивідендів відбувається виключно за підсумками звітного періоду.

Тим часом, наказом №872 визначено, що сума нарахованого авансового внеску у зв'язку із виплатою дивідендів (прирівняних до них платежів) відображається у рядках 13.3 - 13.5 додатку ЗП до рядка 13 податкової декларації з податку на прибуток підприємства, при цьому, сума нарахованого авансового внеску у зв'язку із виплатою дивідендів (прирівняних до них платежів) у звітному (податковому) періоді - у рядку 13.3 вказаного додатку, сума нарахованого авансового внеску у зв'язку із виплатою дивідендів (прирівняних до них платежів) у минулих періодах, не врахована у зменшення податку - у рядку 13.4 вказаного додатку, сума, що відноситься на зменшення нарахованої суми податку в поточному звітному (податковому) періоді - у рядку 13.5.1 вказаного додатку, сума, що відноситься на зменшення нарахованої суми податку в наступних звітних (податкових) періодах (яка переноситься до рядка 13.4 додатка ЗП до рядка 13 податкової декларації з податку на прибуток підприємства за наступний звітний (податковий) період) - у рядку 13.5.2 вказаного додатку.

Наведені положення чинних нормативно-правових актів надають платнику податку право на прибуток підприємств зараховувати суму перевищення авансових внесків, сплачених протягом звітного чи попередніх звітних (податкових) періодів у зв'язку із виплатою дивідендів (прирівняних до них платежів), над сумою податкових зобов'язань за звітний податковий період, в тому числі ту, що задекларована у рядку 13.5.2 додатка ЗП до рядка 13 річної податкової декларації з податку на прибуток підприємства, в рахунок зменшення податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств під час сплати щомісячних авансових внесків протягом поточного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до абзацу 2 пункту 87.1 статті 87 ПК України, сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Як вбачається із матеріалів справи, ПрАТ «Пріоком» 28 лютого 2014 року було подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2013 рік №, в якій платником самостійно задекларовано суму узгодженого податкового зобовязання по рядку 34 «Авансовий внесок (1/12 нарахованої до сплати загальної суми податку на прибуток за звітний (податковий) рік), що підлягатиме сплаті щомісячно у березні - грудні 2014 року та січні - лютому 2015 року - 892414,00 грн.

В додатку ЗП, що є невід'ємною частиною декларації, у рядку 13.5.2 відображена сума, що відноситься на зменшення нарахованої суми податку в наступних звітних (податкових) періодах - 17967120,00 грн.

З огляду на викладені вище приписи Податкового кодексу України відповідна сума мала бути врахована на зменшення суми авансового внеску з податку на прибуток підприємств.

Однак, в порушення вимог податкового законодавства за результатами розгляду листа ПрАТ «Пріоком» від 14 березня 2014 року №88/03 з проханням провести відповідний залік авансового внеску з податку на прибуток при виплаті дивідендів в рахунок авансового внеску з податку на прибуток за березень 2014 року у сумі 892414,00 грн., відповідач листом від 02 квітня 2014 року №7121/10/2/-10-20-4-20, який було відправлено 30 квітня 2014 року, платнику податків було відмовлено.

Помилковість позиції податкового органу, викладеної в зазначеному листі підтверджується рішенням Міністерства доходів і зборів України, прийнятим за результатами розгляду скарги ПрАТ «Пріоком», яким відповідача зобов'язано вжити заходів щодо перерахування надміру сплачених ПрАТ «Пріоком» коштів на погашення грошових зобов'язань (податкового боргу) відповідно до Порядку взаємодії територіальних органів Міністерства доходів і зборів України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України, Міністерства фінансів України від 30 грудня 2013 року №882/1188, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 січня 2014 року №146/24923 та до 02 червня 2014 року повідними про зазначене Міністерство доходів і зборів України.

З урахуванням встановлених судом обставини, що підтверджують нарахування позивачем дивідендів та факт сплати авансових внесків з податку на прибуток у встановленому розмірі, суд приходить до висновку про надходження до бюджету податкових зобов'язань платника податку зі сплати авансових внесків з податку на прибуток, що у свою чергу виключає підстави для притягнення платника податків до відповідальності за несплату грошового зобов'язання.

Посилання відповідача на приписи статті 43 ПК України на обґрунтування правомірності застосування штрафних санкцій суд вважає помилковим, оскільки наведені вище положення податкового законодавства саме на контролюючий орган покладають обов'язок здійснення зарахування переплати в рахунок погашення заборгованості, яка виникла по сплаті відповідного грошового зобов'язання, а необхідність подання заяви про здійснення повернення помилково та / або надміру сплачених сум на погашення грошового зобов'язання зумовлена проведенням таких дій (погашення) грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів.

Наведене, на переконання суду, є підставою для визнання оскаржуваного рішення протиправним та його скасування.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач суду не надав.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів - центральний офіс з обслуговування великих платників податків від 03 жовтня 2014 року №.

3.Присудити з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Пріоком» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 17-Д, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник