Справа № 2а/0470/10059/12
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2015 року м. Київ К/800/51590/13

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Кошіля В.В.,
Пилипчук Н.Г.,

при секретарі судового засідання Міщенко Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 року

у справі № 2а/0470/10059/12

за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Державної податкової служби

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради звернулось до суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Державної податкової служби про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2012 року у задоволені позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2012 року скасовано та прийнято нову постанову. Позовні вимоги Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради задоволено. Визнано податкове повідомлення-рішення від 14.08.2012 року № недійсним.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача касаційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Представник позивача проти касаційної скарги заперечував та просив у її задоволенні відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що КП «Дніпроводоканал» є правонаступником міського комунального виробничого підприємства «Дніпроводоканал» м. Дніпропетровська, зареєстровано відповідачем СДПІ по роботі з ВПП у м. Дніпропетровську як платник податку на додану вартість.

Відповідачем з 14.05.2012 року по 25.06.2012 року проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 року по 31.03.2012 року , про що складено акт №274/24-0/03341305 від 31.07.2012 року.

Відповідно до викладених в акті перевірки висновків, позивач порушив граничні строки сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість, визначеного пп.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» №2181-ІІІ від 21.12.2000 року (далі - Закон №2181-ІІІ) з наступними змінами, п. 57.1 ст.57,п.203.2 ст.203 Податкового кодексу України за період з 01.04.2010 року по 31.03.2012 року.

На підставі акта перевірки відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № від 14.08.2012 року, яким за затримку на 30 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, яке виникло за перевіряємий період з 01.04.2010 року по 31.03.2012 року, в розмірі 7 081 463,69грн., за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), нараховано штраф у розмірі 10% у сумі 564 641,68 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2012 року порушено провадження у справі №34/5005/2917/2012 про банкрутство КП «Дніпроводоканал» та з моменту порушення провадження введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року № 2343-XII (далі - Закон № 2343-XII) мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Приписами ч. 4 ст. 12 Закону № 2343-XII передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство (ч.7 ст. 12 Закону № 2343-XII).

Таким чином, оскільки мораторій на задоволення вимог кредиторів діє впродовж провадження у справі про банкрутство, то штраф та пеня, визначені Законом №2181-ІІІ, в період дії мораторію не застосовуються.

При цьому слід враховувати правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 07.05.2012 року №21-289а11, у якій, зокрема, зазначається, що за змістом абзацу двадцять четвертого статті 1 Закону №2343-XII мораторій на задоволення вимог кредиторів, який в силу пункту 4 статті 12 названого Закону вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство, являє собою зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію.

Отже, якщо грошові зобов'язання по сплаті податків виникли до дня порушення провадження у праві про банкрутство та до введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, такі зобов'язання є конкурсними, а не поточними.

Як встановлено судом апеляційної у цій справі, нарахування штрафних санкцій позивачу податковим органом відбулося після порушення провадження у праві про банкрутство та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів судом. При цьому штрафні санкції не є самостійним зобов'язанням, а є заходом, спрямованим на виконання зобов'язань, які, з огляду на встановлене, не є поточними зобов'язаннями.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував, що штрафні санкції за оспорюваним податковим повідомленням - рішенням № від 14.08.2012 року відповідачем нараховані за прострочення граничних термінів сплати узгоджених податкових зобов'язань, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, і не є поточними платежами, а тому нарахування фінансових санкцій відповідачем за такими зобов'язаннями в період дії мораторію є протиправним.

Таким чином, висновок суду першої інстанції є необґрунтованим. Однак, враховуючи наведене, суд касаційної інстанції погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про задоволення позову.

Отже, підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного судом апеляційної інстанції ухвалено обґрунтоване рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 220, 223, 224, 230 КАС України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 року у справі № 2а/0470/10059/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді В.В.Кошіль

Н.Г.Пилипчук