Справа № 810/472/15
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2015 року 810/472/15

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий - суддя Волков А.С.,

фіксування судового засідання технічними засобами та ведення журналу забезпечував секретар судового засідання Приходько Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Росер" до Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Росер" з позовом до Відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції про визнання протиправною та скасування постанови від 24.12.2014 ВП № 45366945 про стягнення з ТОВ «Росер» виконавчого збору у сумі 40415,79 грн. (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 26.02.2015).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова державного виконавця є безпідставною та незаконною, адже у строк, встановлений державним виконавцем, рішення не могло бути виконаним з об'єктивних причин (рахунки позивача були заарештовані згідно з ухвалою суду про забезпечення позову в інтересах стягувача). Держаному виконавцю про ці обставини було відомо, але він не вчинив жодних дій ні для зміни встановленого ним строку, ні для примусового виконання судового рішення. Позивач, у свою чергу, стверджував, що він вживав усіх можливих заходів для виконання судового рішення і зрештою виконав його добровільно. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що оскаржувана постанова є законною і обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні. У судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення проти позову, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

5 листопада 2014 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області з метою примусового виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу при торгово-промисловій палаті України від 15.04.2014 по справі АС №264у/2013 надав дозвіл на його примусове виконання та видав виконавчий лист від 05.11.2014 № 2-к/357/5/14 щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Росер" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерсоюз" (Російська Федерація) боргу в сумі 1086971,95 російських рублів, що становить за курсом НБУ 404157,91 грн.

7 листопада 2014 року державний виконавець Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Орловський Д.С. на підставі заяви стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерсоюз" (Російська Федерація) прийняв постанову від 07.11.2014 ВП № 45366945 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-к/357/5/14 та запропонував боржнику сплатити борг у добровільному порядку у семиденний строк з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто, до 13.11.2014. Вказану постанову боржник отримав 11.11.2014.

Однак, як з'ясувалось, Білоцерківський міськрайонний суд Київської області за заявою стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерсоюз" (Російська Федерація) ухвалою від 11.06.2014 також наклав арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Росер», які знаходяться на рахунку № 6067 в АТ «ПроКредит Банк» (МФО 320984), та на інших рахунках боржника, які будуть виявлені під час вчинення виконавчих дій, у межах суми 1086971,95 російських рублів, що еквівалентно 373722,70 грн.

Оскільки згідно з частиною дев'ятою статті 153 Цивільного процесуального кодексу України ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, починаючи з 12.06.2014 кошти позивача у сумі 1086971,95 російських рублів були заарештовані.

У судовому засіданні з'ясувалось, що примусове виконання ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.06.2014 про вжиття заходів забезпечення позову також здійснював державний виконавець Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Орловський Д.С.

Представник позивача пояснив суду, що позивач намагався виконати судове рішення та сплати борг добровільно. З цією метою він подав до ПАТ «ПроКредит Банк» платіжне доручення від 31.10.2014 № 327 на перерахування коштів у сумі 373722,70 російських рублів на користь стягувача - ТОВ «Інтерсоюз». Платіжне доручення було прийнято банком 04.11.2014, але не було виконано через існування арешту коштів позивача на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.06.2014.

Позивач також пояснив, що після одержання постанови державного виконавця він в усному порядку звернувся до державного виконавця Орловського Д.С. з проханням звернутися до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про скасування ухвали щодо арешту коштів, адже в силу закону боржник цієї можливості позбавлений, однак, державний виконавець жодних дій з цього приводу не вчинив.

У подальшому позивач з метою скасування арешту коштів та виконання рішення МКАС добровільно звернувся з таким проханням до стягувача - ТОВ «Інтерсоюз».

1 грудня 2014 року за заявою ТОВ «Інтерсоюз» Білоцерківський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 01.12.2014 скасував заходи забезпечення позову. Вказана ухвала набрала законної сили 09.12.2014, таким чином арешт з рахунків позивача у російських рублях було знято.

Платіжним дорученням від 10.12.2014 № 347 (виконано банком 11.12.2014) позивач самостійно перерахував на користь ТОВ «Інтерсоюз» (Російська Федерація) кошти у сумі 1086971,95 російських рублів.

11 грудня 2014 року позивач подав до Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції клопотання, в якому повідомив державного виконавця про добровільне виконання судового рішення, надав докази добровільного перерахування суми боргу стягувачу та просив не стягувати з нього виконавчий збір.

16 грудня 2014 року позивач звернувся до відповідача з клопотанням про закінчення виконавчого провадження.

Однак, 24.12.2014 державний виконавець Орловський Д.С. прийняв постанову від 24.12.2014 ВП № 45366945 про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 40415,79 грн., в обґрунтування якої зазначив, що боржник не сплатив борг добровільно в установлений державним виконавцем строк.

Під час судового розгляду державний виконавець визнав, що жодних дій з приводу примусового виконання виконавчого листа від 05.11.2014 № 2-к/357/5/14, виданого Білоцерківьским міськрайонний судом Київської області, не вчинив.

Не погоджуючись з вказаною постановою державного виконавця, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, визначаються положеннями Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV "Про виконавче провадження".

Згідно з частиною другою та п'ятою статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» в разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до частини третьої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» надає підстави для висновку, що право на стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій виникає у державного виконавця за наявності двох умов: 1) невиконання боржником рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, 2) фактичне виконання рішення суду саме органом державної виконавчої служби в примусовому порядку із застосуванням заходів примусового впливу до боржника, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" (правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 06.06.2013 № К/9991/48179/12).

Суд звертає увагу на те, що Законом України "Про виконавче провадження" обов'язковою передумовою виникнення у державного виконавця права на стягнення виконавчого збору з боржника визначено факт здійснення державним виконавцем дій спрямованих на примусове виконання рішення суду, а не факт невиконання боржником рішення суду в добровільному порядку у строк встановлений в постанові про відкриття виконавчого провадження, при цьому Законом України "Про виконавче провадження" чітко встановлено, що виконавчий збір не підлягає стягненню у випадку, якщо до початку примусового виконання рішення суду державним виконавцем отримано документальне підтвердження про його повне виконання боржником.

В силу положень частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо.

У справі, що розглядалась, судом встановлено, що невиконанню судового рішення добровільно в установлений державним виконавцем строк перешкоджала об'єктивна причина - ухвала суду про арешт коштів на рахунках боржника. Боржник ужив усіх розумних та необхідних заходів для добровільного виконання рішення та зрештою добровільно та невідкладно сплатив борг стягувачу, як тільки відпали обставини, що перешкоджали виконанню рішення суду у добровільному порядку.

Державному виконавцю про існування вказаних обставин було відомо, але він не вжив жодних заходів для усунення перешкод для виконання рішення, не вчинив жодних дій з приводу примусового виконання рішення та не прийняв вказані обставини при прийнятті постанови про стягнення виконавчого збору.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що постанова державного виконавця від 24.12.2014 ВП № 45366945 про стягнення з позивача виконавчого збору у сумі 40415,79 грн. не відповідає ознакам правомірності рішення суб'єкта владних повноважень, наведених у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є безпідставною і підлягає скасуванню.

Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі у межах заявлених позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав. Таким чином, судові витрати по сплаті судового збору підлягають присудженню з державного бюджету на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції від 24.12.2014 ВП № 45366945 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Росер" виконавчого збору у сумі 40415,79 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Росер" судові витрати у сумі 182 (сто вісімдесят дві) гривень 70 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Волков А.С.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - "02" березня 2015 р.