Справа № 810/5935/14
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/5935/14 Головуючий у 1-й інстанції: Панченко Н.Д. Суддя-доповідач: Безименна Н.В.
У Х В А Л А

Іменем України

03 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Безименної Н.В.,

суддів: Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.,

при секретарі: Авраменко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Київського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нова Україна» про стягнення адміністративно - господарських санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нова Україна» про стягнення адміністративно - господарських санкцій у розмірі 27875,38 грн. та пені у розмірі 2018,15 грн..

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, в якій задовольнити вимоги позивача в повному обсязі.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що відповідачем до Фонду подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2013 рік: середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становила - 65 осіб з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність - 3 осіб; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 3 особа.

Посадовою особою позивача було проведено перевірку з питань додержання ТОВ СП «Нова Україна» законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за результатами якої складено акт перевірки №10-36-033/36, у якому зазначено, що у 2013році на підприємстві відповідача працювали особи-інваліди: ОСОБА_3 (прийнятий на посаду 03.05.2002), ОСОБА_4, ОСОБА_5 (прийняті на роботу 01.07.2013) та ОСОБА_6 (прийнятий на посаду 18.12.2013). З чого було зроблено висновок, що повний календарній рік працювало лише 2 працівники-інваліди і тому відповідачем не виконано норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих. (а.с. 6)

Апелянт в апеляційній скарзі звертає увагу апеляційного суду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми чинного законодавства і не встановив факт порушення відповідачем норм, щодо працевлаштування інвалідів.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, та позицію суду першої інстанції, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, та таким, що винесене на підставі повного, всебічного і ґрунтовного вивчення фактичних обставин справи, виходячи із наступного.

Відповідно до частини першої та другої статті 19 Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною третьою та п'ятою статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону. Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Відповідно до частини першої, другої та четвертої статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Таким чином, законодавець встановив обов'язок підприємств по працевлаштуванню інвалідів, а в разі ухилення від виконання покладеного обов'язку - встановив санкції.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач протягом 2013 року подавав звіти про наявність вакансій для інвалідів, форми № 3-ПН до Яготинського районного центру зайнятості.(а.с. 36-47)

Таким чином, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанцією і вважає, що відповідачем виконані всі, покладені на нього законодавцем, обов'язки, щодо працевлаштування інвалідів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що Частиною третьою статті 18 Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Здійснення пошуку підходящої роботи, відповідно до статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», віднесено до компетенції державної служби зайнятості.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідач повністю виконав свій обов'язок по створенню робочого місця та надав звіт про існуючу вакансію. Проте пошук інваліда, який погодився б на пропоновану роботу не є обов'язком відповідача.

Колегія суддів не знаходить жодних підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального чи матеріального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 158, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 200, 205, 206, 212, 254, КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки передбаченні ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали суду виготовлено 10 березня 2015 року.

Головуючий суддя Н.В. Безименна

Судді: В.О. Аліменко

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Безименна Н.В.

Судді: Аліменко В.О.

Кучма А.Ю.