Справа № 2а-0870/2002/11
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року м. Київ К/800/45803/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною Запорізької митниці Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24.06.2011р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2012р. у справі № 2а-0870/2002/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім.А.М.Кузьміна» до Запорізької митниці про визнання дій неправомірними та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М.Кузьміна» звернулось до Запорізької митниці з позовом, в якому просило:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у прийнятті ВМД №112030000/2010/009619 від 16.04.2010р. та №112030000/2010/010570 від 26.04.2010р. та відмови у митному оформленні товару за першим методом;

- визнати противоправним та скасувати рішення відповідача від 16.04.2010р. №112000006/2010/000367/1 про визначення митної вартості товарів;

- визнати противоправним та скасувати рішення відповідача від 26.04.2010р. №112000006/2010/000388/1 про визначення митної вартості товарів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на протиправність дій митниці щодо самостійного визначення митної вартості та необґрунтованим витребуванням у позивача додаткових документів щодо підтвердження митної вартості товару.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 24.06.2011р., залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2012р., позовні вимоги задоволені частково. Визнано протиправними та скасовані рішення Запорізької митниці від 16.04.2010р. №112000006/2010/000367/1 та від 26.04.2010р. №112000006/2010/000388/1 про визначення митної вартості товарів. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24.06.2011р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2012р. надійшла касаційна скарга Запорізької митниці, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про їх скасування та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 12.01.2010р. між ВАТ «Дніпроспецсталь» (Покупець) і фірмою «Calderys Deutschland GmbH and Co.OHG» (Продавець) було укладено контракт №13091470 (специфікація №3), за яким продавець зобов'язався поставити позивачу вогнетривкі суміші для футеровки (вогнетривкий бетон) на умовах FCA.

Для проведення митного оформлення поставленого позивачем товару, до митного органу 16.04.2010 на виконання умов договору №13091470 подана вантажна митна декларація №112030000/2010/009619. У графі 43 ВМД №112030000/2010/009619 позивачем зазначено основний метод (перший) визначення митної вартості за ціною угоди, який передбачено ст.266, 267 Митного Кодексу України. При поданні ВМД позивачем задекларовані наступні документи: зовнішньоекономічний договір №13091470 від 12.01.2010, специфікація №3 від 23.02.2010, рахунок на транспортні послуги від 23.03.2010 №64364, сертифікат походження товару №А758107 від 10.03.2010, зовнішньоекономічна декларація MRN №10DE00E4 від 18.03.2011, сертифікат якості від 18.03.2011 №б/н, рахунок №NE.10.03.03389 від 08.03.2010, калькуляція на транспортування від 24.03.2010 №121-119, та інші документи, про що свідчить їх декларування (гр.44 ВМД та доповнення до декларації ф.МД-6). Також разом з ВМД позивачем була подана декларація митної вартості товару ф. ДМВ-1, в якій митна вартість товару визначена позивачем згідно зі ст.ст. 266, 267 МКУ, тобто - за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються.

Для підтвердження митної вартості товару митним органом були витребувані додаткові документи, про що зазначено на зворотному боці ф. ДМВ-1, а саме: договори з третіми особами, які були пов'язані з договором про поставку товару; рахунки про здійснення платежів з третіми особами на користь продавця; рахунки про сплату комісійних, брокерських послуг та відповідна бухгалтерська документація; калькуляції, каталоги, специфікації, прейскуранти фірми виробника; копія ВМД країни відправника товару; відомості про якісні характеристики товару; інформація біржових організацій.

Декларант не надав митному органу витребувані документи із наступних підстав: 1) договори з третіми особами, які були пов'язані з договором про поставку товару - не надано, оскільки треті особи до виконання умов договору не залучались; 2) рахунки про здійснення платежів з третіми особами на користь продавця - не надавалися, оскільки такі платежі не передбачені умовами контракту; 3) рахунки про сплату комісійних, брокерських послуг та відповідна бухгалтерська документація - не надавалися, оскільки такі організації не залучалися під час виконання умов договору сторонами; 4) калькуляції, каталоги, специфікації, прейскуранти фірми виробника - не надавалися, оскільки постачальник товару не є його виробником. Надано інфойс від відправника товару; 5) копія ВМД країни відправлення - надана на момент декларування; 6) відомості про якісні характеристики товару - такі відомості містяться у сертифікатах якості; 7) інформація біржових організацій - не надавалась, оскільки бетон не є біржовим товаром.

16.04.2010 митним органом прийнято рішення №112000006/2010/000367/1 про визначення митної вартості товару за шостим методом, у зв'язку із чим позивач подав митному органу нову митну декларацію №112000006/2010/009645, яку прийнято до митного оформлення, про що свідчить проставлений на ВМД штамп «Під митним контролем».

Крім того, на виконання умов договору №13091470 (специфікація №4) для проведення митного оформлення поставленого товару (вогнетривка цегла) позивачем до митного органу 26.04.2010 подана вантажна митна декларація №112030000/2010/010570. У графі 43 ВМД №112030000/2010/000570 позивачем зазначено основний метод (перший) визначення митної вартості за ціною угоди, який передбачено ст.266, 267 Митного Кодексу України.

При поданні ВМД позивачем задекларовані наступні документи: зовнішньоекономічний договір №13091470 від 12.01.2010, специфікація №4 від 25.02.2010, інвойс №CDU-5/0310 від 17.03.2010, сертифікат якості від 18.03.2011 №б/н, лист продавця №CD-80/04 від 26.04.2010, накладана УМВС №078395 від 17.03.2010, сертифікат якості №б/н від 05.03.2010 та інші документи, про що свідчить їх декларування (гр.44 ВМД та доповнення до декларації ф.МД-6). Також разом з ВМД позивачем була подана декларація митної вартості товару ф. ДМВ-1, в якій митна вартість товару визначена позивачем згідно зі ст.ст. 266, 267 МКУ, тобто - за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються.

Для підтвердження митної вартості товару митним органом були витребувані додаткові документи, про що зазначено на зворотному боці ф. ДМВ-1, а саме: договори з третіми особами, які були пов'язані з договором про поставку товару; рахунки про здійснення платежів з третіми особами на користь продавця; рахунки про сплату комісійних, брокерських послуг та відповідна бухгалтерська документація; калькуляції, каталоги, специфікації, прейскуранти фірми виробника; копія ВМД країни відправника товару; відомості про якісні характеристики товару; інформація біржових організацій.

Декларант не надав митному органу витребувані документи із наступних підстав: 1) договори з третіми особами, які були пов'язані з договором про поставку товару - не надавались, оскільки треті особи до виконання умов договору не залучались; 2) рахунки про здійснення платежів з третіми особами на користь продавця - не надавалися, оскільки такі платежі не передбачені умовами контракту; 3) рахунки про сплату комісійних, брокерських послуг та відповідна бухгалтерська документація - не надавалися, оскільки такі організації не залучалися під час виконання умов договору сторонами; 4) калькуляції, каталоги, специфікації, прейскуранти фірми виробника - не надавалися, оскільки постачальник товару не є його виробником. Надано інфойс від відправника товару; 5) копія ВМД країни відправлення - надана на момент декларування; 6) відомості про якісні характеристики товару - такі відомості містяться у сертифікатах якості; 7) інформація біржових організацій - не надавалась, оскільки бетон не є біржовим товаром.

26.04.2010р. митним органом прийнято рішення №112000006/2010/000388/1 про визначення митної вартості товару за шостим методом, у зв'язку із чим позивач подав митному органу нову митну декларацію №112000006/2010/010679, яку прийнято до митного оформлення, про що свідчить проставлений на ВМД штамп «Під митним контролем».

Не погоджуючись з такими діями позивач і звернувся з даним позовом.

Отже, предметом даного спору є правомірність визначення митної вартості товару.

Відповідно до ст. 1 Митного кодексу України від 17.11.2002р. (далі - МК України) митна декларація - письмова заява встановленої форми, яка подається митному органу і містить відомості щодо товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, необхідні для їх митного оформлення або переоформлення.

Згідно зі ст. 86 МК України митна декларація приймається та реєструється митним органом у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом. Подання митної декларації повинно супроводжуватися наданням митному органу комерційних супровідних та інших необхідних документів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом. Митна декларація приймається митним органом, якщо встановлено, що в ній містяться всі необхідні відомості і до неї додано всі необхідні документи.

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу України митна вартість товарів - це заявлена декларантом або визначена митним органом вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, яка обчислюється на момент перетинання товарами митного кордону відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 265 МК митний орган, що здійснює контроль за правильністю митної оцінки товарів з урахуванням положень цього Кодексу, має право приймати рішення про правильність заявленої декларантом митної вартості товарів.

Згідно зі статтею 266 МК визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, може здійснюватися за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митну вартість не може бути визначено за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною в кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари було продано в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митну вартість товарів не може бути визначено шляхом застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2008 року № 339, та Порядку декларування митної вартості товарів дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості.

Колегія суддів дійшла висновку, що зі змісту норм пункту 14 Порядку декларування митної вартості товарів та частини четвертої статті 266 МК України убачається, що позивач не зобов'язаний надавати повний перелік документів, визначених пунктом 11 зазначеного Порядку. При цьому витребування таких документів може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Разом з тим, витребувавши перелік додаткових документів, передбачених пунктом 11 Порядку декларування митної вартості товарів, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити.

Також, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Крім того, колегія суддів вважає, що у разі незгоди Митниці із митною вартістю імпортованого товару, вона відповідно до вимог статті 266 МК України зобов'язана провести процедуру консультацій, у ході яких мала б дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів, при цьому кожний наступний метод застосовується у разі неможливості застосування попереднього із наведенням відповідних аргументів.

У випадку якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про неправомірність дій Запорізької митниці щодо застосування одразу шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару без послідовного застосування попередніх п'яти, як це встановлено частиною п'ятою статті 266 МК України, за відсутності будь-якого обґрунтування неможливості їх застосування в рішенні про визначення митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Верховним Судом України у постановах від 21 січня 2011 року (справа № 21-56а10), від 7 лютого 2011 року (справа № 21-76а10), від 14 листопада 2011 року (справа № 21-213а11), від 6 лютого 2012 року (справа № 21-418а11), від 29 травня 2012 року (справа № 21-91а12).

Посилання скаржника в касаційній скарзі на причини не застосування попередніх п'яти методів колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки такі причини неможливості застосування послідовно попередніх п'яти методів визначення митної вартості товару повинні бути зазначені саме в рішенні про визначення митної вартості товарів.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що при вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій вірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Запорізької митниці відхилити, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24.06.2011р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2012р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: