Справа № 2а-864/11
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року Справа № 31611/12/9104
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Сілецької сільської ради Іршавського району Закарпатської області в особі сільського голови Кузьми Віктора Юрійовича на постанову Іршавського районного суду Закарпатської області від 12 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Сілецької сільської ради Іршавського району в особі сільського голови Кузьми Віктора Юрійовича про визнання дій неправомірними та зобов'язання погодити технічну документацію,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 17.11.2011 року звернулася в суд з адміністративним позовом до Сілецької сільської ради Іршавського району в особі сільського голови Кузьми Віктора Юрійовича, в якому просила визнати дії щодо відмови в погодженні технічної документації про надання у власність земельної ділянки розміром 0,12 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських споруд в урочищі «Біля берізки» в с. Сільце Іршавського району Закарпатської області неправомірними та зобов'язати погодити технічну документацію про надання ОСОБА_2 у власність земельної ділянки розміром 0,12 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських споруд в урочищі «Біля берізки» в с. Сільце Іршавського району Закарпатської області.

Постановою Іршавського районного суду Закарпатської області від 12 грудня 2011 року позов задоволено. Визнано дії Сілецького сільського голови Іршавського району Закарпатської області Кузьми Віктора Юрійовича неправомірними та зобов'язано погодити технічну документацію про надання ОСОБА_2 у власність земельної ділянки розміром 0,12 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських споруд в урочищі «Біля берізки» в с. Сільце Іршавського району Закарпатської області.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Сілецька сільська рада Іршавського району Закарпатської області в особі сільського голови Кузьми Віктора Юрійовича оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і провадження у справі закрити.

Апеляційні вимоги обґрунтовано відсутністю в позивача будь-яких належних документів, що відповідають чинному на час виділення земельних ділянок законодавству. Окрім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що рішення від 27.05.1993 року і рішення від 27.03.1996 року прийняті Зарічанською сільською радою, а земельна ділянка в урочищі «Біля Берізок» знаходиться на території Сілецької сільської ради Іршавського району Закарпатської області, тобто на території іншої адміністративно-територіальної одиниці.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ст.197 КАС України, вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Зарічанської сільської Ради Іршавського району Закарпатської області №15 від 27.05.1993 року їй надано у власність земельну ділянку розміром 0,12 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель в урочищі «Ізок» с.Зарічча Іршавського району (а.с.6). Рішенням 5-ої сесії 22-го скликання Зарічанської сільської Ради Іршавського району Закарпатської області від 27.03.1996 року їй дозволено поміняти вказану ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель на земельну ділянку ОСОБА_3 розміром 0,12 га в урочищі «Біля берізки» (а.с.7). З метою отримання земельної ділянки у власність та виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку 03.06.2011 року вона звернулась в Товариство з обмеженою відповідальністю «Меридіан» із заявою виготовити технічну документацію. Після виготовлення документації вона звернулась до голови Сілецької сільської ради Кузьми В.Ю. із проханням погодити технічну документацію щодо надання їй у власність земельної ділянки розміром 0,12 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських споруд в урочищі «Біля берізки» в с. Сільце Іршавського району. В погодженні їй було відмовлено. 03.06.2011 року вона звернулась до голови Сілецької сільської Ради Кузьми В.Ю. із письмовою заявою повідомити про причину відмови в погодженні технічної документації (а.с.4).

Листом за № 367 від 13.09.2011 року за підписом Сілецького сільського голови Кузьми В.Ю. повідомлено наступне: дозвіл на отримання у власність земельної ділянки розміром 0,12 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських споруд в урочищі «Біля берізки» в с.Сільце Іршавського району надавався Зарічанською сільською Радою; згідно акту погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами від 28.04.2011 року один із суміжників ОСОБА_3 не погодив встановлення меж в натурі; всі подані нею документи видані на підставі рішення Зарічанської сільської Ради, а не Сілецької, та не були виготовлені вчасно (а.с.5). У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не було виготовлено вчасно документи і дозвіл на виготовлення технічної документації не надавався Сілецькою сільською радою, на підставі п.3 Розділу ІХ «Прикінцеві положення» Земельного кодексу України у задоволенні заяви відмовлено.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.1 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Пункт 3 Розділу IX Прикінцеві положення Земельного кодексу України вказує, що Закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Кодексом, діють у частині, що не суперечить цьому Кодексу.

На момент прийняття рішень Зарічанської сільської ради №15 від 27.05.1993 року та від 27.03.1996 року діяли положення Земельного кодексу України від 18.12.1990 року, відповідно до ч.1 ст.6 якого громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва.

Вказана стаття визначає підстави набуття права власності на земельну ділянку, такими є одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну.

Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно.

У відповідності до ст.9 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року до компетенції сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин, окрім іншого, належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу; реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі.

Стаття 17 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року визначає, що земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.

Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (ч.1 ст.22 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року).

У відповідності до ч.1 ст. 23 Земельного кодексу України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

П.3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року конкретизує вказану норму закону та визначає, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Згідно ст.241 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. А тому у відповідності до ст.227 вказаного Кодексу договір міни повинен бути нотаріально посвідчений.

Також вважаємо за потрібне зауважити, що п. 34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачає, що до виключної компетенції сільської ради належить зокрема вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Однак передача земельної ділянки у власність під будівництво житлового будинку шляхом обміну такої на іншу земельну ділянку не передбачена серед повноважень сільської ради в статті 11 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року та статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». А тому, на думку колегії суддів, Зарічнянською сільською радою Іршавського району обрано такий спосіб безоплатної передачі земельної ділянки у власність громадянина, що не відповідає вимогам чинного на той час законодавства.

На підставі вищевказаних положень законодавства України та матеріалів справи колегія суддів приходить до висновку про відсутність у позивача передбачених чинним на період 1996 року законодавством документів, що необхідні для посвідчення права власності на відповідну земельну ділянку.

Відповідно до п.1 Розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України від 25.10.2001 року рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

А тому колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав на оформлення права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, що передана їй у власність відповідно до Рішення Зарічнянської сільської ради Іршавського району №15 від 27.05.1993 року.

Окрім того, земельна ділянка в урочищі «Біля Берізки» в 1996 році знаходилась на території села Зарічани Іршавського району Закарпатської області, а в 2000 році вказана ділянка була віднесена до території села Сільце Іршавського району Закарпатської області.

Виходячи з положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сфера дії рішення сільської ради поширюється на територію в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці, то рішення Зарічнянської сільської ради Іршавського району Закарпатської області не поширюють свою дію на землі Сілецької сільської ради Іршавського району Закарпатської області.

Разом з тим, на думку колегії суддів , не підлягають задоволенню вимоги апелянта щодо закриття провадження, так як ця справа відноситься до адміністративної юрисдикції і інших правових підстав для закриття провадження немає. Натомість в наявності є підстави для відмови в задоволенні позовних вимог, так як вони є необґрунтованими.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та доводами апелянта спростовані, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 197, 198 п.3, 202, 205 ч.2, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Сілецької сільської ради Іршавського району Закарпатської області в особі сільського голови Кузьми Віктора Юрійовича задовольнити частково.

Постанову Іршавського районного суду Закарпатської області від 12 грудня 2011 року у справі №2а-864/11 скасувати і прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

На постанову може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук