Справа № 813/235/14
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року Справа № 876/3170/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м.Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Уктранснафта" в особі Філії "Магістральні нафтопроводи "Дружба" до управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м.Львова про визнання протиправним та скасуваня рішення,-

в с т а н о в и в :

14 січня 2014 року позивач - ПАТ «Укртранснафта» в особі Філії «Магістральні нафтопроводи «Дружба» звернувся в суд з позовом до відповідача - управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м.Львова, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення № 67 та № 68 від 24 грудня 2013 року про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2014 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м.Львова № 67 та № 68 від 24 грудня 2013 року про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що оскаржувані рішення про застосування фінансових санкцій прийняті правомірно, з врахуванням приписів ч.7 Розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Стягнення заборгованості з позивача, яка не сплачена станом на 01 січня 2011 року, повинно здійснюватися відповідачем відповідно до приписів законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості з застосуванням фінансових санкцій. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач подав до суду заперечення на апеляційну скаргу (вх.№К-10139/14 від 01 квітня 2014 року), просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, та заяву про розгляд справи без його участі, тому відповідно до положень ч.1 ст.197 КАС України, суд вважає можливим проведення розгляду справи в їхній відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю- доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 10 по 16 грудня 2013 року управлінням Пенсійного фонду України в Залізничному районі м.Львова проведено позапланову перевірку Центральної бази виробничого обслуговування «Трансприлад» Філії «Магістральні нафтопроводи Дружба» ПАТ «Укртранснафта» щодо правильності вирахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів, а також достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування за період з 01 вересня 2007 року до 31 грудня 2010 року, якою встановлено, що Центральною базою виробничого обслуговування «Трансприлад» своєчасно не обчислені та не сплачені страхові внески за січень 2009 року на суму 26,00 грн. та за грудень 2009 року на суму 13506, 87 грн., чим порушено приписи п.6 ч.2 ст.17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пізніше вказані помилки були самостійно виявлені позивачем та відображені у розрахунку за березень 2009 року на суму 26,00 грн., за грудень 2009 року - на суму 633,64 грн. та за березень 2010 року - на суму 12873,23 грн.

За результатами перевірки складено Акт №423 від 16 грудня 2013 року.

24 грудня 2013 року на підставі вказаного акту управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м.Львова прийняло рішення № 67 та № 68 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, в тому числі донарахованих страхувальником або органом Пенсійного фонду у вигляді штрафу відповідно в розмірі 3,90 грн. та 2606,34 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно виніс оскаржувані рішення про застосування до позивача фінансових санкцій на підставі п. 4 ч. 9 ст. 106 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки зазначена норма Закону втратила чинність з 01 січня 2011 року відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" і не діяла на дату прийняття відповідачем оскаржуваних рішень.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з наступного.

Ч.2 ст.106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в редакції, яка діяла до 01 січня 2011 року передбачено, що cуми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

У період до 01 січня 2011 року відносини, що виникали між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, регулювались Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яким визначались платники страхових внесків, порядок їх нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Відповідно до п.4 ч.9 ст.106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в редакції, яка діяла до 01 січня 2011 року, за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми.

Згідно з ч.5 п.7 Розділу VІІІ "Заключні та Перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків по діючим видам нарахованих та/або не сплачених в період до 01 січня 2011 року, у тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 01 січня 2011 року не настав, здійснюються фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування у відповідності до законодавства, яке діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Ч.12 п.10 Розділу VІІІ "Заключні та Перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", визнано такими, що втратили чинність з 01 січня 2011 року п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Приписи ч.5 п.7 Розділу VІІІ "Заключні та Перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачають лише порядок стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 01 січня 2011 року, відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на дату прийняття відповідачем оскаржуваних рішень (24 грудня 2013 року) приписи п.4 ч.9 ст.106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не можуть застосовуватись, оскільки зазначена норма Закону втратила чинність з 01 січня 2011 року.

Конституційний Суд України в своєму рішенні у справі № 1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 № 1-рп/99 роз'яснив, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Конституційний Суд України у мотивувальній частині свого рішення зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення ч.1 ст.58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Вказаний конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

У Законі України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне соціальне страхування" відсутня пряма вказівка про надання зворотної дії у часі положенням у частині проведення перевірки та встановлення порушень, що має наслідком накладення штрафу за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач протиправно виніс рішення № 67 та №68 від 24 грудня 2013 року про застосування до позивача фінансових санкцій на підставі п. 4 ч. 9 ст. 106 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки зазначена норма Закону втратила чинність з 01 січня 2011 року відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" і не діяла на дату прийняття відповідачем оскаржуваних рішень.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м.Львова залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2014 року у справі №813/235/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик