Справа № 872/1831/13
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2014 рокусправа № 2а-15/09

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Пасічник А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська в інтересах Бабушкінської районної ради у м.Дніпропетровську на постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 січня 2009 року

у адміністративній справі № 2-а-15/09 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради, та прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська в інтересах Бабушкінської районної ради у м.Дніпропетровську про оскарження дій та бездіяльності, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 січня 2009 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1, визнано протиправними дії та бездіяльність виконавчого комітету Бабушкінської районної ради у м.Дніпропетровську щодо розгляду поданих заяв та скарг позивача ОСОБА_1, та врахування його права на позачергове отримання житла шляхом зміни виду черговості і виключення його із списків обліку звільнених військовослужбовців на першочергове отримання житла в яких він перебував та занесення у списки осіб на позачергове отримання житла осіб, які не мають прав на отримання житла передбаченого для звільнених військовослужбовців, а також з метою поновлення порушених житлових прав позивача ОСОБА_1, виконавчий комітет Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради зобов'язано поновити його у списках осіб на першочергове отримання житла в яких він перебував до порушення його прав згідно рішення виконкому від 22.07.1997р №393 з урахуванням його права позачергового отримання житла. Одночасно, з виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради на користь ОСОБА_1 стягнуто спричинену моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн та 300,00 грн. понесених ним судових витрат на оплату правової допомоги. В іншій частині вимог позивача судом відмовлено.

Зазначена постанова суду першої інстанції оскаржена прокурором Бабушкінського району м.Дніпропетровська, який діючи в інтересах Бабушкінської районної ради у м.Дніпропетровську, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та не врахування обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору у цій справі по суті, просить скасувати постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 січня 2009 року, та прийняти нову постанову про відмову у задоволені вимог позивача в повному обсязі.

В судовому засіданні прокурора та представник Бабушкінської районної ради у м.Дніпропетровську підтримали вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, а позивач по справі заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вказуючи на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін.

Заслухавши пояснення сторін по справі стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з протиправності дій відповідача щодо зміни виду черговості при внесенні у списки на позачергове забезпечення позивача житлом з одночасним виключенням його із списків на отримання житла з пільгами, встановленими для звільнених військовослужбовців, та включенням у списки осіб, які не мають таких пільг, що стало підставою для зобов'язання відповідача вчинити певні дії на відновлення його прав. При цьому, факт систематичного надання відповідачем невмотивованих відповідей на звернення позивача з приводу спірних питань, та протиправного розголошення інформації про стан здоров'я позивача без його згоди, суд першої інстанції визнав як спричинення позивачу моральної шкоди, у зв'язку з чим задовольнив вимоги позивача також в частині стягнення на його користь з виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., та судових витрат в сумі 300,00 грн.

Судовою колегією встановлено, що за результатом розгляду апеляційної скарги прокурора Бабушкінського району м.Дніпропетровська на постанову суду першої інстанції у цій справі, Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом приймалося рішення від 29.11.2010 року, яким постанова Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 січня 2009 року була залишена без змін, а апеляційна скарга прокурора без задоволення з тих підстав, що відповідачем у цій справі є виконавчий комітет Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради, а інтереси Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради, на захист яких прокурором подана апеляційна скарга, не є відповідачем у вказаній справі, і відповідно її інтереси по даній справі не потребують захисту.

Проте, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.12.2012 року, ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2010 року - була скасована за касаційною скаргою прокурора з тих підстав, що прокурор Бабушкінського району міста Дніпропетровська при поданні апеляційної скарги не обґрунтував яким чином було порушено інтереси безпосередньо держави у зв'язку із зобов'язанням виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську поновити позивача у списках осіб на першочергове отримання житла, та не обґрунтував необхідність захисту таких інтересів, а суд апеляційної інстанції під час апеляційного провадження відповідно не перевірив, чи порушено інтереси держави у спірних правовідносинах та чи правильно прокурором зазначено орган, який уповноважений державною здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

При цьому, касаційний суд зазначив, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки встановивши, що апеляційну скаргу подано особою, яка не має повноважень на введення справ, не застосував при цьому положення статей 203, 155 Кодексу адміністративного судочинства України, та не надавши оцінки встановлених судом першої інстанції обставинам справи, і правової оцінки правильності застосування норм матеріального права, апеляційний суд залишив без змін рішення суду першої інстанції, яке ним по суті не переглядалось. З підстав відсутності факту перегляду судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку по суті, колегія суддів касаційної інстанції вказуючи на відсутність можливості здійснити перегляд постанови Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 січня 2009 року в касаційному порядку, скасувавши ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2010 року, направила справу до суду апеляційної інстанції на новий судовий розгляд.

З урахуванням наведених в ухвалі касаційної інстанції обставин, апеляційний суд перевіривши під час перегляду постанови суду першої інстанції у цій справі доводи прокурора про порушення інтересів держави у спірних правовідносинах та правильність визначеного прокурором органу, суб'єкту уповноваженого державною здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, встановив, що виниклий у цій справі спір стосується компетенції виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради у галузі використання житлового фонду.

Оскільки жилі будинки та інші жилі приміщення, що перебувають у власності місцевих рад відповідно до ст.4 ЖК України віднесені до державного житлового фонду України, а відповідно ст.15, 18,30,36,43,45 ЖК України державою саме виконавчі комітети органів місцевого самоврядування уповноважені на державний контроль за використанням та управління житловим фондом, а також по обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов та на прийняття рішень про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду, судова колегія вважає, що вступ прокурора в інтересах держави у виниклий у цій справі спір - є обґрунтованим та узгоджується з положеннями ст.121 Конституції України.

Безспірно встановленим у цій справі є факт перебування ОСОБА_1 на квартирному обліку у виконкомі Бабушкінської райради м. Дніпропетровська з 1997 року. Первісно на квартирний облік позивач був поставлений як звільнений в запас військовослужбовець за обраним ним місцем проживання на підставі рішення виконкому Бабушкінської райради м. Дніпропетровська від 22.07.1997 р № 393, яким позивачу було визначено перший вид черговості під № 142. В подальшому у зв'язку з виключенням позивача з квартирного обліку, його право відновлювалося судом, а саме, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.04.2004 р (а.с.22 т.1) було скасовано рішення виконкому Бабушкінської райради м. Дніпропетровська від 20.04.2001 року № 250 в частині виключення ОСОБА_1 з квартирного обліку, з відновленням його на квартирному обліку.

Виникненню спору у цій справі передувало звернення ОСОБА_1 17.01.2007 р до відповідача з заявою про позачергове забезпечення його житлом на підставі документів, підтверджуючих визнання його 02.10.2006 року інвалідом другої групи, пов'язаної з хворобою, отриманої при проходженні військової служби, з урахуванням положень ч.3 ст.12 закону "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", за результатом розгляду яких, відповідачем було прийнято рішення від 16.02.2007р № 143 про відмову у визнанні права ОСОБА_1 на позачергове отримання житла у зв'язку з тим, що наявні у нього хвороби не дають таких прав.

Зазначене рішення виконкому Бабушкінської райради м. Дніпропетровська № 143, за протестом прокурора Бабушкінського району м. Дніпропеттровська було скасовано Рішенням відповідача від 17.08.2007р № 640, з одночасним занесенням ОСОБА_1 у списки осіб на позачергове отримання житла, про що позивача повідомлено листом від 27.08.2007 року, з якого позивач дізнався про внесення його до позачергових списків з 16.02.2007 року під № 201, що за твердження позивача є зміною черговості та порядку його здійснення, і відповідно є порушенням його прав, оскільки він перебував на першочерговому обліку військовослужбовців під № 18, а при перенесення його відповідачем до списків на позачергове отримання житла з 16.02.2007 року, черга змістилася до № 201.

Суд першої інстанції задовольняючи вимоги позивача у вищенаведеній частині виходив з протиправності дій відповідача при зміні виду черговості позивача та при внесенні його у списки на позачергове забезпечення житлом з виключенням із списків на отримання житла з пільгами встановленими для звільнених військовослужбовців та включенням у списки осіб, які не мають таких пільг, і з такими висновками судова колегія погоджується в повному обсязі, оскільки такі дії відповідача не передбачені чинним законодавством, здійснені всупереч волі та вимог позивача, який не просив змінювати вид черговості, та порушують право позивача на отримання житла передбаченого програмами забезпечення житла звільнених військовослужбовців.

Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР N 470 від 11.12.1984 р. (далі Правила) встановлено лише два вида житлового обліку: загальний та першочерговий.

Відповідно до п. 38 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, житлові приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання таких приміщень визначається за часом взяття на облік, включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень).

Забезпечення житлом звільнених військовослужбовців врегульовано п.45 Правил, якою чітко визначено, що генералам, адміралам, офіцерам і тим, що перебували на військовій службі не менше двадцяти календарних років, військовослужбовцям надстрокової служби, прапорщикам і мічманам Збройних Сил СРСР та прирівняним до них особам, звільненим з військової служби за станом здоров'я, віком або скороченням штатів, жилі приміщення надаються виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів у першу чергу, але не пізніше, ніж у тримісячний строк з дня прибуття до місця проживання, обраного з урахуванням існуючого порядку прописки.

Підпунктом 5 пункту 44 Правил визначено, що інвалідам I і II груп з числа військовослужбовців, що перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються у першу чергу

Отже, судова колегія визнає, що рішення суду першої інстанції у вищенаведеній частині повністю відповідає вимогам ст.ст.15, 36, 43, 45, 46 ЖК України та п.38, п.44, п.45, п. 46 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 11 грудня 1984 року № 470 (з відповідними змінами), та матеріалам справи, з яких вбачається, що позивач є інвалідом ІІ групи, пов'язною з хворобою, яку він отримав при проходженні військової служби, що підтверджено рішенням МСЕК № 2 Кіровоградської області від 02.10.2006 р., та висновками МСКЕ від 22.10.2007р.

Тому судова колегія вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України, в тому числі і в частині визначення способу захисту порушених прав позивача, та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Разом з тим, судова колегія не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача відповідно до ст.ст. 23, 1172, 1173, 1174 ЦК України відшкодування шкоди позивачу, заподіяної протиправними діями службовців виконкому, які усвідомлювали протиправність своїх дій та бездіяльності.

Згідно з правовою позицією Верховного суду України, висловленої у пункті 5 Постанови Пленуму №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами від 25.05.2001), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяної позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної) прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Статтями 1173, 1174 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу, що обов'язок доказування у даній справі щодо завдання моральної шкоди лежить саме на позивачі ОСОБА_1

Проте, як установлено судовою колегією, позивачем не надано доказів того, що йому було завдано моральної шкоди в розумінні правової позиції Верховного суду України, висловленої в Постанові Пленуму №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"

Отже, в ході судового розгляду позивач не довів належними доказами наявність причинного зв'язку між діями відповідача та виникненням у нього моральних страждань у розмірі 5000,00 грн., у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо відсутності підстав для задоволення позову у цій частині.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради на користь ОСОБА_1 причиненої моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Недоведеними належними доказами судова колегія також визнає вимоги позивача про стягнення на його користь 300 грн. понесених ним витрат на оплату правової допомоги, у зв'язку чи в зазначеній частині постанова суду першої інстанції також підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволені зазначених вимог позивача.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ст.202, ст.205, ст.207 КАС України, судова колегія -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська в інтересах Бабушкінської районної ради ум.Дніпропетровську - задовольнити частково

Постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 січня 2009 року - скасувати в частині стягнення з виконавчого комітету Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради на користь ОСОБА_1 спричинену моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. та 300,00 грн. понесених ним судових витрат на оплату правової допомоги.

В іншій частині постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 січня 2009 року - залишити без змін

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України .

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов