Справа № 826/20230/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03 лютого 2015 року 16 год. 00 хв. № 826/20230/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Данилишина В.М., суддів Качура І.А., Келеберди В.І., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України про визнання неправомірними дій відповідача та зобов'язання його вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної виконавчої служби України (далі - відповідач, ДВС України) про визнання неправомірними дій відповідача щодо безпідставного закінчення виконавчого провадження, а також зобов'язання відповідача в особі відділу примусового виконання рішень скасувати незаконну постанову про закінчення виконавчого провадження від 30 жовтня 2014 року та поновити відкриття виконавчого провадження.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки виконавче провадження відповідачем закінчено безпідставно, зокрема, рішення національного органу є невиконаним у повному обсязі.

У ході судового розгляду справи представник відповідача не визнав позов та просив відмовити у його задоволенні повністю.

Позивач (її уповноважений представник) у судові засідання не прибула, хоча про дати, час та місце судового розгляду справи вона повідомлена своєчасно та належним чином. При цьому, у позові позивачем заявлено клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 21 січня 2015 року судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Головним державним виконавцем ДВС України 05 березня 2014 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 42340762 з виконання рішення № 12895/08, виданого 09 січня 2014 року Європейським судом з прав людини (далі - рішення Європейського суду) про: (а) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які досі підлягають виконанню, та сплатити 2000,00 євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, у заявах, зазначених у додатку 1, в якості відшкодування матеріальної та моральної коди, та компенсації судових витрат, а також будь-який податок, що може нараховуватись; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежів; (b) зі спливом зазначеного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти (далі - виконавче провадження).

У подальшому, 30 жовтня 2014 року, головним державним виконавцем ДВС України прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 42340762 (далі - оскаржувана постанова).

Суд погоджується з доводами позивача щодо наявності підстав для визнання протиправними дій відповідача, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів та аналізу наступних норм і обставин.

Так, згідно з ч. 1 ст. 1, ст. 2, ч.ч. 3-6 ст. 8 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення - а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України; в) рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України; г) рішення Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України.

Рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до ст. 46 Конвенції.

Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у п. "б" ч. 1 ст. 7 цього Закону.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у ч. 3 цієї статті документів здійснює списання на вказаний Стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України.

Підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.

Державна виконавча служба протягом трьох днів надсилає Органу представництва постанову про закінчення виконавчого провадження та підтвердження списання коштів.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Тобто, як вбачається з вище викладених норм, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного та у повному обсязі виконання судового рішення згідно з виконавчим документом.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що виконавче провадження закінчено у зв'язку з фактичним та повним виконанням рішення Європейського суду.

Як зазначено в оскаржуваній постанові та з'ясовано судом у ході розгляду справи, кошти, які підлягають сплаті відповідно до рішення Європейського суду, перераховані на рахунок позивача, вказаний нею особисто, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а саме копіями платіжних доручень від 12 вересня 2014 року № 3004 (сума 33554,89 грн. (еквівалент 2000,00 євро) та від 16 жовтня 2014 року № 7576 (сума 506,01 грн. (пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду).

Стосовно виконання рішення національного органу в оскаржуваній постанові зазначено, що, згідно з інформацією, наданою управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області, рішення національного суду виконано фактично у повному обсязі.

Разом з тим, доказів та підтвердження вище викладеної обставини представником відповідача суду не надано, зокрема, не надано лист вказаного управління державної виконавчої служби щодо виконання рішення національного органу саме відносно позивача.

Зі змісту рішення Європейського суду вбачається, що виконанню підлягають, зокрема, постанова Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 листопада 2007 року та постанова Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09 грудня 2009 року (зі змінами, внесеними постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2011 року).

Постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 листопада 2007 року у справі № 2-а-107/07, яка набрала законної сили 23 жовтня 2008 року, зобов'язано управління Пенсійного фонду України в місті Володимир-Волинському Волинської області здійснити перерахунок пенсії за віком позивачу відповідно до вимог ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", починаючи із 09 липня 2007 року.

Постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09 грудня 2009 року у справі № 2-а-1875/09, у свою чергу, зобов'язано управління Пенсійного фонду України в місті Володимир-Волинському Волинської області: виплатити позивачу недоплачену частину пенсії за віком відповідно до вимог ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період із 09 липня 2007 року по грудень 2009 року включно у розмірі 3057,67 грн. та грошову компенсацію за втрату частини недоплаченої пенсії за віком у зв'язку з порушенням строків її виплати за період із 09 липня 2007 року по грудень 2009 року включно у розмірі 563,60 грн., всього 3621,27 грн.; здійснювати щомісячно виплату позивача перерахованої пенсії за віком відповідно до вимог ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2011 року у справі № 4060/10/9104 постанову Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09 грудня 2009 року у справі № 2-а-1875/09 в частині задоволення позову позивача скасовано та прийнято нову постанову, якою, зокрема, зобов'язано управління Пенсійного фонду України в місті Володимир-Волинському Волинської області: провести нарахування та виплату позивачу передбаченого ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, обчисленої виходячи з вимог ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст. 62 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", ст. 58 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" за період із 09 липня по 31 грудня 2007 року та із 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року, з урахуванням проведених виплат; починаючи із 01 січня 2010 року здійснювати нарахування та виплату позивачу передбаченого ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" підвищення пенсії як дитині війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, обчисленої виходячи з вимог ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Підсумовуючи вище викладене та враховуючи ненадання відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого покладено обов'язок доказування правомірності своїй дій та рішень у разі заперечення проти позову, доказів, які б свідчили про фактичне та у повному обсязі виконання рішення Європейського суду, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Поряд з цим, як з'ясовано судом у ході розгляду справи та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, причини пропуску позивачем встановленого нормами КАС України строку звернення до суду з позовом є поважними, а тому відсутні підстави для залишення його без розгляду.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України про визнання неправомірними дій відповідача та зобов'язання його вчинити певні дії є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

При цьому, суд зазначає про необхідність виходу за межі позовних вимог, оскільки належним захистом прав та законних інтересів позивача є визнання протиправною і скасування оскаржуваної постанови та зобов'язання відповідача вчинити дії, направлені на відновлення виконавчого провадження.

Зокрема, згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 51 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку з тим, що позивачем не заявлено вимогу про стягнення судового збору за рахунок бюджетних коштів, суд не присуджує на користь позивача здійснені ним судові витрати відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 11, 24, 25, 69-71, 86, 128, 158-163, 167, 181 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Державної виконавчої служби України щодо закінчення виконавчого провадження ВП № 42340762.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову від 30 жовтня 2014 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 42340762.

4. Зобов'язати Державну виконавчу службу України вчинити дії, направлені на відновлення виконавчого провадження ВП № 42340762.

Копії постанови у повному обсязі направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя В.М. Данилишин

Суддя І.А. Качур

Суддя В.І. Келеберда