Справа № 826/17584/14
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

03 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Ісаєнко Ю.А., Федотова І.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного підприємства «Науково-Виробнича компанія «Екодар» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства «Науково-Виробнича компанія «Екодар» до Міністерства екології та природних ресурсів України про скасування наказу,

В С Т А Н О В И Л А:

Приватне підприємство «Науково-Виробнича компанія «Екодар» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства екології та природних ресурсів України з урахуванням уточнених позовних вимог про:

- скасування наказу №554 від 26.12.2013р. про затвердження графіку планових перевірок додержання ліцензіатами ліцензійних умов на 1 квартал 2014 року в частині проведення планових перевірок позивача згідно п. 55 Плану - графіку планових перевірок;

- скасування наказу №58 від 26.02.2014р. в частині анулювання Ліцензії серії АГ №507017 від 25.11.2010р. позивача на провадження господарської діяльності у сфері поводження з небезпечними відходами.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, в зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норми матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до ліцензії Міністерства охорони навколишнього природного середовища України серії АГ №507017 від 25.11.2010р. позивачу надано право на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами (збирання, перевезення, зберігання).

Відповідно до Плану-графіку № 554, затвердженого наказом Мінприроди України, на підставі посвідчення (направлення) від 08.02.2014 року № 14/14, Комісією Мінприроди по здійсненню перевірок 12.02.2014 року здійснено виїзд за юридичною адресою ліцензіата - м. Харків, пр.-т. Гагаріна, буд. 127-а, кім. 320.

Проте, керівництвом ПП «НВК «Екодар» не допущено до перевірки посадових осіб Мінприроди України, в результаті чого комісією Мінприроди України складено акт про відмову ліцензіата в проведенні планової перевірки органом ліцензування за додержанням вимог ліцензійних умов провадження господарської діяльності із здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами від 12.02.2014 № 14/14.

Відповідно до рішення Ліцензійної комісії, на підставі Акту від 12.02.2014 № 14/14, наказом від 26.02.2014 № 58 анульовано ліцензію ПП «НВК: «Екодар» серії АГ № 507017 за видом господарської діяльності «Операції у сфері поводження з небезпечними відходами (збирання, перевезення, зберігання)».

Вважаючи вказані дії та рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність вчинених ним дій та прийнятих рішень.

Колегія суддів погоджується з вказаним рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Положеннями статті 20 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» визначено, що державний нагляд за додержанням органами ліцензування вимог законодавства у сфері ліцензування здійснює спеціально уповноважений орган з питань ліцензування шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Спеціально уповноважений орган з питань ліцензування здійснює позапланові перевірки додержання органами ліцензування вимог законодавства у сфері ліцензування лише на підставі надходження до нього в письмовій формі заяви (повідомлення) про порушення вимог законодавства у сфері ліцензування, або з метою перевірки виконання розпоряджень про усунення порушень органом ліцензування вимог законодавства у сфері ліцензування.

За результатами перевірки спеціально уповноважений орган з питань ліцензування протягом п'яти робочих днів з дня закінчення перевірки складає акт у двох примірниках. Один примірник акта видається керівнику органу ліцензування, діяльність якого перевірялася, другий - зберігається спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування.

У разі виявлення порушень органом ліцензування законодавства у сфері ліцензування спеціально уповноважений орган з питань ліцензування не пізніше ніж за п'ять робочих днів з дати складання акта перевірки видає розпорядження про усунення органом ліцензування порушень законодавства у сфері ліцензування.

Орган ліцензування, який одержав розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування, зобов'язаний в установлений у розпорядженні строк подати спеціально уповноваженому органу з питань ліцензування інформацію про усунення виявлених порушень.

Контроль за додержанням ліцензіатами ліцензійних умов здійснює орган ліцензування в межах своїх повноважень шляхом проведення планових і позапланових перевірок.

Планові перевірки дотримання ліцензіатом ліцензійних умов проводяться не частіше одного разу на рік.

За результатами перевірки орган ліцензування в останній день перевірки складає акт у двох примірниках. Один примірник видається керівнику юридичної особи або фізичній особі - підприємцю, який перевірявся, другий - зберігається органом ліцензування.

Орган ліцензування не пізніше п'яти робочих днів з дати складання акта перевірки порушень ліцензійних умов видає розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов або приймає рішення про анулювання ліцензії.

Ліцензіат, який одержав розпорядження про усунення ним порушень ліцензійних умов, зобов'язаний в установлений у розпорядженні строк подати до органу ліцензування інформацію про усунення порушень.

Державні контролюючі органи та органи місцевого самоврядування у разі виявлення порушень ліцензійних умов зобов'язані повідомити про ці порушення орган ліцензування.

У відповідності до статті 21 цього ж Закону, підставами для анулювання ліцензії є: заява ліцензіата про анулювання ліцензії; акт про повторне порушення ліцензіатом ліцензійних умов; рішення про скасування державної реєстрації суб'єкта господарювання; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про смерть фізичної особи - підприємця; акт про виявлення недостовірних відомостей у документах, поданих суб'єктом господарювання для одержання ліцензії; акт про встановлення факту передачі ліцензії або її копії іншій юридичній або фізичній особі для провадження господарської діяльності; акт про невиконання розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов; акт про неможливість ліцензіата забезпечити виконання ліцензійних умов, встановлених для певного виду господарської діяльності; акт про відмову ліцензіата в проведенні перевірки органом ліцензування або спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування.

Орган ліцензування приймає рішення про анулювання ліцензії протягом десяти робочих днів з дати встановлення підстав для анулювання ліцензії, яке вручається (надсилається) ліцензіату із зазначенням підстав анулювання не пізніше трьох робочих днів з дати його прийняття.

Розгляд питань про анулювання ліцензії на підставі акта про виявлення недостовірних відомостей у документах, поданих суб'єктом господарювання для одержання ліцензії; акта про встановлення факту передачі ліцензії іншій юридичній або фізичній особі для провадження господарської діяльності; акта про невиконання розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов здійснюється органом ліцензування з обов'язковим запрошенням ліцензіата або його представників.

Рішення про анулювання ліцензії набирає чинності через тридцять днів з дня його прийняття, крім рішень про анулювання ліцензій, прийнятих згідно з поданою заявою ліцензіата про анулювання ліцензії та в разі смерті ліцензіата (фізичної особи - підприємця), які набирають чинності з дня їх прийняття.

У разі анулювання ліцензії на підставі акта про повторне порушення ліцензіатом ліцензійних умов, акта про виявлення недостовірних відомостей у документах, поданих суб'єктом господарювання для одержання ліцензії, акта про встановлення факту передачі ліцензії іншій юридичній або фізичній особі для провадження господарської діяльності, акта про невиконання розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов суб'єкт господарювання може одержати нову ліцензію на право провадження цього виду господарської діяльності не раніше ніж через рік з дати прийняття рішення органу ліцензування про анулювання попередньої ліцензії.

Рішення про анулювання ліцензії може бути оскаржено у судовому порядку.

Пунктом 4 статті 5 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено, що органи державного нагляду (контролю) здійснюють планові заходи з державного нагляду (контролю) за умови письмового повідомлення суб'єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за десять днів до дня здійснення цього заходу. Повідомлення повинно містити: дату початку та дату закінчення здійснення планового заходу; найменування юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; найменування органу державного нагляду (контролю).

Повідомлення надсилається рекомендованим листом чи телефонограмою за рахунок коштів органу державного нагляду (контролю) або вручається особисто керівнику чи уповноваженій особі суб'єкта господарювання під розписку.

Суб'єкт господарювання має право не допускати посадову особу органу державного нагляду (контролю) до здійснення планового заходу в разі неодержання повідомлення про здійснення планового заходу.

Так, позивач зазначає, що станом на 28.01.2014 року ПП «НВК «Екодар» було відсутнє у Плану-графіку планових перевірок на І квартал 2014 року, розміщеному на сайті Державної екологічної інспекції України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Державними екологічними інспекціями проводяться перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами на підставі Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008 № 464 (Далі - Порядок № 464).

Контроль за додержанням суб'єктами господарювання ліцензійних умов провадження господарської діяльності із здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами здійснює Міністерство екології та природних ресурсів України у межах своїх повноважень шляхом проведення планових і позапланових перевірок на підставі Порядку № 434.

Таким чином, Міністерство екології та природних ресурсів України при проведенні перевірки контролює дотримання суб'єктом господарювання організаційних, кваліфікаційних, технологічних та інших Ліцензійних умов провадження господарської діяльності із здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами, а Державні екологічні інспекції, в свою чергу, проводять перевірку здійснення суб'єктом господарювання інструментально-лабораторних вимірювань при виробничому контролі за дотриманням встановлених нормативів, а також, у разі необхідності, здійснення відбору проб та інструментально-лабораторні вимірювання за дотриманням суб'єктами господарювання встановлених нормативів.

З огляду на викладене, зазначені перевірки проводяться двома різними органами контролю, досліджуючи різні предмети діяльності.

Так, ПП «НВК «Екодар» внесено до Плану-графіку планових перевірок додержання ліцензіатами ліцензійних умов на І квартал 2014 року, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 26.12.2013 року № 554 та оприлюднено на офіційному веб-сайті Мінприроди України.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність прийняття Міністерством екології та природних ресурсів України оскаржуваних наказів №554 від 26.12.2013р. про затвердження графіку планових перевірок додержання ліцензіатами ліцензійних умов на 1 квартал 2014 року в частині проведення планових перевірок позивача.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивач посилається на заборону проведення перевірок суб'єктів господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності.

Так, підставою не допуску органу державного контролю до проведення планової перевірки позивач зазначає наявність у ПП «НВК «Екодар» свідоцтва платника єдиного податку за ставкою 5 відсотків (застосування спрощеної системи оподаткування).

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про особливості здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності щодо фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку, звітності» встановлено заборону органам державного нагляду (контролю), їх посадовим особам здійснювати щодо фізичних осіб - підприємців та юридичних осіб заходи державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, не передбачені цим Законом.

При цьому, відповідно до статті 2 вищевказаного Закону його дія поширюється на юридичних осіб, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, що передбачає включення податку на додану вартість до складу єдиного податку, діяльність яких не віднесена до високого ступеня ризику відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» орган державного нагляду (контролю) визначає у віднесеній до його відання сфері критерії, за якими оцінюється ступінь ризику від здійснення господарської діяльності. Критерії, за якими оцінюється ступінь ризику від здійснення господарської діяльності і періодичність проведення планових заходів, затверджуються Кабінетом Міністрів України за поданням органу державного нагляду (контролю).

Відповідно до статті 5 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.2008 року № 2012 затверджено Критерії розподілу суб'єктів господарювання за ступенем ризику їх господарської діяльності для навколишнього природного середовища та періодичність здійснення заходів державного нагляду (контролю) (Далі - Критерії).

Згідно пункту 1 Критерій суб'єкти господарювання незалежно від форми власності розподіляються за високим, середнім та незначним ступенем ризику їх господарської діяльності для навколишнього природного середовища.

Відповідно до пункту 2 Критерій ознакою віднесення суб'єктів господарювання до групи суб'єктів з високим ступенем ризику є, зокрема, наявність в них об'єктів, які становлять підвищену екологічну небезпеку, або потенційно небезпечних об'єктів, в обігу яких перебувають небезпечні речовини І і II класу небезпеки, або таких, що забезпечують перевезення небезпечних вантажів.

Ліцензією серії АГ № 507017 визначено перелік видів небезпечних відходів, на поводження з якими видана ліцензія, зокрема, це відходи, то містять як складові або забруднюючі ртуть, сполуки ртуті; відпрацьовані батареї свинцевих акумуляторів.

Відповідно до Державного класифікатора відходів ДК 005-96, затвердженого наказом Держстандарту України від 29.02.1996 № 89 та Державних санітарних правил та норм «Гігієнічні вимоги щодо поводження з промисловими відходами та визначення їх класу небезпеки для здоров'я населення» ДСанПіН 2.2.7.029-99, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України від 01.07.1999 № 29 (що діяла на момент проведення перевірки та винесення оскаржуваного наказу) (далі - Постанова № 29) визначаються фізико-хімічні та токсикологічні властивості інгредієнтів, що входять до складу відходів, а саме встановлюється клас небезпеки відходів.

Відповідно до додатку 2 до Постанови № 29 відходи, що містять ртуть, або свинець відносять до І класу небезпеки, а отже, ПП «НВК «Екодар» є суб'єктом господарювання з високим ступенем ризику.

Враховуючи викладене, дія Закону України «Про особливості здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності щодо фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку, звітності» не поширюється на ПП «НВК «Екодар», діяльність якого віднесена до високого ступеня ризику.

Стосовно посилань апелянта на не запрошення представника позивача на засідання Ліцензійної Комісії Мінприроди України, колегія суддів зазначає, що як було зазначено вище, відповідно до ст. 21 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», запрошення представника ліцензіата на засідання Ліцензійної комісії під час розгляду питання про анулювання ліцензії у зв'язку із відмовою ліцензіата у проведенні перевірки не є обов'язковим.

Отже, оскільки спірний наказ №58 від 26.02.2014р. в частині анулювання Ліцензії серії АГ №507017 від 25.11.2010р. позивача на провадження господарської діяльності у сфері поводження з небезпечними відходами було прийнято у відповідності до вимог вищевказаних нормативно-правових актів, тому правильним є висновок суду першої інстанції про його правомірність.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

За ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладає на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до наведених вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, надав суду апеляційної інстанції достатньо беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його заперечення та довів правомірність прийнятих спірних наказів.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Науково-Виробнича компанія «Екодар» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:

Судді:

.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.