Справа № 826/17522/14
Суддя: Шостак О.О.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

24 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Шостака О.О.,

суддів: Мамчура Я.С., Желтобрюх І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксування технічними засобами, в порядку ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від « 15» грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, треті особи: ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» про визнання протиправними та скасування постанов, визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, треті особи: ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» у якому просив визнати протиправними та скасувати постанови, визнати дії протиправними, зобов'язання вчинити дії.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.12.2014 року адміністративний позов було задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду від 15.12.2014 року та прийняте нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.12.2014 року - без змін, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як було встановлено судом першої інстанції, відповідно до постанови державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ про стягнення з боржника виконавчого збору від 31 грудня 2013 року ВП №34646713 при примусовому виконанні виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 08 жовтня 2012 року №1069 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1 237 485,11 грн. постановлено стягнути з боржника - ОСОБА_2 виконавчий збір у розмірі 123 745,51 грн.

Відповідно до постанови державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 31 грудня 2013 року ВП №34646713 при примусовому виконанні виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 08 жовтня 2012 року №1069 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1 237 485,11 грн. постановлено стягнути з боржника - ОСОБА_2 витрати на проведення виконавчих дій у сумі 50,00 грн.

Як підтверджує платіжне доручення від 15 травня 2014 року №141709, ВДВС Печерського РУЮ перераховано на рахунок управління Державної казначейської служби України у Печерському районі міста Києва кошти у розмірі 80 925,86 грн. як виконавчий збір, стягнений згідно постанови ВДВС Печерського РУЮ від 31 грудня 2013 року ВП №34646713.

Позивач зазначає, що у постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2014 року в адміністративній справі №826/7957/14 за позовом ОСОБА_2 до ВДВС Печерського РУЮ про визнання дій протиправним та зобов'язання вчинити дії встановлено, що грошові кошти у сумі 51 153,49 грн. залишено на рахунку ВДВС Печерського РУЮ з обліку депозитних сум.

Позивач вважає, що оскаржувані постанови та дії відповідача щодо перерахування коштів у розмірі 80 925,86 грн. як виконавчого збору і залишення на депозитному рахунку коштів у сумі 51 153,49 грн. є протиправними, мотивуючи позовні вимоги наступним: постанови про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій не відповідають вимогам, встановленим для виконавчих документів згідно зі статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки не містять найменування органу та посадової особи, що видав документ, реквізити стягувача, дату набрання законної сили постановою, строк пред'явлення до виконання; в погашення боргу перед ОСОБА_3 позивач сплатив на депозитний рахунок відповідача 860 412,11 грн., однак відповідач всупереч вимог статті 45 Закону України "Про виконавче провадження" не перерахував кошти стягувачу у повному обсязі.

Окружний адміністративний суд м. Києва прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

У свою чергу частина друга статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Згідно з частиною п'ятою статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк.

З наведених норм Закону України "Про виконавче провадження" вбачається можливість стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій разі невиконання рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону, тобто після початку примусового виконання рішення.

Матеріали справи підтверджують, що у постанові ВДВС Печерського РУЮ про відкриття виконавчого провадження від 09 жовтня 2012 року ВП №34646713 щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 08 жовтня 2012 року №1069 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1 237 485,11 грн., вказано боржнику про необхідність виконати рішення в строк 7 днів з моменту винесення постанови.

Суд звертає увагу, що доказів, які б підтверджували виконання виконавчого напису щодо стягнення на користь ОСОБА_3 у строк 7 днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження тобто до 16 грудня 2012 року, матеріали справи не містять.

Про не виконання позивачем у добровільному порядку вимог виконавчого документа зазначено також у постанові державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ про закінчення виконавчого провадження від 31 грудня 2013 року ВП №34646713.

Крім того, колегія суддів зауважує, що позивач не заперечує отримання постанови про відкриття виконавчого провадження у межах виконавчого проваджень ВП №34646713 та не оскаржує будь-які дії чи бездіяльність відповідача щодо її направлення сторонам виконавчого провадження, чи неправомірності встановленого у ній строку на добровільне виконання.

Наведене свідчить, що постанови державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ про стягнення з боржника виконавчого збору від 31 грудня 2013 року ВП №34646713 та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 31 грудня 2013 року ВП №34646713 винесені правомірно.

При цьому суд не приймає до уваги посилання позивача на відсутність у вказаних постановах обов'язкових реквізитів виконавчого документа, що передбачені у частині першій статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки невідповідність виконавчого документа вказаним вимогам не є підставою для його скасування, наслідком такої невідповідності може бути лише відмова у відкритті виконавчого провадження.

Таким чином, позовні вимоги про скасування постанов ВДВС Печерського РУЮ постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 31 грудня 2013 року ВП №34646713, про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 31 грудня 2013 року ВП №34646713 нормативно та документально не підтверджуються.

В частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо перерахування коштів у сумі 80 925,86 грн. згідно платіжного доручення від 15 травня 2014 року №141709 на погашення суми виконавчого збору за постановою ВДВС Печерського РУЮ від 31 грудня 2013 року ВП №34646713, щодо залишення на депозитному рахунку та неперерахування коштів на користь ОСОБА_3 в сумі 51 153,49 грн., а також про зобов'язання відповідача перерахувати ОСОБА_3 кошти в сумі 132 079,35 грн., суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається із розпорядження державного виконавця №1416/9 у виконавчому провадженні ВП №42478207, затвердженого начальником ВДВС Печерського РУЮ 12 травня 2014 року, 14 квітня 2014 року до ВДВС Печерського РУЮ надійшли від ОСОБА_2 кошти у розмірі 132 079,35 грн. на рахунок з обліку депозитних сум.

Відповідно до платіжного доручення від 15 травня 2014 року №141709, ВДВС Печерського РУЮ перераховано на рахунок управління Державної казначейської служби України у Печерському районі міста Києва кошти у розмірі 80 925,86 грн. як виконавчий збір, стягнений згідно постанови ВДВС Печерського РУЮ від 31 грудня 2013 року ВП №34646713.

Згідно з частиною сьомою статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

У пункті 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року №3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" зазначається наступне: "За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку."

Між тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що постанова державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ про стягнення з боржника виконавчого збору від 31 грудня 2013 року ВП №34646713 виділялась в окреме провадження та щодо неї здійснювалось виконання у загальному порядку, встановленому Законом, що виключає можливість перерахування коштів у розмірі 80 925,86 грн. на погашення виконавчого збору.

З урахуванням викладеного та того, що кошти надійшли не у межах виконавчого провадження ВП №34646713, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо перерахування коштів у розмірі 80 925,86 грн. як виконавчого збору, стягненого згідно постанови ВДВС Печерського РУЮ від 31 грудня 2013 року ВП №34646713, є протиправними, а позовні вимоги у цій частині - обґрунтованими.

Беручи до уваги неправомірне перерахування коштів у розмірі 80 925,86 грн., вказані кошти мають бути перераховані стягувачу за виконавчим провадженням - ОСОБА_3

Стосовно суми у розмірі 51 153,49 грн. судом встановлено, що вказана сума згідно з платіжним дорученням від 15 травня 2014 року №14169 перерахована відповідачем на рахунок управління Державної казначейської служби України у Печерському районі міста Києва як виконавчий збір, стягнений згідно постанови ВДВС Печерського РУЮ від 04 грудня 2013 року ВП №39482897. Доказів на підтвердження залишення вказаної суми залишення на депозитному рахунку матеріали справи не містять, що унеможливлює задоволення позовних вимог у цій частині.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам та прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від « 15» грудня 2014 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

В задоволені апеляційної скарги Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві - відмовити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від « 15» грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ч. 2 ст. 212 КАС України та може бути оскаржена в двадцятиденний термін шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Шостак

Судді Я.С. Мамчур

І.Л. Желтобрюх

.

Головуючий суддя Шостак О.О.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Мамчур Я.С