Справа № 826/1787/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 березня 2015 року 16:28 № 826/1787/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., за участю секретаря судового засідання Голод А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області
про скасування постанови,
за участю сторін:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_2

представник відповідача: не прибув

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 05.03.2015 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській обл. Шемета Олександра Валентиновича, у якій просить суд скасувати постанову від 25.11.2014 ВП №29919364 про стягнення виконавчого збору.

У відповідності до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 21.05.2012 №5 «Про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Також до юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Отже, дана справа належить до підсудності Окружного адміністративного суду міста Києва.

В судовому засіданні 26.02.2015 суд ухвалив замінити неналежного відповідача - старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській обл. Шемета Олександра Валентиновича на належного - управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити позов. Представник позивача посилався на те, що ОСОБА_1 була позбавлена можливості самостійно виконати судове рішення, оскільки на предмет іпотеки, на який мало бути звернуто стягнення накладено заборону відчуження і його реалізація можлива виключно шляхом проведення прилюдних торігв в рамках виконавчого провадження. З огляду на зазначене, позивач вважає постанову про стягнення з боржника виконавчого збору протиправною та просить її скасувати.

Відповідач явку свого представника у жодне судове засідання не забезпечив. Своєї позиції стосовно заявлених позовних вимог суду не повідомив. Копії матеріалів виконавчого провадження №29919364, на вимоги суду, не надав.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

19.12.2007 між ОСОБА_1 (Іпотекодавець) та ВАТ «Міжнародний комерційний банк» (Іпотекодержатель) укладено договір іпотеки, який забезпечує всі вимоги Іпотекодержателя, як кредитора за умовами Кредитного договору №К/07-119/КД від 11.12.2007, укладеного між ВАТ «Міжнародний комерційний банк» (правонаступником якого є ПАТ «Піреус банк МКБ») та ОСОБА_4 (Позичальник) на суму 150 000,00 доларів США.

Предметом іпотеки, згідно вказаного договору є майнові права на домоволодіння, загальною площею 179,50 кв.м., яке знаходиться за адресою: вул. Пархоменка, 18, с. Порадівка, Васильківський район, Київська обл., розташоване на земельній ділянці, загальною площею 0,250 га.

На виконанні в управлінні державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області перебуває виконавче провадження №29919364 щодо примусового виконання виконавчого листа Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.10.2011 №2-755/2011 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Піреус банк МКБ» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № К/07-119/КД від 11.12.2007, 40 3341 доларів 15 центів США. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № К/07-119/КД від 11.12.2007, що був укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «Піреус банк МКБ» в розмірі 3 201 722 гривень 04 коп. звернути стягнення на належне ОСОБА_1 на праві власності нерухоме майно, яке було передано нею в іпотеку ПАТ «Піреус банк МКБ», в якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором №К/07-119/КД від 11.12.2007, а саме: домоволодіння, загальною площею 179,50 кв.м., що розташоване в АДРЕСА_1 та розташоване на земельній ділянці, загальною площею 0,250 га, та складається з житлового будинку (літ.А), площею 179,50 кв.м., літньої кухні (літ.Б), веранди (літ.В) та огорожі (літ.О), та земельну ділянку, кадастровий номер 010070011, загальною площею 0,250 га, цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1

25.11.2014 державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській обл. Шемет Олександр Валентинович виніс постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №29919364, якою постановлено стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 320 172,20 грн.

Вважаючи протиправною постанову відповідача від 25.11.2014 ВП №29919364 про відкриття виконавчого провадження, позивач оскаржив її до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної виконавчої служби є задоволення вимог виконавчого документа, забезпечення дотримання при цьому прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб, сприяння їм у реалізації своїх процесуальних прав.

Частиною 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Зі змісту постанови відповідача від 27.11.2011 про відкриття виконавчого провадження видно, що боржнику - ОСОБА_1 надано 7-денний строк з моменту винесення постанови для добровільного виконання судового рішення про звернення стягнення на належне ОСОБА_1 на праві власності нерухоме майно, яке було передано нею в іпотеку ПАТ «Піреус банк МКБ».

Матеріали справи свідчать про те, що 19.12.2007 приватним нотаріусом Васильківської районної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_5 накладено заборону відчуження зазначеного у договорі іпотеки від 19.12.2007 майна, а саме: на житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться на території АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_1

Саме на вказане майно має бути звернуто стягнення, згідно з виконавчим листом Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.10.2011, примусове виконання якого здійснюється у виконавчому провадженні №29919364.

Позивач вказала на те, що не мала можливості самостійно виконати судове рішення, оскільки у даному випадку законодавством не передбачений порядок, який би дозволяв боржнику самостійно виконати судове рішення про звернення стягнення на майно. Адже, у зв'язку із накладенням заборони відчуження майна, його реалізація можлива виключно в рамках виконавчого провадження шляхом проведення прилюдних торгів.

У відповідності до пункту 8 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Згідно зі статтею 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Статтею 41 названого закону передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Умови і порядок проведення прилюдних торгів з продажу квартир, будинків, підприємств як цілісного майнового комплексу, інших приміщень, земельних ділянок, що є нерухомим майном, на які звернено стягнення відповідно до чинного законодавства, а також розрахунків за придбане майно визначені Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 №68/5 (далі - Тимчасовий порядок №68/5).

Пунктом 1.2 Тимчасового порядку №68/5 передбачено, що прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна за заявкою державного виконавця організовує і проводить спеціалізована організація, з якою органом державної виконавчої служби укладено відповідний договір.

Відповідно до пункту 3.1 Тимчасового порядку №68/5 орган державної виконавчої служби укладає із спеціалізованою організацією договір, яким доручає реалізацію майна спеціалізованій організації за визначену винагороду за надані послуги з реалізації арештованого майна, яка встановлюється у відсотковому відношенні до продажної ціни лота.

Отже, з аналізу вищенаведених правових норм слідує, що реалізація майна, яке перебуває в іпотеці, та на яке накладено заборону відчуження, може бути здійснена органами державної виконавчої служби, що у даному випадку, виключає можливість добровільного виконання позивачем виконавчого листа у 7-денний термін з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з положеннями частини 1 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до пункту 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку. Прийнята державним виконавцем постанова про накладення штрафу на боржника, не виконана самостійно, є підставою для її примусового виконання.

Зі змісту наведеного пункту постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 №3 слідує, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору є санкціями майнового характеру за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин судового рішення.

Оскільки боржник у виконавчому провадженні №29919364 був позбавлений можливості самостійно виконати судове рішення, суд дійшов висновку про відсутність підстав у відповідача для винесення постанови про стягнення виконавчого збору оскаржуваною постановою від 25.11.2014.

Крім того, у відповідності до частини 1 статті 11 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Згідно із постановою від 25.11.2014 ВП №29919364 про стягнення з боржника виконавчого збору, виконавчий збір становить 320 172,20 грн.

Суд неодноразово витребовував у відповідача матеріали виконавчого провадження №29919364, у зв'язку із чим судове засідання відкладалось. Однак, відповідач вимоги суду не виконав та матеріали вказаного виконавчого провадження не надав.

Зі змісту договору іпотеки від 19.12.2007 видно, що згідно звіту експерта складеного станом на 07.08.2007, житловий будинок з адресою: АДРЕСА_1., оцінено в 591 451,00 грн., а земельна ділянка за вказаною адресою - 355 950,00 грн. без врахування ПДВ.

Визначення розміру виконавчого збору виходячи із суми заборгованості боржника по кредитному договору (3 201 722,00 грн.) є необґрунтованим.

Доказів того, що станом на дату винесення постанови від 25.11.2014 ВП №29919364 про стягнення з боржника виконавчого збору, вищезазначене майно було оцінене в сумі 3 201 722,00 грн. відповідач суду не надав.

Частинами 2, 4, 6 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Як було зазначено вище, відповідач своєї позиції стосовно заявлених позовних вимог суду не повідомив. Копії матеріалів виконавчого провадження №29919364, на вимоги суду, не надав.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що постанова від 25.11.2014 ВП №29919364 про стягнення з боржника виконавчого збору є протиправною, з огляду на що підлягає скасуванню.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 160-163, 181, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області від 25.11.2014 ВП №29919364 про стягнення виконавчого збору.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати в сумі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.).

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський

Повний текст постанови складено та підписано 10.03.2015.