Справа № 816/355/15-а
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/355/15-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Носенка М.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Трунової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Начальника управління Укртрансінспекції у Полтавській області Кужіль Володимира Миколайовича, Управління Укртрансінспекції у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

02 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Начальника управління Укртрансінспекції у Полтавській області Кужіль Володимира Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови від 05 травня 2014 року № 032244.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем протиправно винесено спірну постанову, оскільки станом на 07 березня 2014 року вона не була перевізником та не могла надавати послуги з перевезення пасажирів на транспортному засобі MERCEDES-BENZ 308D номерний знак НОМЕР_1, тому що з 15 червня 2011 року вказаний транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_6, який мешкає у АДРЕСА_1 та на даний час використовує вказаний транспортний засіб для надання послуг з перевезення пасажирів, про що свідчить отримана ним ліцензійна картка.

Ухвалою суду від 04 лютого 2015 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Управління Укртрансінспекції у Полтавській області.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. У наданих до суду письмових запереченнях посилався на те, що при проведенні рейдової перевірки, місце проведення АДРЕСА_3 було перевірено транспортний засіб MERCEDES-BENZ 308D номерний знак НОМЕР_1 та встановлено порушення законодавства про автомобільний транспорт. Результати перевірки були зафіксовані актом перевірки № 036357. За результатами розгляду вказаного акту перевірки було прийнято постанову про застосування фінансових санкцій № 032244, якою до ФОП ОСОБА_3 застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 березня 2014 року Державним інспектором відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземному транспорті Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області на підставі завдання на перевірку № 026815 від 03 березня 2014 року було перевірено транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ 308D номерний знак НОМЕР_1, який згідно акту перевірки належить ОСОБА_3, особу водія не встановлено.

За результатами даної перевірки складено акт перевірки від 15 березня 2014 року, в якому зафіксовано порушення вимог ст. 39 Закон України "Про автомобільний транспорт", а саме: не оформлення ліцензійної картки, договору із замовником транспортних послуг, документу, що засвідчує оплату транспортних послуг, протоколу перевірки та адаптації тахографа, договору обов'язкового страхування водія від нещасних випадків на транспорті.

За результатами розгляду справи про порушення законодавства на автомобільному транспорті, на підставі акту від 15 березня 2014 року начальником Територіального управління Головавтотрансінспекції у Полтавській області Кужіль В.М. винесено постанову № 032244 від 05 травня 2014 року, якою до позивача застосовано фінансову санкцію в розмірі 1700,00 грн.

Позивач не погоджуючись з вказаною постановою оскаржив її до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку оскаржуваній постанові, суд виходить із наступного.

Частиною першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною п'ятою вказаної статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк.

В ході розгляду справи судом встановлено, що про існування спірної постанови позивач дізнався лише 27 січня 2015 року після ознайомленням з матеріалами виконавчого провадження по виконанню постанови управління Головавтотрансінспекції у Полтавській області про стягнення штрафу в розмірі 1700,00 грн. та отримання копії виконавчого документу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем строк звернення до суду пропущено з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт" 05 квітня 2001 року №2344-III (далі - Закон).

Відповідно до статті 34 Закону автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров'я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Згідно частини першої статті 1 Закону автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; нерегулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт; пасажирські перевезення - перевезення пасажирів легковими автомобілями або автобусами.

Статтею 39 Закону встановлено, автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Документи для нерегулярних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Згідно інформації наданої УДАІ УМВС України в Полтавській області та Центру ДАІ 5302 з обслуговування м. Кременчука та Кременчуцького району, транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ 308D номерний знак НОМЕР_1 з 15 червня 2011 року і по цей час належить на праві власності ОСОБА_6.

Крім того, позивачем до матеріалів справи долучено ліцензійну картку серії НОМЕР_2 згідно якої ОСОБА_6 надано дозвіл на здійснення внутрішніх перевезень пасажирів автобусами. З матеріалів справи судом встановлено, що місцем роботи ОСОБА_3 є ТОВ "Торговий дім "Кременчукнафтопродуктсервіс".

З вищенаведеного слідує, що ОСОБА_3 не є фізичною особою підприємцем та не являється автомобільним перевізником в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", транспортний засіб - MERCEDES-BENZ 308D номерний знак НОМЕР_1 не використовується нею для здійснення господарської діяльності по наданню послуг з перевезення пасажирів та належить ОСОБА_6.

Суд зазначає, що за змістом Закону України "Про автомобільний транспорт" територіальні управління мають право здійснювати перевірку за додержанням вимог законодавства про автомобільний транспорт автомобільними перевізниками.

Однак, в ході розгляду справи судом встановлено, що позивач не являється автомобільним перевізником.

Крім того, в ході розгляду справи було встановлено, що позивач не був повідомлений про день та час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, оскільки відповідне повідомлення було направлено за адресою: АДРЕСА_1 у той час як місцем проживання ОСОБА_3 є АДРЕСА_2.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 р. № 1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок), який встановлює процедуру здійснення такого контролю.

Згідно пункту 21 Порядку у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Відповідно до пункту 25 Порядку справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктами 26 та 27 Порядку встановлено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

Отже, на дату розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт позивача не було повідомлено належним чином про час і місце розгляду справи.

Враховуючи викладене суд вважає, що відповідачем не дотримано права особи на участь у процесі прийняття рішення, передбаченого п. 26 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 р., а відповідно і право надавати пояснення та заперечення.

Згідно із частиною першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

У відповідності до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов'язок щодо доведення правомірності прийняття оскаржуваної постанови законодавцем покладено на відповідача як суб'єкта владних повноважень.

Разом з тим, беручи до уваги той факт, що відповідачем суду не надано належних та беззаперечних доказів того, що позивач є автомобільним перевізником та те, що власником транспортного засобу є ОСОБА_6, а рішення прийнято суб'єктом владних повноважень з істотним порушенням процесу його прийняття, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про застосування до ОСОБА_3 фінансових санкцій за порушення вимог ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" винесена Управлінням Укртрансінспекції у Полтавській області з порушенням норм матеріального права, тобто необґрунтовано та безпідставно. Відтак позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а спірна постанова про застосування фінансових санкцій підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансінспекції у Полтавській області від 05 травня 2014 року № 032244.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору в сумі 182,70 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 10 березня 2015 року.

Суддя С.С. Бойко