Справа № 826/19390/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “СПЕКЛ”

до

Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві

про

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В судовому засіданні 05 лютого 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив; сторонами заявлено спільне клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акта від 11 листопада 2014 року №6588/26-56-22-03-09/25397547 “Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ “СПЕКЛ”, код за ЄДРПОУ 25397547 з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ “Українська компанія “Модус” (код за ЄДРПОУ 38161150), ТОВ “ТК “Фіона” (код за ЄДРПОУ 38258286) та ТОВ “ЛЕД-ТЕК” (код за ЄДРПОУ 39097385) за період з 01.01.2012 року по 30.09.2014 рік” (далі по тексту – Акт перевірки).

У висновку Акта перевірки встановлено порушення позивачем пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість у розмірі 7 131 851,00 грн., в тому числі: листопад 2012 року на суму 23 779,00 грн.; грудень 2012 року на суму 643 946,00 грн.; січень 2013 року на суму 538 540,00 грн.; лютий 2013 року на суму 469 250,00 грн.; березень 2013 року на суму 325 080,00 грн.; квітень 2013 року на суму 613 245,00 грн.; травень 2013 року на суму 948 504,00 грн.; червень 2013 року на суму 1 011 580,00 грн.; липень 2013 року на суму 178 730,00 грн.; серпень 2013 року на суму 879 116,00 грн.; вересень 2013 року на суму 437 402,00 грн.; жовтень 2013 року на суму 237 256,00 грн.; листопад 2013 року на суму 426 912,00 грн.; грудень 2013 року на суму 386 092,00 грн.; травень 2014 року на суму 12 420,00 грн.

Зазначені порушення в Акті перевірки обґрунтовані тим, що в ході здійснення досудового розслідування встановлено, що позивачем відображено у податковій звітності фінансово-господарські операції з ТОВ “Українська компанія “Модус”, ТОВ “ТК “Фіона” та ТОВ “ЛЕД-ТЕК”, які мають фіктивний характер і спрямовані на отримання податкової вигоди шляхом безпідставного завищення валових витрат у відповідних податкових періодах.

Позивач не погоджується з висновками Акта перевірки та прийнятим на їх підставі податковим повідомленням-рішенням й мотивує позовні вимоги тим, що відповідач не мав правових підстав для прийняття оскаржуваного повідомлення-рішення за результатами перевірки проведеної на підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, оскільки судові рішення у кримінальних справах стосовно позивача чи його службових осіб відсутні.

Доводи відповідача, викладені в письмовому запереченні проти позову, повністю співпадають з висновками Акта перевірки.

Окружний адміністративний суд міста Києва погоджується з позовними вимогами ТОВ “СПЕКЛ”, виходячи з наступних мотивів.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об’єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з’ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб’єктності учасників господарської операції та установлення зв’язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій ТОВ “СПЕКЛ” з ТОВ “Українська компанія “Модус”, ТОВ “ТК “Фіона” та ТОВ “ЛЕД-ТЕК”, обставини використання придбаних послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб’єктність учасників господарської операції (зокрема, чи були платниками податку на додану вартість).

Як підтверджують матеріали справи, між ТОВ “СПЕКЛ” (замовник) та ТОВ “Українська компанія “Модус” (виконавець) укладено наступні договори: від 01 листопада 2012 року №01/11-12-ПЗ, від 02 листопада 2012 року №0211-12, від 03 грудня 2012 року №0312-12, від 05 грудня 2013 року №05-12-13, за умовами яких виконавець зобов’язується за завданням замовника надати послуги з розробки для замовника програмного забезпечення та надавати інші послуги у сфері інформатизації, а замовник зобов’язується прийняти та оплатити послуги відповідно до умов цього договору.

Згідно актів про виконання робіт та видаткових накладних, ТОВ “Українська компанія “Модус” виконало на замовлення ТОВ “СПЕКЛ” наступні роботи: формування коробки стартового пакету, формування комплекту прайд, збирання та зварювання аркушів, збирання комплекту фора сертифікат, фальцювання бланку тощо, а також поставив такі товари: коробки для стартового пакету, брошури, буклети.

ТОВ “Українська компанія “Модус” виписало позивачу податкові накладні на загальну суму 27 222 275,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 4 537 045,90 грн.

За умовами договору від 11 вересня 2013 року №11-09-13, укладеного між позивачем (замовник) та ТОВ “ТК “Фіона” (підрядник), останній зобов’язується за завданням замовника виконати ремонтні роботи визначені в додатках до договору, а замовник зобов’язується прийняти роботи та оплатити їх в порядку встановленому цим договором.

Згідно актів виконаних будівельних робіт, ТОВ “ТК “Фіона” виконало на замовлення позивача наступні роботи: демонтаж стелі, ремонт підлоги місцями, монтаж щита освітлювального, фарбування дверних блоків тощо.

04 квітня 2013 року між позивачем (замовник) та ТОВ “ТК “Фіона” (виконавець), укладено договір №02/04-13, згідно умов якого виконавець зобов’язується виготовити та поставити замовнику поліграфічну продукцію, а замовник зобов’язується прийняти і оплатити продукцію.

Як свідчать наявні в матеріалах справи видаткові накладні, ТОВ “ТК “Фіона” поставило позивачу товари (коробка сокар, буклети сокар, конверти фішка тощо) та виписало податкові накладні на загальну суму 15 494 308,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 2 582 385,00 грн.

У відповідності до умов договору від 11 квітня 2014 року №11-04-14, укладеного між ТОВ “СПЕКЛ” (покупець) та ТОВ “ЛЕД-ТЕК” (постачальник), останній зобов’язується поставляти покупцеві товар, а покупець зобов’язується прийняти та оплачувати поставлений товар в порядку та на умовах даного договору.

Видаткова накладна від 30 квітня 2014 року №89 підтверджує, що ТОВ “ЛЕД-ТЕК” поставило позивачу картон Alaska.

За умовами договору від 03 квітня 2014 року №0304/14, укладеного між ТОВ “СПЕКЛ” (замовник) та ТОВ “ЛЕД-ТЕК” (виконавець), останній зобов’язується виготовити та поставити замовнику поліграфічну продукцію, а замовник зобов’язується прийняти і оплатити продукцію.

27 лютого 2014 року між ТОВ “СПЕКЛ” (замовник) та ТОВ “ЛЕД-ТЕК” (виконавець) укладено договір №2702/14, відповідно до якого виконавець зобов’язується за завданням замовника надати послуги з розробки для замовника програмного забезпечення та надавати інші послуги у сфері інформатизації, а замовник зобов’язується прийняти та оплатити послуги відповідно до умов договору.

Згідно видаткових накладних ТОВ “ЛЕД-ТЕК” поставило позивачу продукцію (бланки, коробки, стікер тощо) та надало послуги (модифікація програмного забезпечення, інтеграція модуля системи контролю доступу системи відеоспостереження шляхом створення єдиної системи управління), що підтверджується наявними в матеріалах справи актами про прийняття послуг.

ТОВ “ЛЕД-ТЕК” виписало позивачу податкові накладні на загальну суму 74 520,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 12 420,00 грн.

Розрахунки між сторонами проведено у безготівковій формі, що підтверджується виписками банку, які містяться в матеріалах справи.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит – це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов’язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв’язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв’язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару/послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв’язку з таким придбанням.

Як вбачається з обставин справи, позивач у податковій декларації з податку на додану вартість за перевірений період, відобразив, зокрема, суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ “Українська компанія “Модус”, ТОВ “ТК “Фіона” та ТОВ “ЛЕД-ТЕК”, у зв’язку з придбанням товарів та послуг.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України дою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв’язку з придбанням товарів (послуг) - це не підтвердження податковими накладними або оформлення з порушенням вимог чи не підтвердження митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6 статті 198).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов’язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім’я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім’я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача - ТОВ “Українська компанія “Модус”, ТОВ “ТК “Фіона” та ТОВ “ЛЕД-ТЕК”, були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мали право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг; в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Вирішуючи питання про реальність операцій з придбання товарів та послуг і питання використання їх у власній господарській діяльності позивача, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб’єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов’язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Позивач зазначив, що товари та послуги придбані в межах спірних господарських операцій в подальшому реалізовано третім особам, таким як ТОВ “Астеліт”, ПрАТ “МТС” та інші, через ТОВ “Компанія “СПЕКЛ”, яке у свою чергу є прямим постачальником продукції, що виробляється позивачем до споживачів такої продукції в Україні та за кордоном, створене з метою оптимізації бізнес процесів.

На підтвердження реальності господарських операцій та мети придбання товарів та послуг для провадження господарської діяльності позивач надав до суду копії договорів, специфікацій, видаткових накладних, податкових накладних, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Факт використання в межах господарської діяльності позивача ремонтних робіт, придбаних у ТОВ “ТК “Фіона” підтверджується актами виконаних будівельних робіт, у яких наявна інформація про те, що ТОВ “ТК “Фіона” виконало на замовлення ТОВ “Компанія “СПЕКЛ” ремонтні роботи у приміщеннях, за адресою: м. Київ, вул. Светлицького, 35, які у свою чергу орендовано позивачем згідно договорів оренди, що містяться в матеріалах справи, для провадження господарської діяльності.

Наведене вказує, що ТОВ “Компанія “СПЕКЛ” здійснювало витрати на придбання у ТОВ “Українська компанія “Модус”, ТОВ “ТК “Фіона” та ТОВ “ЛЕД-ТЕК” товарів та послуг для провадження своєї господарської діяльності; спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем до суду не надано.

При вирішенні даного спору суд враховує також вимоги статті 18 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців”, яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій та вирішення спору ТОВ “Українська компанія “Модус”, ТОВ “ТК “Фіона” та ТОВ “ЛЕД-ТЕК” були зареєстровані як юридичні особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Доказів на підтвердження того, що контрагенти позивача не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов’язань по спірним операціям, та доказів відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов’язань, відповідачем до суду не надано.

Враховуючи викладене, суд вважає, що ТОВ “Компанія “СПЕКЛ” правомірно сформовано податковий кредит з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ “Українська компанія “Модус”, ТОВ “ТК “Фіона” та ТОВ “ЛЕД-ТЕК”, а висновки Акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України в частині формування податкового кредиту є помилковими, відтак збільшення суми грошового зобов’язання з податку на додану вартість з урахуванням штрафних санкцій є протиправним.

Крім того, судом встановлено, що документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ “Компанія “СПЕКЛ” проведена на підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України за постановою старшого слідчого СУ ФР ДПІ у Подільському районі в межах розслідування кримінальної справи, тобто є такою, що призначена відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Пункт 86.9 статті 86 Податкового кодексу України встановлює, що у разі якщо грошове зобов’язання розраховується контролюючим органом за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи - підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається таким контролюючим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили.

Судом встановлено, що перевірку позивача призначено в межах кримінального провадження, за ознаками вчинення посадовими особами ТОВ “Компанія “СПЕКЛ” кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 212 Кримінального кодексу України, що підтверджується відповідним витягом з кримінального провадження, який міститься в матеріалах справи.

Враховуючи те, що перевірка позивача в межах спірних правовідносин призначена відповідно до кримінального процесуального закону, суд вважає, що ДПІ у Подільському районі не мала підстав для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення до дня набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Доказів на підтвердження того, що в кримінальних справах стосовно позивача чи його посадової особи (посадових осіб) існує рішення суду, яке набрало законної сили, відповідачем до суду не надано.

При цьому пункт 86.9 статті 86 Податкового кодексу України не передбачає будь-яких винятків для прийняття податкового повідомлення-рішення до дня набрання законної сили відповідним рішенням суду в залежності від характеру чи кваліфікації розслідуваного суспільно небезпечного діяння.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ДПІ у Подільському районі не доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, однак, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ “СПЕКЛ” підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “СПЕКЛ” задовольнити повністю.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “СПЕКЛ” понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко