Справа № 808/8254/14
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року 14:20Справа № 808/8254/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області

Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м.Мелітополь, Мелітопольського, Якимівського, Приазовського та Веселівського районів ГУ УМВС України в Запорізькій області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

21 листопада 2014 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1) до Відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області (далі - відповідач 1 або ВДВС Мелітопольського МУЮ) та до Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м.Мелітополь, Мелітопольського, Якимівського, Приазовського та Веселівського районів ГУ УМВС України в Запорізькій області (ділі - відповідач 2 або Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів), в якому позивач просить суд:

- зняти арешт з майна, а саме: з автомобілю ВАЗ 211124 державний номер НОМЕР_1 накладений на підставі постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області від 12.09.2008 року № АА 094256;

- зобов'язати Центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м.Мелітополь, Мелітопольського, Якимівського, Приазовського та Веселівського районів ГУ УМВС України в Запорізькій області виключити з комп'ютерної бази даних відомості про арешт автомобілю ВАЗ 211124 державний номер НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наприкінці 2013 року він звернувся до відповідача 2 з метою отримати дублікат свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Але йому усно було повідомлено, що дублікат видати не має можливості так як постановою державного виконавця Носова А.В. від 12.09.2008 року накладено арешт на майно ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 Вважає, вказану відповідь та наявність арешту необґрунтованими оскільки позивач перерахував ОСОБА_2 2200 грн., чим повністю виконав рішення суду на підставі якого накладався арешт. Також зазначив, що по наявній у нього інформації у відповідача 1 не перебуває незавершених виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1, а всі виконавчі провадження за 1999-2010 рік знищено за закінченням терміну зберігання. З посиланням на вимоги норм Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження» та «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 24 листопада 2014 року було відкрито провадження по зазначеній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 01 грудня 2014 року..

Провадження у справі зупинялось до 22 грудня 2014 року.

22 грудня 2014 року від представника позивача та відповідача 2 надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

01 грудня 2014 року від відповідача 1 надійшли письмові пояснення по суті заявлених вимог в яких ВДВС Мелітопольського МУЮ зазначив, що у нього на примусовому виконанні перебував виконавчий лист № 2-393, виданий 15.04.2008 Алуштинським міським судом АРК про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2: матеріальної шкоди 142,50 грн., моральної шкоди 2 000,00 грн., та витрати на ІТЗ судового процесу 30,00 грн., а всього 2172,50 грн.

21 травня 2008 року відповідно до вимог ст. ст. 3, 18, 24 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню вищезазначеного виконавчого документа. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 3.6.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, у постанові про відкриття виконавчого провадження боржнику встановлено строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати 7 днів. Таким чином у виконання діючого законодавства боржнику надано строк для добровільного виконання рішення суду до 28.05.2008. Боржником самостійно рішення суду не виконано.

01 липня 2009 року керуючись п. 5 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв'язку з неможливістю з'ясувати місце проживання боржника.

Отже, виконавче провадження завершено та передано до архіву. На теперішній час виконавче провадження знищено за закінченням строку зберігання, який становить три роки.

В судове засідання 22 грудня 2014 року представник відповідача 1 не з'явився.

Відповідно до ч. 4 статті 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з п. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглядати справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи клопотання представника позивача та відповідача 2, а також положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Враховуючи неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, керуючись ч. 1 ст. 41 КАС України, не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу..

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як свідчать матеріали справи та надані сторонами докази, 15.04.2008 Алуштинським міським судом АРК видано виконавчий лист № 2-393 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2: матеріальної шкоди в розмірі 142,50 грн., моральної шкоди в розмірі 2 000,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 30,00 грн., всього на суму - 2172,50 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час видачі виконавчого документу, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа

21 травня 2008 року відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню вищезазначеного виконавчого документа. Про вказану обставину повідомив відповідач 1 та не заперечував позивач.

12 вересня 2008 року винесена постанова про арешт майна ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження.

16 вересня 2008 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано запис за №7922288 про арешт рухомого майна ОСОБА_1 Об'єктом обтяження є автомобіль легковий, номер державної реєстрації: НОМЕР_1, ВАЗ 21124. Підставою обтяження є постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження АА №094256 від 12.09.2008 року винесена державним виконавцем ВДВС Мелітопольського МУЮ Носовим Д.С.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час проведення виконавчих дій якщо в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання боржника - фізичної особи (за винятком виконавчих документів, зазначених у частині першій статті 42 цього Закону), а також виконавчих документів, за якими мають бути стягнені грошові кошти чи інше майно, та інших виконавчих документів, які можуть бути виконані без безпосередньої участі боржника.

01 липня 2009 року керуючись п. 5 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв'язку з неможливістю з'ясувати місце проживання боржника.

19 грудня 2013 року позивачем сплачено в повному обсязі суму боргу ОСОБА_2, що підтверджується поштовим переказом копія якого долучена до матеріалів справи.

Проте незважаючи на зазначені обставини арешт з майна боржника знятий не був, що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Вказана обставина в свою чергу унеможливила отримання позивачем дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (про що зазначив позивач).

Не погодившись з діями (бездіяльністю) відповідачів позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно із ст. 52 Закону №606- XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

У відповідності із ст. 57 Закону №606- XIV, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем в тому числі і шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

Порядок та умови зняття арешту з майна визначені статтями 50, 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 за №606-XIV зі змінами та доповненнями (далі - Закон №606-XIV), згідно яких у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

В даному випадку відповідач 1 підтвердив, що виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-293 завершено та передано до архіву, а також те, що на теперішній час виконавче провадження знищено за закінченням строку зберігання. Відомостей щодо наявності інших виконавчих проваджень щодо позивача ВДВС Мелітопольського МУЮ не надано.

Також, позивачем підтверджено факт сплати існуючого боргу, на підставі якого накладено арешт, в добровільному порядку.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем 1 не доведено належними доказами правомірності існування накладеного на майно позивача (легкового автомобілю, номер державної реєстрації: НОМЕР_1) арешту.

Отже, позовні вимоги в частині зняття арешту з майна позивача, а саме: з автомобілю ВАЗ 211124 державний номер НОМЕР_1 накладеного на підставі постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області від 12.09.2008 року № АА 094256 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується іншої частини позовних вимог, а саме: зобов'язати Центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м.Мелітополь, Мелітопольського, Якимівського, Приазовського та Веселівського районів ГУ УМВС України в Запорізькій області виключити з комп'ютерної бази даних відомості про арешт автомобілю ВАЗ 211124 державний номер НОМЕР_1, то в їх задоволенні слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст. 14 КАС України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Вказані норми кореспондуються зі ст. 124 Конституції України, відповідно до якої, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Крім того пп. 4.2.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 N 512/5 встановлено, що у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 60 Закону, державний виконавець виносить постанову про зняття арешту з майна чи коштів не пізніше наступного дня з моменту надходження належним чином завіреної копії рішення суду до органу ДВС.

Порушення прав позивача полягало в не знятті арешту з рухомого майна (автомобілю ВАЗ 211124 державний номер НОМЕР_1).

Як зазначив позивач, підставою для не видачі дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу послугували саме відомості про накладення арешту на майно боржника. Отже, зняття арешту з вказаного майна унеможливить саме цю підставу для відмови у видачі дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Таким чином відсутня необхідність додаткового зобов'язання відповідача 2 вчиняти дії передбачені чинним законодавством, а відтак, і немає підстав для задоволення позову в цій частині.

В даному випадку ще не відбулись дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, які б порушували права чи охоронювані Законом інтереси позивача, з урахуванням обставин викладених в даному судовому рішенні.

У разі якщо в подальшому передбачені законодавством дії відповідача 2 не будуть вчинені, з урахуванням даного судового рішення, позивач може звернутися з відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійсненні позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено..

Враховуючи вищезазначене, та керуючись 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Зняти арешт з майна ОСОБА_1, а саме: з автомобілю ВАЗ 211124 державний номер НОМЕР_1 накладений на підставі постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області від 12.09.2008 року № АА 094256.

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

4.Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 36 (тридцять шість) гривень 54 (п'ятдесят чотири) копійки.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П. Бойченко