Справа № 816/188/15-а
Суддя: Р.І. Молодецький
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/188/15-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Молодецького Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Рогози Х.С.,

представника позивача - Акіменка В.П., Чернікова В.А,

представника відповідача - Павленко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемій Плюс" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

22 січня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Артемій Плюс" (далі - позивач, ТОВ "Артемій Плюс") звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (далі - відповідач, Кременчуцька ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.12.2014 № /2978.

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що податковий кредит по взаємовідносинах з ТОВ "Макрос-ОПТ" сформовано у відповідності до норм Податкового кодексу України, на підставі належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що угода, укладена між позивачем та ТОВ "Макрос-ОПТ", має безтоварний характер, а податковий кредит, сформований від даного контрагента, не дійсний.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ТОВ "Артемій Плюс" () зареєстроване в якості юридичної особи 29.07.2005, перебуває на податковому обліку в Кременчуцькій ОДПІ.

У період з 03.11.2014 по 07.11.2014 контролюючим органом проведено виїзну документальну позапланову перевірку ТОВ "Артемій Плюс" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Макрос-ОПТ" за липень 2013 року.

За наслідками перевірки Кременчуцькою ОДПІ складено акт від 14.11.2014 № 2648/16-03-22-01-08/33672591, згідно із висновками якого встановлено порушення позивачем вимог пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1, 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість всього на суму 13539,48 грн., в т.ч. за липень 2013 року на суму 13539,48 грн.

У зв'язку із надходженням заперечення від 19.11.2014 № 19/11-1, на підставі наказу від 26.11.2014 № 3445, Кременчуцькою ОДПІ у період з 26.11.2014 по 02.12.2014 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Артемій Плюс" з усіх питань наведених у запереченні ТОВ "Артемій Плюс" від 19.11.2014 № 19/11-1 до акту документальної позапланової виїзної перевірки від 14.11.2014 № 2648/16-03-22-01-08/33672591 з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Макрос-ОПТ" за липень 2013 року.

За результатами перевірки Кременчуцькою ОДПІ складено акт від 09.12.2014 № 2807/16-03-22-01-08/33672591, згідно із висновками якого встановлено порушення позивачем вимог пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1, 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість всього на суму 13539,48 грн., в т.ч. за липень 2013 року на суму 13539,48 грн.

На підставі висновків акту перевірки від 14.11.2014 № 2648/16-03-22-01-08/33672591, Кременчуцькою ОДПІ 17.12.2014 винесено податкове повідомлення-рішення № /2978, яким ТОВ "Артемій Плюс" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 16924,35 грн., в тому числі, 13539,48 грн. - за основним платежем та 3384,87 грн. - штрафних (фінансових) санкцій.

ТОВ "Артемій Плюс" не погодилось із вказаним податковим повідомленням-рішенням та оскаржило його до суду.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню, суд приходить до наступних висновків.

Відповідачем, відповідно до акту перевірки та письмових заперечень, реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ "Макрос-ОПТ" заперечується, серед іншого, з тих підстав, що контролюючим органом отримано акт ДПІ у м. Сумах "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Макрос-ОПТ" з контрагентами, з якими платником задекларовані взаємовідносини за період з 01.06.2013 по 31.12.2013", та акт про неможливість проведення зустрічної звірки від 17.04.2014 р. № 96/08-27-2211/37846050 ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя, на підставі яких відповідачем зроблено висновок про наявність у ТОВ "Макрос-ОПТ" ознак відсутності факту реального здійснення господарських операцій із платниками податків та зборів за період липень 2013 року, у тому числі і з позивачем.

З цього приводу суд зазначає, що належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст.207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Між тим, у ході розгляду справи відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Окрім того, суд при вирішенні спору вважає за необхідне взяти до уваги приписи ч.4 ст.70 КАС України, де зазначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

При цьому, суд зауважує, що в силу закону отримання контролюючим органом акту перевірки чи акту про неможливість проведення зустрічної звірки, в яких викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий контролюючий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, позаяк ані акт перевірки, ані акт про неможливість проведення зустрічної звірки не має преюдиціального значення та не є документами, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Суд також звертає увагу на те, що позивач та його контрагент, в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак за змістом Податкового кодексу України позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст.61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Наведений висновок підтверджується правозастосовчою практикою Європейського Суду з прав людини (рішення від 22.01.2009р. у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03), а також правозастосовчою практикою Верховного Суду України (постанова від 09.09.2008р. у справі №21-500во08, постанова від 01.06.2010р. у справі № 21-573во10, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ТОВ "Фірма "ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень), врахування якої при відправленні правосуддя є обов'язковим в силу приписів ст.244-2 КАС України.

Згідно акту перевірки державний ревізор-інспектор дійшов до висновку про те, що ТОВ "Артемій Плюс" занижено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 13539,48 грн. у податковій декларації з ПДВ за липень 2013 року, внаслідок формування податкового кредиту за липень 2013 року на суму 13539,48 грн. по фактично неіснуючих фінансово-господарських операціях із ТОВ "Макрос-ОПТ".

Однак, суд не погоджується з такими доводами контролюючого органу з огляду на наступне.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.4 статті 198 Податкового кодексу України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Судом встановлено, що у липні 2013 року ТОВ "Артемій Плюс" мало фінансово-господарські взаємовідносини з ТОВ "Макрос-ОПТ" на підставі договору поставки від 15.07.2013 № 15-07.

За умовами договору ТОВ "Макрос-ОПТ" (Постачальник) зобов'язується передати у власність Покупця (ТОВ "Артемій Плюс") Товар, а Покупець зобов'язується прийняти і сплатити його вартість. Асортимент, кількість, ціна кожної партії Товару та строки поставки узгоджуються Сторонами в рахунках-фактурах та накладних, що є невід'ємними частинами Договору. Сторони домовились, що Доставка Товару здійснюється за домовленістю сторін.

На виконання умов договору ТОВ "Артемій Плюс" виписано податкові накладні від 15.07.2013 № 8, від 30.07.2013 № 152 та видаткові накладні від 15.07.2013 №№ 13, 160, копії яких містяться в матеріалах справи.

Згідно із відомостями спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців сформованого судом станом на 30.07.2013 року стосовно ТОВ "Макрос-Опт" і який залучений судом до справи, місцезнаходження юридичної особи - контрагента позивача: м. Суми, вул. Воровського, 20, яка відповідає адресі зазначеній в податкових накладних; та в зазначеному Реєстрі наявний запис про підтвердження відомостей про юридичну особу у цьому періоді відносин.

Оплата за придбаний у ТОВ "Макрос-ОПТ" здійснювалась ТОВ "Артемій Плюс" у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ "Макрос-ОПТ", що підтверджується платіжними дорученнями від 24.07.2013 № 364, від 30.07.2013 № 375, від 15.08.2013 № 401, копії яких містяться в матеріалах справи.

ТОВ "Артемій Плюс" на підставі податкових накладних від 15.07.2013 № 8, від 30.07.2013 № 152 включено до складу податкового кредиту за липень 2013 року суму ПДВ 13539,48 грн.

Транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними від 15.07.2013 № 259 та від 30.07.2013 № 298.

Згідно товарно-транспортних накладних пунктом розвантаження товару зазначено м. Кременчук, вул. Свіштовська, 9.

Судом встановлено, що 13.05.2013 та 07.08.2013 між ТОВ "Градосфера" (Орендодавець) та ТОВ "Артемій Плюс" (Орендар) укладено договори найму (оренди) нежитлового приміщення, за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування частину нежитлових приміщень, які розташовані за адресою: м. Кременчук, вул. Свіштовська, 9, що підтверджується договорами найму (оренди) нежитлового приміщення від 13.05.2013 № 27/1/2013 та від 07.08.2013 № 43/2013, актами приймання-передачі від 13.05.2013 та 19.08.2013, копії яких містяться в матеріалах справи.

Матеріалами справи підтверджується, що придбані позивачем у ТОВ "Макрос-ОПТ" автозапчастини в подальшому були використані для здійснення ремонту транспортних засобів, що підтверджується актами прийому-передачі виконаних робіт, копії яких містяться у матеріалах справи.

Дослідивши в судовому засіданні зазначені вище копії податкових накладних, судом встановлено, що їх оформлено у відповідності до вимог пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Отже, наведені податкові накладні підтверджують факт придбання позивачем у ТОВ "Макрос-ОПТ" товарів є підставою для віднесення спірної суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту та в силу положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України приймаються судом як належний доказ у справі.

Дослідивши в судовому засіданні вищезазначені копії видаткових накладних, судом встановлено, що їх оформлено у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704, тобто вони є первинними документами бухгалтерського обліку в розумінні частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та в силу положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України приймаються судом як належний доказ у справі.

Зауваження щодо змісту та форми видаткових накладних в акті перевірки та письмових запереченнях відповідача проти позову відсутні.

Судом встановлено, що позивач придбавав у ТОВ "Макрос-ОПТ" товар з метою його використання у власній господарській діяльності.

Стосовно посилань представника відповідача на наявність недоліків у товарно-транспортних накладних, суд дійшов до наступних висновків.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, юридичний аспект вчинених господарських дій або подій не входять до складу поняття "господарська операція" (бухгалтерський чи економічний ефект).

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з вимогами статті 4 цього Закону одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання суті над формою, тобто операції обліковуються відповідно до їх суті, а не лише з урахуванням юридичної форми.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

У письмових запереченнях зазначено, що товарно-транспортні накладні не відповідають вимогам чинного законодавства України, а саме: в графі автопідприємство не зазначено перевізника, відсутня печатка підприємства-перевізника, не вказаний номер та дата доручення підписи водіїв-експедиторів. Відповідно до бази АІС "Автомобіль" МВС України транспортні засоби зазначені в ТТН зареєстровані на іншу юридичну особу.

З цього приводу суд зазначає, що саме контрагент позивача - ТОВ "Макрос -опт" є замовником (платником) перевезення, який не позбавлений можливості залучати до здійснення перевезень інших перевізників.

Разом з тим, суд також не погоджується з доводами контролюючого органу про відсутність доказів фактичного отримання товару у зв'язку з недоліками оформлення постачальником товарно-транспортних накладних, з тих підстав, що за наявності документів, які підтверджують фактичне отримання позивачем товарів та використання їх у власній господарській діяльності, окремі недоліки такого документу як товарно-транспортна накладна, не може бути єдиною підставою для висновків про відсутність документального підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару.

Судом досліджено первині бухгалтерські документи та встановлено, що такі документи підтверджують реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, а також використання, придбаних у ТОВ "Макрос-ОПТ" автозапчастин у господарській діяльності позивача.

Також суд зазначає, що і посадовою особою яка здійснювала перевірку позивача було зазначено в Акті перевірки, що отриманий товар був використаний підприємством для здіснення господарської діяльності, а саме: ремонту та технічного обслуговування вантажного автотранспорту.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення покладено на контролюючий орган.

Однак, відповідачем суду таких доказів не надано. Разом з тим, матеріалами справи підтверджено реальність (товарність) господарських операцій з придбання позивачем у ТОВ "Макрос-ОПТ" товарів, а також підтверджено рух активів (товарів) під час здійснення господарської діяльності.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає доведеними, належними та допустимими доказами той факт, що при прийнятті оскарженого податкового повідомлення-рішення відповідач діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішень, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення, чим порушено законні інтереси позивача.

Відтак, позов ТОВ "Артемій Плюс" необхідно задовольнити, а податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 17.12.2014 № - визнати протиправними та скасувати.

У відповідності до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Отже, судовий збір в розмірі 182,70 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом, необхідно стягнути з Державного бюджету України на користь позивача.

При розподілі судового збору, відповідно до положень частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір", суд виходить з приписів пункту 21 частини першої статті 5 вказаного Закону, згідно з яким відповідача від сплати судового збору звільнено.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемій Плюс" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 17 грудня 2014 року № /2978.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемій Плюс" () витрати зі сплати судового збору в сумі 182,70 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 10 березня 2015 року.

Суддя Р.І. Молодецький