Справа № 725/6650/14-а
Суддя: Вольська-Тонієвич О. В.
Дата ухвалення: 2015-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 725/6650/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2015 року.Першотравневий районний суд м. Чернівці

в складі:

головуючої судді Вольської-Тонієвич О.В.

при секретарі Бакун Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного державного виконавця ОСОБА_3., Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернівецькій області про оскарження дій державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом.

У позові посилалась на те, що постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 09.12.2009 року було задоволено її адміністративний позов до Управління пенсійного фонду м.Чернівці: визнано дії УПФ неправомірними та зобов'язано виконати призначення, перерахунок і виплату розміру пенсії їй, як інваліду ІІІ групи учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2011 року вказана постанова суду була залишена без змін.

На підставі зазначеного рішення 05.04.2012 року їй був виданий виконавчий лист, який вона пред'явила до виконання Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Чернівецькій області.

08.05.2012 року головним державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Однак вже 28.10.2014 року поштою вона отримала лист від державного виконавця про те, що виконавчий лист повернуто, у зв'язку із повним виконанням рішення суду.

З вказаними обставинами вона не погоджується, враховуючи те, що Управлінням пенсійного фонду м.Чернівці лише здійснено перерахунок пенсії відповідно до рішення суду, але фактичних виплат не проведено. При цьому до листа державного виконавця було додано лист з УПФ, в якому йшлося про те, що кошти за рішенням суду їй не виплачені, у зв'язку із відсутністю коштів в Державному бюджеті.

Такі дії державного виконавця вважає протиправними, а постанову про закриття виконавчого провадження незаконною. Просила позов задовольнити: визнати дії державного виконавця протиправними;визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, зобов'язати державного виконавця вчинити дії по поновленню виконавчого провадження, а також зобов'язати державного виконавця діяти в межах чинного законодавства.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Державний виконавець Саінчук Є.В. під час розгляду справи пояснив, що матеріали виконавчого провадження знищені, а державний виконавець ОСОБА_3., дії якого оскаржуються, вже не працює. У зв'язку з цим, дати змістовні пояснення з приводу причин завершення виконавчого провадження він не може.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_1 обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно положення ч.1 ст.11 вказаного Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Судом встановлено, що постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 09.12.2009 року, яка була залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2011 року, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду м.Чернівці: визнано дії УПФ неправомірними та зобов'язано виконати призначення, перерахунок і виплату розміру пенсії їй, як інваліду ІІІ групи учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.11-17).

На підставі зазначеного рішення 05.04.2012 року ОСОБА_1 видано виконавчий лист, який вона пред'явила до виконання до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Чернівецькій області.

08.05.2012 року головним державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

22.06.2012 року виконавче провадження було закінчено, у зв'язку із фактичним виконанням рішення суду.

При цьому, приймаючи таке рішення, державний виконавець виходив з того, що згідно повідомлення Управління пенсійного фонду України в м.Чернівці ОСОБА_1 було проведено перерахунок пенсії та нараховано доплату, однак через відсутність коштів в Державному бюджеті, вони фактично виплачені не були.

Втім, на погляд суду, таке трактування державним виконавцем фактичного виконання рішення суду є неправильним, виходячи з наступного:

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною 2 статті 8 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з преамбулою Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.

Як передбачено ст.17 цього Закону, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Слід відмітити, що Європейський Суд у справах "Кечко проти України", "Ромашов проти України", "Шевченко проти України" зауважує, що реалізація особою права, яке пов'язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, є безпідставними. Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Таким чином, виходячи зі змісту наведених вище норм українського законодавства та європейської судової практики, суд вважає, що рішення суду виконано не було, а відсутність у боржника грошових коштів не може бути поважною причиною для невиконання судового рішення та призводить до порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

У зв'язку з цим, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Разом з тим, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов'язання державного виконавця відновити виконавче провадження та змусити його діяти в межах чинного законодавства є безпідставними та не задоволенню не підлягають.

При цьому суд виходить з того, що скасування судом постанови про закінчення виконавчого провадження є підставою для його відновлення, про що й зазначив у судовому засіданні державний виконавець.

Що стосується позовної вимоги про зобов'язання державного виконавця діяти в межах чинного законодавства, то суд вважає таку вимогу некоректною, адже неухильне дотримання Конституції України та законів України є обов'язком всіх громадян, який закріплений в Конституції України (ст.68).

Керуючись 2,6,11,18,71,104-106,162 КАС України , суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції ОСОБА_3

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця ОСОБА_3. про закінчення виконавчого провадження №32475094 від 22 червня 2012 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Вольська-Тонієвич О. В.