Справа № 826/20399/14
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е., при секретарі - Війтович Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Київського міського центру зайнятості на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року адміністративну справу за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ

Київський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 9 852 грн. 61 коп., отриманих в якості допомоги по безробіттю.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач отримував допомогу незаконно, оскільки в цей період був зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року у задоволені позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, не повне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що 28.01.2014 року ОСОБА_2 звернулась до Київського міського центру зайнятості із заявою щодо надання їй статусу безробітної та виплати допомоги.

Наказом Дарницького районного центру зайнятості в м. Києві № НТ140204 від 04 лютого 2014 року ОСОБА_2 надано статус безробітної та розпочато виплату допомоги по безробіттю.

Виплата допомоги по безробіттю припинена згідно наказу № НТ140910 від 10 вересня 2014 року.

Згідно довідки Дарницького районного центру зайнятості від 26.11.2014 року № 21/1911, в період перебування на обліку відповідачеві виплачено допомогу по безробіттю в загальному розмірі 9 852 грн. 61 коп.

За даними акту № 47, складеного Дарницьким районним центром зайнятості 10.09.2014 р. відповідач під час реєстрації та протягом перебування на обліку в якості безробітної не повідомила про факт своєї реєстрації, як суб'єкта підприємницької діяльності.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» від 05 липня 2012 року № 5067-VI (надалі за текстом - «Закон № 5067-VI»), зайнятість - це не заборонена законодавством діяльність осіб, пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім'ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб'єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.

Стаття 4 Закону № 5067-VI визначає, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 36 Закону № 1533-III, застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Тобто, до зайнятого населення, серед інших, віднесено осіб, які забезпечують себе роботою самостійно та мають доходи від такої зайнятості.

Із матеріалів справи вбачається, що 12 березня 2009 р. ОСОБА_2 подала заяву про припинення підприємницької діяльності, проте припинення такої діяльності було проведено державним реєстратором лише 15.08.2014 р.

Відповідно до п 1 ч. 1. ст. 46 Закону України від 15.05.2003 № 755-ІV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця проводиться у разі прийняття фізичною особою - підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 7 ст. 47 зазначеного закону, державний реєстратор за відсутності підстав для залишення документів, які подані для внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення фізичної особи - підприємця щодо припинення нею підприємницької діяльності, без розгляду зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження цих документів внести до Єдиного державного реєстру запис про рішення щодо припинення нею підприємницької діяльності та в той же день передати органам статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування повідомлення про внесення такого запису. У разі залишення документів без розгляду, державний реєстратор повідомляє про це особу в день надходження документів.

Приймаючи до уваги, що позивачем не доведено, а судом першої інстанції не встановлено, що ОСОБА_2 після 12 березня 2009 р. здійснювала підприємницьку діяльність та отримувала доход від такої діяльності, слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки сам по собі факт несвоєчасного проведення державним реєстратором припинення підприємництва не може бути підставою для покладання відповідальності на відповідача.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що місцевим судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу Київського міського центру зайнятості залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення ухвали в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з подачею документу про сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Т.М.Грищенко

суддя В.Е.Мацедонська

Ухвала складена в повному обсязі 10 березня 2015 р.

.

Головуючий суддя Лічевецький І.О.

Судді: Мацедонська В.Е.

Грищенко Т.М.