Справа № 821/525/15-а
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/525/15-а
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Войтович І.І.,

при секретарі: Сердюк О.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Рябчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування фінансових санкцій,

встановив:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області (далі - відповідач) в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення № та № від 16.01.2014 року, а також рішення №3 від 16.01.2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві та пояснив, що у акті перевірки позивача зазначено, що ним перевищено обсяг річної виручки 500000, 00 грн., а саме - отримано у 2010 році 1186079, 00 грн. (на 686078, 90 грн. від заявленого). Саме це перевищення виручки призвело до наслідків у вигляді сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску, податку на додану вартість. Тобто, підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень було перевищення річного доходу 500000, 00 грн., яке призвело до втрати статусу платника на спрощеній системі оподаткування. Зазначив, що між позивачем та ПП «Віжес» 01.06.2008 року був укладений договір комісії на продаж продукції. Відповідно до умов договору позивач отримав винагороду від ПП «Віжес» в сумі96453, 67 грн. Всі інші кошти були перераховані на користь комітента. Вказав, що відповідачем не було враховано умови підприємницької діяльності позивача, а також не було досліджено природу коштів, якій надійшли на його рахунок. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14.02.2008 року ОСОБА_3 зареєстрований Виконавчим комітетом Херсонської міської ради як фізична особа - підприємець.

Також, судом встановлено, що у період з 12.12.2013 року по 18.12.2013 року відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.10.2010 року по 31.12.2012 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року. За результатами даної перевірки складено акт №1894/21-03-17-02/НОМЕР_1 від 25.12.2013 року.

З висновків вищенаведеного акта вбачається, що перевіркою встановлено порушення статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України №13-92 «Про прибутковий податок з громадян» з урахуванням п.22.10 ст.22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», п.п. 5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.п. 54.3.2 п.54.3 ст.54, п.177.1, п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України встановлено заниження ФОП ОСОБА_3 податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 159937, 32 грн., а саме: за 2010 рік в сумі 102911, 83 грн., за 2011 рік в сумі 54566, 40 грн., за 2012 рік 2459, 09 грн.; п.п. 49.18.2 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України, а саме неподання до ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області податкової декларації платника про майновий стан і доходи за 2010 рік (термін подання до 09.02.2011 року), за 2011 рік (термін подання до 09.02.2012 року), за 1 квартал 2012 року (термін подання до 10.05.2012 року); ч.1 ст.1 Указу Президента України «про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва в редакції Указу Президента України від 28.06.1999 року, а саме: перевищення обсягу виручки в розмірі 500000, 00 грн., дозволеної для перебування на спрощеній системі оподаткування; п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, «Порядок ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність», затверджений наказом ДПА України від 24.12.2010 року №1025, п. 6 ст.128 Господарського Кодексу України, а саме: відсутність книги обліку доходів і витрат; п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» занижено суму єдиного внеску з чистого оподаткованого доходу на суму 121678, 18 грн., втому числі за 2011 рік на суму 115989, 50 грн., за 2012 рік на суму 5688, 68 грн.; п. 185.1 ст.185, п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України встановлено заниження податкових зобов'язань на загальну суму 70131, 46 грн., в тому числі за січень-грудень 2011 року - 66852.ю 68 грн., січень-грудень 2012 року на суму 3278, 78 грн.; п.п.49.18.1 п.49.18 ст. 49, п.203 ст. 203 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_3 не подав декларації з ПДВ до ДПІ у м. Херсоні за лютий-грудень 2011 року, січень-грудень 2012 року, чим порушив граничні строки подання податкових декларації з ПДВ.

На підставі вищенаведеного акта відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № від 16.01.2014 року, яким позивачу визначено грошове зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 2000261, 65 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 159937, 32 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 40324, 33 грн.

Також, прийнято податкове повідомлення-рішення № від 16.01.2014 року, яким позивачу визначено грошове зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 75530, 42 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 70131, 48 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 5381, 96 грн.

Крім цього, прийнято рішення №3 від 16.01.2014 року, яким до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 6083, 90 грн.

Не погоджуючись із вищенаведеними рішеннями позивача звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Як вбачається із акта перевірки підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску слугував висновок податкового органу про перевищення позивачем річного доходу в сумі 500000, 00 грн., а саме, отримано у 2010 році 1186079, 00 грн. (перевищено на 686078, 90 грн. від заявленого).

Суд не може погодитись із такими висновками податкового органу виходячи із наступного.

Зі змісту адміністративного позову вбачається, що позивач заперечує допущення ним перевищення встановленого законодавством граничного обсягу виручки від реалізації товарів, оскільки, на його переконання, операції, згідно укладеного договору комісії є посередницькою послугою з продажу товарів, за яку договором комісії передбачена виплата комісійної винагороди, а кошти, що надійшли на розрахунковий рахунок позивача від продажу товарів комітентів - не є виручкою у розумінні Указу Президента України № 727 від 03.07.1998 року «Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів малого підприємництва».

Судом встановлено, що 01.06.2008 року між Приватним підприємством «Віжес» (комітент) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 укладено договір комісії на продаж продукції (передача продукції на реалізацію) (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, комісіонер зобов'язується за дорученням комітента за комісійну плату/винагороду укласти за рахунок комітента, але від свого імені, договір щодо продажу/поставки продукції, передбаченої цим Договором.

Згідно п.5.1 та п.5.2 Договору за виконання доручення комітент сплачує комісіонерові винагороду в розмірі 2,4% від суми угоди з покупцем. Грошові кошти за продаж продукції комітента надходять на розрахунковий рахунок комісіонера.

В п. 6.1 та п.6.2 Договору зазначено, що винагорода комісіонеру виплачується шляхом утримання належних останньому сум із грошових коштів, перерахованих покупцем комісіонерові за продаж продукції комітента. Грошові кошти, належні комітенту за договором купівлі-продажу із третьою особою, виплачуються комісіонером протягом двох днів з моменту надходження коштів від покупця на поточний рахунок комісіонера.

З наявного в матеріалах справи договору комісії, карток рахунків 361 та 3771 за 2010 рік, копій актів прийняття виконаних робіт за 2010 рік, копій платіжних доручень позивача вбачається, що встановлені контролюючим органом надходження на розрахунковий рахунок позивача в 2010 році грошові кошти, в результаті встановлення яких відповідачем зафіксовано перевищення граничного обсягу виручки, яке, у свою чергу, покладено в основу визначених позивачу грошових зобов'язань, є наслідком виконання умов вищеозначеного договору комісії.

Так, Указом Президента України № 727 від 03.07.1998 року «Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів малого підприємництва» запроваджено спрощену систему оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва, пункт перший статті 1 якого надає фізичним особам право перебувати на такій системі оподаткування за умови, якщо вони здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

При цьому, у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу) (стаття 5 Указу).

Під виручкою розуміють суму, фактично отриману суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг) (п. 4 ст. 1 Указу).

Таким чином, перевищення встановленого зазначеною нормою розміру річної виручки є юридичним фактом, який зумовлює для платника податків відповідні наслідки. При цьому, фактично отримана цим платником сума коштів повинна відповідати визначенню вказаного поняття виручки, яка сформована внаслідок операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Для правильної юридичної оцінки та кваліфікації встановленого відповідачем за наслідками перевірки перевищення дослідженню підлягає юридичне поняття продажу продукції.

Таке поняття розкривається законодавцем у Податковому кодексу України.

Так, відповідно до п.п. 14.1.202 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, під продажем товарів визнаються будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Також, згідно п.п. 14.1.203 п.14.1 ст.14 Податковго кодексу України продаж результатів робіт (послуг) це будь-які операції господарського, цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпоряджання товарами, у тому числі нематеріальними активами та іншими об'єктами власності, що не є товарами, за умови компенсації їх вартості, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг). Продаж результатів робіт (послуг) включає, зокрема, надання права на користування товарами за договорами оперативного лізингу (оренди), продажу, передачі права відповідно до авторських або ліцензійних договорів, а також інші способи передачі об'єктів авторського права, патентів, знаків для товарів і послуг, інших об'єктів права інтелектуальної, у тому числі промислової власності.

Зважаючи на приведені норми, суд зазначає, що поставка товарів та послуг (робіт) є відмінними за своєю суттю господарськими операціями.

Відповідно до статті 1011 Цивільного кодексу України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Зі змісту статті 1013 вказаного Кодексу слідує, що за виконання комісійного доручення комісіонер отримує плату в розмірі та порядку, встановленому у договорі комісії

Частиною 1 статті 1022 ЦК України передбачено, що після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії.

З огляду на приведені норми вбачається, що договір комісії є різновидом договорів про надання послуг, а тому суд вважає, що об'єктом оподаткування єдиним податком з доходів може бути лише та сума коштів, яка надійшла на розрахунковий рахунок суб'єкта підприємницької діяльності - платника єдиного податку, як плата за надані комісійні послуги, тобто 2.4 % - за умовами укладеного позивачем з ПП «Віжес» договору комісії, а не вся сума транзитних коштів, які підлягають обов'язковій передачі комітенту.

Судом було досліджено фактичне виконання договору комісії на продаж товарів, що укладались позивачем із зазначеним контрагентом та підтверджено наступними документами, а саме картками рахунків 361 та 3771 за 2010 рік, копіями актів прийняття виконаних робіт за 2010 рік, копіями платіжних доручень щодо коштів, які перераховані позивачем на рахунок ПП «Віжес», копіям платіжних доручень та касових ордерів із сплати комісійної винагороди.

Відповідно до ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», доходом суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи є доход, отриманий від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності.

З огляду на вищевикладене, об'єктом оподаткування комісіонера при здійсненні операцій по договору комісії є сума одержаної винагороди, а не вся сума, яка надійшла на поточний рахунок. Належні комітенту ПП «Віжес» кошти, що поступили на поточний рахунок позивача на виконання умов договору комісії на закупку продукції не є валовим доходом позивача від зайняття підприємницькою діяльністю. А отже, ці кошти правомірно не віднесені позивачем до складу виручки, а тому висновки податкового органу про порушення позивачем вимог Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» та Податкового кодексу України є помилковими.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов є підставним та обґрунтованим, а тому його слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області від 16.01.2014 р. №, яким фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 200261,65 грн., у тому числі за основним платежем в сумі 159937,32 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 40324,33 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області від 16.01.2014 р. №, яким фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 75513,42 грн., у тому числі за основним платежем в сумі 70131,46 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 5381,96 грн.

Скасувати рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області №3 від 16.01.2014 р., яким до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) в сумі 6083,90 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 ( і.н. НОМЕР_1) судовий збір в сумі 807, 07 грн. (Вісімсот сім гривень 07 коп.).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 13 березня 2015 р.

Суддя Войтович І.І.

кат. 8.3.2