Справа № 2-а-4-10-1012
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-4-10-1012 Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П. Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

03 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Ісаєнко Ю.А., Федотова І.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

за участю позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - Онопрієнко Г.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Іванківського районного суду Київської області від 18 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Іванківському районі Київської області про захист невизнаного права на пільгову пенсію та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася до Іванківського районного суду Київської області з позовом до управління Пенсійного фонду України у Іванківському районі Київської області про визнання неправомірною відмови відповідача призначити пільгової пенсії за віком, як особі, що здійснювала трудову діяльність на території зони відчуження; визнання права на отримання зазначеної пенсії; зобов'язання призначити пільгову пенсію як особі, що здійснювала трудову діяльність на території зони відчуження.

Постановою Іванківського районного суду Київської області від 18 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивач звернулася із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, в зв'язку невірним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 01 жовтня 1993 року по 30 листопада 1995 року, перебуваючи на посадах техніка-інструктора відділу кадрів та бухгалтера ДМП "Ніво" та в періоди з 01 грудня 1995 року по 28 лютого 1997 року і з 10 березня 1997 року по 15 лютого 2003 року, перебуваючи на посаді головного бухгалтера ТОВ "Ніво", вона працювала в м. Чорнобиль на території зони відчуження з особливо шкідливими умовами праці.

ІНФОРМАЦІЯ_1 їй виповнилось 45 років, а тому 28 серпня 2008 року ОСОБА_2 звернулася до УПФ України в Іванківському районі Київської області із заявою про призначення пільгової пенсії за віком. При цьому вона надала усі необхідні документи на підтвердження факту її роботи на території зони відчуження.

За її заявою відповідачем була призначена пільгова пенсія, але згодом їй відмовлено виплаті пенсії з тих підстав, що не знайшов підтвердження належними документами факт її роботи з 01 грудня 1995 року по 15 лютого 2003 року на території зони відчуження, що, на думку відповідача виключало можливість зарахування цього періоду до пільгового стажу та призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 робіт з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці.

Вважаючи неправомірною відмову відповідача щодо призначення їй пільгової пенсії за віком, як особі, що здійснювала трудову діяльність на території зони відчуження, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до копії трудової книжки позивач:

- 01.10.1993 року була прийнята на посаду техніка-інструктора відділу кадрів ДМП «Ніво» м. Чорнобиль;

- 03.01.1994 року переведена на посаду бухгалтера;

- 30.11.1995 року звільнена по переводу в ТОВ «Ніво»;

- 01.12.1995 року прийнята на посаду головного бухгалтера ТОВ "Ніво";

- 28.02.1997 року звільнена по закінченню договору;

- 10.03.1997 року прийнята на посаду головного бухгалтера ТОВ "Ніво";

- 15.02.2003 року звільнена з роботи за згодою сторін.

Відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію СПД-ЮО станом на 13 листопада 1995 року місцезнаходження ТОВ "Ніво" - Київська область, смт. Іванків, вул. Толочина, 54, кв. 31, а з 16 жовтня 2000 року - смт. Іванків, вул. Щербакова, 10А.

Відповідно до довідки № 4477/2002р. про включення до ЄДРПОУ місцезнаходження ТОВ "Ніво" Київська область, смт. Іванків, вул. Щербакова, 10а.

Відповідно до спеціального дозволу № 000066 ТОВ "Ніво" (Київська область, смт. Іванків, вул. Толочина, 54, кв. 31) мало право на провадження діяльності на території зони відчуження і зони безумовного (обов'язкового відселення) до 31 грудня 2002 року.

Позивач відповідно до перепустки з 07 березня по 31 грудня 2002 року мала право на перебування в зоні відчуження як бухгалтер ТОВ "Ніво".

Відповідно до доповідної головного спеціаліста з контролю за призначенням пенсій відділу призначення пенсій ОСОБА_4 від 06.10.2008 року на ім'я начальника УПФУ в Іванківському районі, після повторної перевірки пенсійної справи ОСОБА_2 виникли сумніви щодо достовірності довідки ф. 122 від 15.02.2003 року № 7.

Листом № 04/44а від 09.01.2009 року УПФУ у Іванківському районі повідомило позивача про те, що їй відмовлено у призначенні дострокової пенсії на умовах ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» згідно поданої нею заяви від 28.08.2008 року. Свою відмову УПФУ мотивує тим, що основним документом, що дає право на зниження пенсійного віку, є довідка, затверджена Постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях № 122 від 09.03.1988 року. Створеною в УПФУ комісією було проведено зустрічну перевірку правомірності видачі довідки ф. 122 від 15.02.2003 року № 7, за результатами якої встановлено, що довідка видана безпідставно, оскільки мала бути видана на підставі первинних документів лише тими підприємствами, у складі яких працівник безпосередньо виконував роботи у зоні відчуження

В своїй апеляційній скарзі позивач зазначила, що вона звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання за нею права на пільгову пенсію за віком, як особі, що здійснювала свою трудову діяльність на території зони відчуження, відповідно до положень ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Суд першої інстанції безпідставно вказав, що при призначення її пенсії необхідно керуватись положеннями ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах".

Проте, колегія суддів зазначає, що Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема ст. 55 вказаного Закону не передбачено право особи на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, як особі яка здійснювала свою трудову діяльність на території зони відчуження у період, зазначений позивачем.

При цьому, відповідно до п. а ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Постановою КМУ № 36 від 16.01.2003 року (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин - 2008-2009 роки) затверджені Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Проте, посади, на яких ОСОБА_2 працювала на території зони відчуження, не віднесені до Списків № 1,2, робота на яких дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, №173 «Про доповнення Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» доповнено підрозділ 1 розділу XXII "РОБОТИ З РАДІОАКТИВНИМИ РЕЧОВИНАМИ ТА ДЖЕРЕЛАМИ ІОНІЗУЮЧИХ ВИПРОМІНЮВАНЬ І БЕРИЛІЄМ" Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36, такою позицією: « 22.1-1 г працівники, зайняті повний робочий день у зоні відчуження на підприємствах, в установах і організаціях, перелік яких затверджується МНС за погодженням з Мінпраці та МОЗ».

Проте, зазначеним правовим актом встановлено, що визначеним у ній категоріям працівників призначається пенсія за віком на пільгових умовах починаючи з 01 січня 2010 року.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли у 2008-2009 роках, а тому зазначені вище норми до вказаної справи не можуть бути застосованими.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а постанову суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Іванківського районного суду Київської області від 18 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:

Судді:

Ухвалу в повному тексті виготовлено 10.03.2015 року.

.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.