Справа № 820/5744/13-а
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" лютого 2015 р. м. Київ К/800/25460/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя суддіМуравйов О. В. Вербицька О. В. Ланченко Л. В.
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів Харківській області
на постанову та постановуХарківського окружного адміністративного суду від 01.10.2013 року Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.04.2014 року
у справі№ 820/5744/13-а
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Будівельні ресурси-08»
доОснов'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області
проскасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01.10.2013 року у справі № 820/5744/13-а позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення від 22.02.2013 року № , від 13.05.2013 року № , від 13.05.2013 року № , від 22.02.2013 року № .

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.04.2014 року апеляційну скаргу Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області задоволено частково. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.10.2013 року у справі № 820/5744/13-а в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 13.05.2013 року № скасовано та прийнято в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено. В іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись із судовими рішеннями у справі, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції повністю, а постанову апеляційного суду в частині задоволення позову, прийняти нову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги заявник обґрунтовує порушенням судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, п. 4.1 ст. 4, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», пп. 135.5.11 п. 135.5 ст. 135, пп. 138.12.1 п. 138.12 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 187.1 ст. 187, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, п. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки», п. п. 2.6, 3.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні № 637, ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

У зв'язку з неявкою представників сторін, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду касаційної скарги, справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за результатами проведеної відповідачем планової виїзної перевірки ТОВ «Будівельні ресурси-08» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2009 року по 30.06.2012 року складено акт № 4083/221/36034500 від 22.11.2012 року, яким зафіксовано порушення вимог п. 4.1 ст. 4, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7, пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про податок на додану вартість», пп. 135.5.11 п. 135.5 ст. 135, пп. 138.12.1 п. 138.12 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 187.1 ст. 187, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, пп. 6.1.1 п. 6.1, пп. 6.3.2 п. 6.3 ст. 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», п. п. 2.6, 3.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлень-рішення від 22.02.2013 року:

- № , яким збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 584 452,00 грн., в т. ч. основний платіж 490 968,00 грн., штрафні санкції 93 484,25 грн.;

- № , яким збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 568 362,00 грн., в т. ч. основний платіж 465 162,00 грн., штрафі санкції 103 200,00 грн.;

- № , яким збільшено грошове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 7 111,00 грн., в т.ч. основний платіж 5 281,53 грн., штрафні санкції 1 830,38 грн.;

- № про застосування штрафних санкцій в розмірі 12 075,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження скарга платника задоволена частково та прийняті нові податкові повідомлення рішення від 13.05.2013 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 501 852,52 грн., в т. ч. основний платіж - 409 711,00 грн., штрафні санкції - 92 141,25 грн., та № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 6 726,97 грн., з них основний платіж - 5 281,53 грн., штрафні санкції - 1 445,44 грн.

За змістом п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 14.1.228 п. 14. ст. 14, п. п. 138.4, 138.6 ст. 138 Податкового кодексу України собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу. Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України).

У відповідності до п. п. 198.1 - 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України).

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено реальність господарських операцій по виконанню договору про надання транспортних послуг від 25.02.2010 року, укладеного між позивачем та ТОВ «ТВО «Східбуд», виконання якого підтверджується наявними у справі доказами: актами приймання-здавання робіт, які містять посилання на період, у який надано послугу, деталізовано вид послуги, маршрут поїздки та відповідно визначено кілометраж тощо, платіжними дорученнями, податковими накладними, товарно-транспортними накладними.

Оформлені сторонами договору про надання послуг первинні документи відповідають вимогами ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а податкові накладні - вимогам п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України.

В акті перевірки податковий орган вказує про порушення позивачем положень п. 4.1 ст. 4, пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, оскільки 03.09., 06.09., 09.09., 13.09., 15.09., 17.09, 22.09, 27.09, 29.09., 20.09 2010 року та 03.03., 28.03.2011 року до каси підприємства надійшли кошти за раніше отримані ТМЦ, які враховані податковим органом як суми, що не включені до складу валових доходів та податкових зобов'язань відповідних періодів.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, які є аналогічними положенням пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з бухгалтерських довідок до звіту форми z, звітів електронних журналів, видаткових накладних вбачається, що в момент відвантаження ТМЦ позивач передав право власності на вказані товари та відповідно відбулася перша подія, передбачена вказаними нормами, що обумовило право підприємства на відображення вказаних у звітах сум відповідно у складі валових доходів та зобов'язань з ПДВ.

Крім того, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2012 року, залишеною без змін Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2013 року, у справі № 2а-10674/12/2070 скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі міста Харкова № від 15.05.2012 року, прийняте на підставі акта перевірки від 28.04.2012 року № 1367/2201/34859198, на підставі якого податковим органом зроблено висновок про непідтвердженість реальності договору транспортних послуг, укладених позивачем з ТОВ «ТОВ «Східбуд».

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про необґрунтованість доводів податкового органу про відсутність реальності господарських операцій з ТОВ «ТВО «Східбуд» та відповідно неправомірність формування валових витрат та податкового кредиту по взаємовідносинам із вказаним контрагентом, а тому податкове повідомлення-рішення від 13.05.2013 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 501 852,52 грн. підлягає скасуванню.

Скасовуючи податкове повідомлення-рішення від 22.02.2013 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 584452,00 грн., суди першої та апеляційної інстанції виходили з правомірності віднесення платником витрат за наслідками співпраці з ТОВ «ТОВ «Східбуд».

Колегія суддів вважає такий висновок передчасним, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

У справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи вчинені вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (п. 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З акта перевірки вбачається, що податковим органом виявлено порушення пп. 135.5.11 п. 135.5 ст. 135, пп. 138.12.1 п. 138.12 ст. 138 Податкового кодексу України, що полягає в невключенні до складу валових доходів курсової різниці в 1 кварталі 2012 року на суму 961,00 грн., в 2 кварталі на суму 6 997,00 грн. та до складу валових витрат в 1 кварталі 2012 року в сумі 268,00 грн., в також зайво включено курсову різницю за другий квартал 2012 року в сумі 2 621,0 грн.

В податковому повідомленні-рішенні від 22.02.2013 року № підставою донарахування визначено, зокрема і порушення пп. 135.5.11 п. 135.5 ст. 135, пп. 138.12.1 п. 138.12 ст. 138 Податкового кодексу України.

Проте, вирішуючи спір, судами першої та апеляційної інстанції залишено поза увагою вказані висновки акта перевірки, не досліджено чи вплинули ці порушення на визначення нарахованої відповідачем суми податкового зобов'язання з податку на прибуток.

Також є передчасними висновок судів стосовно вирішення спору в частині податкового повідомлення-рішення від 13.05.2013 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 6 726,97 грн., з яких основний платіж - 5 281,53 грн., штрафні санкції 1 445,44 грн.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем пп. 6.3.2 п. 6.3 ст. 6 Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб», оскільки працівникам надавались пільги по податку з доходів фізичних осіб, тоді як останні були приватними підприємцями.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції дійшов висновку, що податкова соціальна пільга застосовується до нарахованого місячного доходу платнику податку у вигляді заробітної плати при наявності відповідної заяви працівника про самостійне обрання місця застосування податкової соціальної пільги та не визначено обов'язку суб'єкта господарювання - юридичної особи перевіряти статус працівників як приватних підприємців.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в позові в цій частині, адже незалежно від того чи був обізнаний позивач про те, що вищевказані працівники зареєстровані як суб'єкти підприємницької діяльності, чи не був, він зобов'язаний діяти як податковий агент.

Відповідно до пп. 6.3.2 п. 6.3 ст. 6 Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб» платник податку подає працедавцю заяву про самостійне обрання місця застосування податкової соціальної пільги за формою, визначеною центральним податковим органом. Податкова соціальна пільга починає застосовуватися до нарахованих доходів у вигляді заробітної плати з дня отримання працедавцем заяви платника податку про застосування пільги. Пільга не застосовується до доходу, нарахованого до моменту отримання такої заяви, крім випадків, зазначених у підпункті 6.3.3 цього пункту.

Положеннями пп. 169.1.1 п. 169 п. 169.1 ст. 169 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги зокрема, у розмірі, що дорівнює 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку. Податкова соціальна пільга застосовується до нарахованого платнику податку місячного доходу у вигляді заробітної плати тільки за одним місцем його нарахування (виплати). Платник податку подає роботодавцю заяву про самостійне обрання місця застосування податкової соціальної пільги (далі - заява про застосування пільги). Податкова соціальна пільга починає застосовуватися до нарахованих доходів у вигляді заробітної плати з дня отримання роботодавцем заяви платника податку про застосування пільги та документів, що підтверджують таке право. Роботодавець відображає у податковій звітності всі випадки застосування або незастосування податкової соціальної пільги згідно з отриманими від платників податку заявами про застосування пільги, а також заявами про відмову від такої пільги.

Задовольняючи в цій частині позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що від працівників підприємства на ім'я директора підприємства позивача отримані відповідні заяви про застосування податкової соціальної пільги до нарахованого місячного доходу, не дослідивши належним чином чи відповідають дати подання таких заяв визначеним відповідачем в розрахунку правильності обчислення податку з доходів фізичних осіб періодам, в яких допущено такі порушення.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Кодексу адміністративного судочинства України в мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються встановлені судом апеляційної інстанції обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при прийнятті постанови, і положення закону, яким він керувався.

Оскаржувана постанова апеляційного суду зазначеним вимогам не відповідає, оскільки судом не спростовано встановлені місцевим адміністративним судом обставини щодо надання працівниками заяв про застосування податкової соціальної пільги до нарахованого місячного доходу.

Крім цього, судам слід визначити, чи мало влив на визначення суми штрафних санкцій податковим повідомленням-рішенням від 13.05.2013 року № порушення щодо надання позивачем до податкового органу довідки за формою № 1-ДФ, в яких суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків та суми утриманого з них податку у 2-4 кварталах 2011 року, 1-2 кварталах 2012 року зазначені не в повному обсязі та з недостовірними даними.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що на підставі ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України постанова Харківського окружного адміністративного суду від 01.10.2013 року у справі № 820/5744/13-а в частині задоволення позову про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби від 13.05.2013 року № та від 22.02.2013 року № і постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.04.2014 року у справі № 820/5744/13-а в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби від 13.05.2013 року № та в частині задоволення позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби від 22.02.2013 року № підлягають скасуванню як такі, що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а справа в цій частині - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої інстанції слід врахувати викладене, визначити підстави донарахування вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, застосувати при оцінці доводів сторін норми матеріального права, які повинні бути застосовані, і вирішити спір згідно із законодавством.

Податковим повідомленням-рішенням від 22.02.2013 року № застосовано штрафні санкції в розмірі 12 075,00 грн.

Пунктами 3.1, 3.3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637, визначено, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів. Приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами (додаток 2), підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.

Податковим органом виявлено порушення п. 2.6 гл. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, а саме: встановлено нездійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі. Так, згідно із фіскальним чеком № 215 від 19.08.2011 року сума готівки, яка видана в касу підприємства за допомогою операції «службова видача», склала 5 048,00 грн. тоді як в касовій книзі підприємства оприбутковані кошти в сумі 2 633,00 грн. Отже, сума готівки в розмірі 2 415,00 грн. позивачем не відображена, прибутковий касовий ордер на вказану суму відсутній.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 19.08.2011 року в касу підприємства внесена готівка в розмірі 5 048,00 грн., що підтверджується фіскальним чеком № 215, в т. ч. безвідсоткова фінансова допомога в розмірі 2 633,00 грн., оприбуткована в касу згідно із прибутковим касовим ордером № 131 та внесена на розрахунковий рахунок в банку, згідно із видатковим касовим ордером № 173 та суми виручки за день в розмірі 2 415,00 грн., вилученої з каси згідно із прибутковим касовим ордером № 132 та видана в якості матеріальної допомоги працівникам згідно із видатковими ордерами № № 171, 172.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що податкове повідомлення рішення від 22.02.2013 року № підлягає скасуванню.

Доводи касаційної скарги щодо наявності порушень позивачем Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, викладеного не спростовують, а зводяться до переоцінки обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, що у відповідності до ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України не віднесено до повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів Харківській області задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.10.2013 року у справі № 820/5744/13-а в частині задоволення позову про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби від 13.05.2013 року № та від 22.02.2013 року № скасувати.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.04.2014 року у справі № 820/5744/13-а в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби від 13.05.2013 року № та в частині задоволення позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби від 22.02.2013 року № скасувати.

Справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.10.2013 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.04.2014 року у справі № 820/5744/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після надсилання її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. В. Муравйов

Судді О. В. Вербицька

Л. В. Ланченко