Справа № 820/20185/14
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

20 січня 2015 р. № 820/20185/14

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чудних С.О.,

за участю секретаря судового засідання Хмелівської Н.М.,

представника позивача - Бєккєль Ю.П.,

представника відповідача - Морозової Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за позовом Приватного підприємства "Інгеоекобуд" до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Харкова про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Приватне підприємство "Інгеоекобуд", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд скасувати рішення №69 від 17.11.2014 року про застосування фінансових санкцій за приховування (заниження) страхувальником сум заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески на суму 19245,00 грн.

В обґрунтування заявленого позову зазначив, що відповідачем проведено позапланову перевірку Приватного підприємства "Інгеоекобуд" щодо правильності нарахування, обчислення та сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період з 01.10.2008 року до 31.12.2010 року та інших платежів, а також достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування за період з 01.01.2008 року до 15.10.2014 року. Перевіркою встановлено подання недостовірних відомостей в індивідуальних відомостях за січень та травень 2010 року. На підставі акту перевірки відповідачем було прийнято рішення № 56 від 15.10.2014 року про застосування фінансових санкцій за приховування (заниження) страхувальником сум заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхову внески та відповідно до п. 3 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" застосовано фінансові санкції у розмірі 19245,00 грн. Однак, позивач не погоджується із вказаним рішенням та порушеннями встановленими у ході перевірки, оскільки підприємством було подано звіти про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованих внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з достовірними даними фонду оплати праці, на який нараховуються страхові внески. Таким чином, застосування до позивача адміністративно-господарських санкцій у вигляді штрафу за приховування (заниження) сум заробітної плати є неправомірними, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначивши, що оскаржуване рішення прийнято у межах норм чинного законодавства, а тому просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність їх задовольнити, керуючись наступним.

Так, судом встановлено, що фахівцями Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова проведено позапланову перевірку позивача з питань правильності нарахування, обчислення та сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період з 01.10.2008 року по 31.12.2010 року та інших платежів, контроль за нарахуванням та сплатою яких покладено на Пенсійний фонд України, а також достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування за період з 01.01.2008 року по 15.10.2014 року, за наслідками якої складено акт від 15.10.2014 року №61.

На підставі висновків перевірки відповідачем прийнято рішення про застосування фінансових санкцій за приховування (заниження) страхувальником сум заробітних плати ( виплати, доходу), на які нараховуються страхові внески №69, яким від 17.11.2014 року, яким застосовано санкції за приховування (заниження) сум заробітних плат у сумі 19245,00 грн.

Позивач не погодився із вказаним рішенням та оскаржив його у адміністративному порядку, проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області скарга позивача залишення без задоволення, а рішення - без змін, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду.

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше: надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п.6 ст.20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Згідно п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", на страхувальників за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 % своєчасно не сплачених сум. Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

Однак, дана норма права втратила чинність з 01 січня 2011 року згідно із Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", тобто, не була чинною на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення за від 17.11.2014 року №61.

Посилання відповідача на положення пункту 7 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" в обґрунтування правомірності накладення штрафних санкцій на позивача, є помилковими.

Абзацом 5 п.7 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено, що стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Абзацом 6 даного пункту визначено, що на період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 01 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 01 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Наведене правило щодо збереження порядку стягнення та контрольних функцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, передбачених законодавством, чинним до 01 січня 2011 року, поширюється лише на заборгованість зі сплати страхових внесків та сум штрафних санкцій, які були нараховані та/або не сплачені до зазначеної дати. Питання ж відповідальності страховиків, не пов'язані із такою заборгованістю, знаходяться поза межами регулювання, зокрема, Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та абзаців 5, 6 п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Аналогічні висновки викладені і в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2012 року №21-367а12 та ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29 січня 2014 року №К/9991/10161/12.

Суд зазначає, що при застосуванні вказаного положення, слід враховувати норми ст.58 Конституції України та дію нормативних актів в часі.

Згідно з ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно, правомірність поведінки особи, зокрема, дотримання нею норм законодавства, що регулює порядок нарахування страхових внесків, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент вчинення відповідних дій або бездіяльності такої особи.

В свою чергу, заходи відповідальності, які можуть бути застосовані до особи-порушника слід визначати на підставі законодавства, яке є чинним на момент виявлення та застосування відповідних санкцій.

Виходячи з викладеного, якщо певне діяння було правопорушенням на момент його вчинення і за таке діяння до особи було застосовано заходи відповідальності, передбачені чинним на той час нормативним актом, відповідні санкції підлягають стягненню з особи і після втрати чинності нормативним актом, що визначив зміст відповідальності.

В той же час, якщо діяння перестало бути порушенням в зв'язку зі втратою чинності нормативним актом, що регулював відповідальність за таке порушення, то і санкції, передбачені не чинним нормативним актом, не можуть бути застосовані.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов Приватного підприємства "Інгеоекобуд" підлягає задоволенню, а рішення про застосування фінансових санкцій - скасуванню.

Керуючись ст.ст.7-11, ст.158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства "Інгеоекобуд" до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Харкова про скасування рішення - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Харкова №69 від 17.11.2014 року про застосування фінансових санкцій за приховування (заниження) страхувальником сум заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески на суму 19245,00 грн.

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний суд через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 26.01.2015р.

Суддя С.О. Чудних