Справа № 807/587/14
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 р. № 876/23/15
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гінди О.М.
суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про визнання бездіяльності та наказів незаконними, стягнення моральної шкоди,

встановив:

24.02.2014 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (відповідач 1), військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 (відповідач 2) у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить: 1) визнати неправомірним незарахування ІНФОРМАЦІЯ_3 навчання позивача з 01.09.1985 по 01.08.1988 у Львівській республіканській школі-інтернаті з поглибленим вивченням російської мови і літератури та посиленою військово-фізичною підготовкою до загального строку військової служби та строку безперервної служби у ЗС України згідно постанови Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 19.12.2011 по справі № 2а-576/11; 2) визнати незаконними накази відповідача 2 від 30.12.2013 № 246 та від 22.01.2014 № 10 про виключення ОСОБА_1 з 30.12.2013 із списків особового складу Великоберезнянсько-Перечинського ОРВК, як такі, що не містять повного грошового забезпечення; 3) стягнути на його користь моральну шкоду з відповідача 1 в сумі 10000 грн, а з відповідача 2 в сумі 20000 грн. Також позивач заявив клопотання про встановлення судом строку подання ІНФОРМАЦІЯ_3 звіту виконання судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що наказом (по особовому складу) начальника Генерального штабу-головнокомандувача Збройних Сил України від 03.12.2013 № 844 ОСОБА_1 був звільнений з військової служби з посади військового комісара Великоберезнянсько-Перечинського ОРВК в запас за частиною 6 пункту «б» статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я. Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 30.12.2013 за № 246 з 30.12.2013 його виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення. За результатами розгляду заяви позивача від 09.01.2014, листом від 25.01.2014 року за № 6 військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_2 надав витяг з наказу (по стройовій частині) від 22.01.2014 № 10, яким доповнив наказ (по стройовій частині) від 30.12.2013 № 246 додатковим абзацом № 9. Вказані накази позивач вважає незаконними, оскільки у них зазначено, що вислуга років ОСОБА_1 становить 25 років і 3 місяці. Однак, у вказану вислугу відповідачами не було враховано постанову Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 19 грудня 2011 року за №2а-576/11, якою зобов`язано командування ІНФОРМАЦІЯ_2 зарахувати ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1985 по 01.08.1988 у Львівській республіканській спецшколі-інтернаті з поглибленим вивченням російської мови і літератури та посиленою військово-фізичною підготовкою до загального строку військової служби та строку безперервної служби у Збройних Силах України, внести зміни у всі відповідні документи та провести у зв`язку з цим перерахунок розміру щомісячного грошового забезпечення. Проте, військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 після отримання постанови Великоберезнянського районного суду від 19.12.2011 наказ про вислугу років із врахуванням судового акту не видав, розмір грошового забезпечення в бік збільшення не змінив, чим позбавив позивача на отримання у належному розмірі щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер). Зазначене порушення, потягнуло за собою позбавлення позивача права на належний розмір грошового забезпечення в період з січня 2012 року, так і під час розрахунку перед звільненням з військової служби в період виключення із списків особового складу в силу п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» під час виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Також позивач зазначає, що внаслідок вказаних порушень він зазнав погіршення стану здоров`я на фоні психологічних хвилювань. З огляду на характер і тривалість душевних страждань, йому спричинені вимушені зміни та незручності в житті, порушення звичного ритму життя, спокою, інші негативні наслідки і переживання.
Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.10.2014 у задоволенні позову відмовлено.
Із цією постановою не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції у своїй постанові констатував той факт, що позивачем була надана згода на його виключення зі списків особового складу військового комісаріату (рапорт від 30.12.2013). Однак, суд першої інстанції не врахував вимоги Інструкції з діловодства в Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу ЗС України від 16.09.2013 № 200, якою передбачено, що військова частина під час виключення військовослужбовця зі списків особового складу повинна у наказі (по особовій частині) встановити по категоріям зобов`язання про обов`язкові виплати, які належить провести із військовослужбовцем на момент його виключення зі списків особового складу. Оскільки позивач не надавав згоди на незазначення в наказі по особовій частині зобов`язання на виплату йому належної компенсації за речове майно, тому оскаржувані накази ОСОБА_1 вважає незаконними. Також апелянт вказує не хибність висновків суду першої інстанції про відсутність належних та допустимих доказів про нанесення позивачу моральної шкоди.
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про його дату, час та місце, що підтверджується наявними у справі розписками.
23.02.2015 Військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням їхнього представника на лікарняному.
Однак, вказане клопотання судом відхилено, оскільки наведені у ньому підстави для відкладення не підтверджені жодними доказами.
Враховуючи те, що цю справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, а усі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про його дату, час та місце, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України апеляційний розгляд справи проведено у порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив доводи апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Наказом начальника Генерального штабу головнокомандувача Збройних Сил України від 03.12.2013 № 844 (по особовому складу) ОСОБА_1 було звільнено з військової служби з посади військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 в запас за ч. 6 п. «б» ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я (а.с. 9).
Пунктом 1 Наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.12.2013 за № 246 (по стройовій частині) ОСОБА_1 з 30.12.2013 виключено із списків особового складу Великоберезнянсько-Перечинського ОРВК та всіх видів забезпечення (а.с. 10).
Позивач не погоджуючись з наказом від 30.01.2013 звернувся до Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_2 з заявою від 10.01.2014 про відкликання рапорту про згоду на виключення ОСОБА_1 зі списків Закарпатського ОВК від 30.12.2013 року без проведення необхідних розрахунків до внесення виправлень та змін у некоректний за правовою оцінкою наказ (а.с. 7).
У зв`язку з цим, Військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 був виданий Наказ № 10 від 22.01.2014 (по стройовій частині), яким доповнено пункт 1 Наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.12.2013 за № 246 (по стройовій частині) абзацом дев`ятим, а саме «Постійним або службовим житлом не забезпечувався» (а.с. 15, 15 зворот).
Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову оскільки безпідставним є посилання позивача на те, що відповідачами неправильно зазначено його вислугу років без урахування постанови Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 19.12.2011 по справі № 2а-576/11, оскільки вказана постанова не набрала законної сили так як оскаржувалась Закарпатським ОВК в апеляційному порядку, за наслідками чого скасована постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2014, а у задоволенні позову відмовлено. Щодо посилання позивача на неправомірність винесення наказу про його виключення зі списків особового складу, то суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 самостійно надав згоду на виключення його зі списків особового складу без проведення усіх необхідних розрахунків, що не суперечить п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції, з огляду на таке.
Частиною 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджений Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Порядок № 1153, у редакції чинній на час виникнення спірних відносин).
Пунктом 234 Порядку № 1153 визначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.
Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.
Як вбачається із матеріалів справи, 22.10.2013 Закарпатським ОВК проведено розрахунок вислуги років військовослужбовця ОСОБА_1 (а.с. 105), згідно якого вислуга років позивача станом на дату розрахунку становила 25 років 2 місяці та 21 день. З вказаним розрахунком позивач був ознайомлений 05.11.2013.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач, як на єдину підставу неправомірності розрахунку вислуги років вказує на те, що до цього стажу не враховано його період навчання з 01.09.1985 по 01.08.1988 у Львівській республіканській спецшколі-інтернаті з поглибленим вивченням російської мови і літератури та посиленою військово-фізичною підготовкою. Правомірність своєї позиції обґрунтовує постановою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 19.12.2013 № 2а-576/11, якою відповідачів було зобов`язано врахувати цей період роботи, однак в порушення законодавства цього зроблено не було.
Однак, суд апеляційної інстанції такі посилання вважає безпідставними, оскільки станом на час винесення оскаржуваних наказів та виключення позивача зі списків особового складу, постанова Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 19.12.2013 по справі № 2а-576/11 не набрала законної сили, так як оскаржувалась у апеляційному порядку. За наслідками апеляційного розгляду, вказана постанова скасована постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2014, а у задоволенні позову відмовлено.
При цьому, Львівський апеляційний адміністративний суд виходив з того, що ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою, в якому з 01.09.1985 по 01.08.1988 навчався позивач, не належить до військових навчальних закладів, а створений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 409 «Про реформу системи військової освіти» з метою підготовки кандидатів для вступу до цих закладів, тому навчання у ньому не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі, а відтак і проходження військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у частині четвертій статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Отже, у вказаному судовому рішенні, яке 26.05.2014 набрало законної сили, зроблено висновок про відсутність підстав для зарахування до загального стажу військової служби позивача його період навчання з 01.09.1985 по 01.08.1988 у Львівській республіканській спецшколі-інтернаті з поглибленим вивченням російської мови і літератури та посиленою військово-фізичною підготовкою.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Таким чином, чином суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та скасування наказів в частині визначення вислуги років.
Щодо посилання позивача на те, що неправильність визначення вислуги років вплинуло на грошове забезпечення, зокрема, на зменшення надбавки за вислугою років передбаченої п. 1.13 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 (далі Інструкція № 260), то суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Згідно п. 13.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за вислугу років на військовій службі виплачується надбавка у відсотках посадового окладу (за основною чи тимчасово займаною посадою) з урахуванням окладу за військовим званням у таких розмірах на місяць: від 1 до 2 років - 5 відсотків; від 2 до 5 років - 10 відсотків; від 5 до 10 років - 20 відсотків; від 10 до 15 років - 25 відсотків; від 15 до 20 років - 30 відсотків; від 20 до 25 років - 35 відсотків; від 25 і більше років - 40 відсотків.
Тобто згідно вказаної норми максимальна надбавка за вислугу років становить 40% посадового окладу для військовослужбовців зі стажем більше 25 років. Як вбачається із наказу від 03.12.2013 № 844, вислуга років позивача становила більше 25 років, а саме 25 років та 3 місяці. Згідно наявної у справі копії розрахунку грошового забезпечення (а.с. 92), надбавка за вислугу років позивачу була встановлена у розмірі 40% (493,20 грн), тобто становила максимальний розмір передбачений п. 1.13 вказаної вище Інструкції № 260.
Щодо посилання позивача на неправомірність виключення його зі списків особового складу без проведення повного розрахунку, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Пунктом 234 Порядку № 1153 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Отже з аналізу наведеної вище правової норми можна дійти висновку, що заборона щодо виключення військовослужбовців зі списків особового складу, стосується тих випадків коли відсутня на це згода самого військовослужбовця.
Проте, у розглядуваному випадку, позивачем була надана згода на виключення його зі списків особового складу 30.12.2013 без проведення з ним усіх необхідних розрахунків, що підтверджується рапортом від 30.12.2013 (а.с. 81). У той же день ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу Наказом № 246 від 30.12.2013.
Суд першої інстанції вірно відхилив посилання позивача на відкликання вищевказаного рапорту, оскільки заява про відкликання подана до відповідача 10.01.2014 (а.с. 7), тобто вже після винесення наказу про виключення його зі списків особового складу.
Також суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач розглянувши заяву позивача від 10.01.2014 частково врахував викладені у ній зауваження, у зв`язку з чим наказом № 10 від 22.01.2014 доповнено пункт 1 наказу від 30.12.2013 абзацом 9 про те, що ОСОБА_1 постійним або службовим житлом не забезпечувався.
Крім того, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання апелянта на неправомірність оскаржуваних наказів, з огляду не зазначення у них вартості компенсації за речове майно, оскільки зазначення чи не зазначення цього у наказі, жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на таку компенсацію.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач вважаючи, що відповідачами допущено порушення його прав внаслідок не виплати грошової компенсації за неотримане речове майно звернувся до суду з позовом про стягнення цих коштів в сумі 9822,83 грн. Постановою Перечинського районного суду Закарпатської області від 10.01.2014 по справі № 2-а/304/2/2014, яка не набрала законної сили, позов задоволено.
Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то такі з огляду на приписи ч. 2 ст. 22 КАС України розглядаються у взаємозв`язку з вимогами вирішити публічно-правовий спір, а саме про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Оскільки у процесі судового розгляду не встановлено протиправність рішень, дій чи бездіяльності відповідача, вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування оскарженої постанови, суд апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2014 року у справі № 807/587/14 без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.
На ухвалу протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: О.Я. Качмар

В.В. Ніколін