Справа № 225/4741/14-а
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Челюбєєв Є.В.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року справа №225/4741/14-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В.,

при секретарі: Коханюк А.Р.

за участю: представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 04 лютого 2015 року в адміністративній справі №225/4741/14-а за позовом ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Дзержинську Донецької області про визнання бездіяльності незаконною та перерахунок страхових виплат ,-

ВСТАНОВИВ:

26.12.2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Дзержинську Донецької області щодо відмови в проведенні перерахунку та виплати належних щомісячних страхових виплат виходячи з положень ч.1 ст. 1197 ЦК України та зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату належних щомісячних страхових виплат відповідно до цієї норми закону. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що він перебуває на обліку у відповідача та отримує щомісячні страхові виплати за ушкодження здоров»я. 14.11.2014 року він звернувся до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворюваньУкраїни у м.Дзержинську Донецької області із заявою про перерахунок страхової виплати, який повинен обчислюватись відповідно до положень статті 1197 ЦК України, однак своїм листом від 21.11.2014 № 01-06/ш-11з відповідач відмовив йому в такому перерахунку, посилаючись на відсутність законних підстав, що спонукало його звернутись до суду з цим позовом.

Постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 04 лютого 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процессуального права, неповне з'ясування обставин справи та невідповідність висновків суду встановленим обставинам, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав і просив її задовольнити.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду позивач та представник відповідача до суду не прибули, що, відповідно до ч.4 ст.196 КАС України, не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, судом установлено і не є спірним, що позивач працював на шахті «Новодзержинська» забійником. У зв'язку з нещасним випадком на виробництві 06 жовтня 1995 року МСЕК встановила йому 20 % втрати працездатності, тому шахтою йому були призначені та виплачувалися щомісячні страхові виплати, які з 01.04.2001 року продовжив виплачувати відповідач. 29.05.2002 року у зв'язку з нещасним випадком, який стався з позивачем на шахті «Нова», МСЕК встановила йому 3 групу інвалідності і 35 % втрати працездатності за сукупністю двох раніше отриманих трудових каліцтв, у зв'язку з чим позивачу були нараховані нові страхові виплати.

14.11.2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок та виплату страхових виплат з урахуванням положень статті 1197 ЦК України, починаючи з листопада 2014 року, однак, відповідач листом від 21.11.2014 № 01-06/ш-11з повідомив позивача про те, що перерахунок та виплата страхових виплат здійснюється на підставі положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а тому відділення Фонду в м.Дзержинську не має законних підстав для проведення перерахунку раніше призначених позивачу щомісячних страхових виплат.

Спірним питанням у справі є визначення розміру середньомісячної заробітної плати для обчислення розміру щомісячних страхових виплат.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем правильно визначений розмір щомісячних страхових виплат позивачу відповідно до ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», оскільки законодавством про страхування від нещасного випадку встановлено спеціальний порядок відшкодування Фондом шкоди в результаті нещасного випадку на виробництві.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (надалі Закон № 1105) законодавство про страхування від нещасного випадку складається із Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Кодексу законів про працю України, Закону України «Про охорону праці» та інших нормативно-правових актів.

Частиною першою статті 34 Закону №1105 установлено, що сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я, і не повинна перевищувати середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Апелянт наполягає, що середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого повинен обчислюватись виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати відповідно до вимог ст. 1197 Цивільного кодексу України, проте, колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися з такими доводами і вважає їх хибними.

Так, відповідно до статей 21, 28 Закону №1105, який набрав чинності 01.04.2001 року (далі Закон № 1105-ХІУ), у разі настання страхового випадку фонд соціального страхування зобов'язаний у встановленому законодавством порядку відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.

Згідно ст.ст. 29, 34 зазначеного вище Закону, перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться у разі: - зміни ступеня втрати професійної працездатності, - зміни складу сім'ї померлого.

Перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади з питань статистики.

Зазначене вище перерахування провадиться з 01 березня наступного року. При цьому визначена раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає. Сума щомісячної страхової виплати не повинна перевищувати середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

З даних норм Закону вбачається, що Фонд виплачує компенсацію за відповідну частину втраченого заробітку, яка не може бути більшою середньої заробітної плати до моменту ушкодження потерпілим здоров я.

Стаття 1197 ЦК України, на застосуванні якої наполягає позивач, передбачає, сплату страхових виплат у відшкодування шкоди, заподіяної на виробництві, виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що, в свою чергу, не передбачено статтею 34 Закону № 1105.

Проте, ч. 2 ст. 999 ЦК України, яка регулює зобов'язання з приводу страхування, передбачено, що до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Як наголошувалось вище, згідно ст.4 Закону №1105, законодавство про страхування від нещасного випадку складається із Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, даного Закону, Кодексу законів про працю України, Закону України «Про охорону праці» та інших нормативно-правових актів.

Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 9 від 24.10. 2003 р. «Про внесення змін і доповнень до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди…» роз'яснив, що відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Кодексу законів про працю України, Закону України «Про охорону праці», а також інших нормативно-правових актів у тій їх частині, що не суперечить Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Тобто, саме статтею 34 Закону № 1105 передбачено спеціальний порядок встановлення сум щомісячних страхових виплат і інших витрат на відшкодування шкоди, у відповідності до якої сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Пунктом 10 цієї ж статті встановлено, що середньомісячний заробіток для обчислення суми страхових виплат потерпілому у зв'язку із втраченим ним заробітком (або відповідної його частини) визначається згідно з порядком (1266-2001-п) обчислення середньої заробітної плати для виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Отже, законодавством про страхування від нещасного випадку встановлено спеціальний порядок відшкодування шкоди в результаті нещасного випадку на виробництві.

Положення ст.1197 ЦК України в частині обчислення середньої заробітної плати постраждалого від нещасного випадку або професійного захворювання суперечить Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Разом з тим, згідно висновків, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України № 9 від 24.10. 2003 р. щодо застосування Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Кодексу законів про працю України, Закону України «Про охорону праці», а також інших нормативно-правових актів у тій їх частині, що не суперечить Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у цих правовідносинах.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і постанову ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 04 лютого 2015 року в адміністративній справі №225/4741/14-а за позовом ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Дзержинську Донецької області про визнання бездіяльності незаконною та перерахунок страхових виплат - залишити без задоволення, а постанову суду - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини ухвали, ухвала в повному обсязі складена 13 березня 2015 року.

Головуючий: Л.В. Губська

Судді: Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко