Справа № 806/4615/14
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сичова О.П.
Суддя-доповідач: Кузьменко Л.В.
УХВАЛА

іменем України

12 березня 2015 року Справа № 806/4615/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьменко Л.В.

суддів: Зарудяної Л.О.

Іваненко Т.В.,

при секретарі Білоцькій А.В.,

за участю представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 22 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Бердичівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області (70) про визнання дій та постанови протиправними

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Бердичівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області (№70) про визнання дій щодо поміщення його до однієї камери з ОСОБА_4 протиправними, визнання неправомірною постанови від 15.08.2014 року про поміщення його до карцеру.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 22 січня 2015 року провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Бердичівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області (№70) про визнання дій та постанови протиправними - закрито.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Предметом позову є визнання дій щодо поміщення ОСОБА_3 до однієї камери з ОСОБА_4 протиправними, визнання неправомірною постанови від 15.08.2014 року про поміщення позивача до карцеру.

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Колегія суддів погоджується з даним висновком, з огляду на таке.

Частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З наведених вимог закону вбачається, що публічно-правовим за приписами Кодексу адміністративного судочинства України є публічно-правовий спір, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій.

Порядок застосування заходів стягнення, що застосовуються до осіб, позбавлених волі, регулюється главою 19 Кримінально-виконавчого кодексу України. Цією главою передбачено право засудженого оскаржити накладене на нього стягнення.

Порядок оскарження дій службових осіб органів виконання покарань передбачений статтею 134 Кримінально-виконавчого кодексу України. Згідно частини 13 вказаної статті засуджений може оскаржити накладене на нього стягнення, однак подання скарги не зупиняє виконання стягнення. Посадова особа, яка наклала стягнення, за наявності для того підстав може його скасувати або замінити іншим, більш м'яким стягненням. Вища посадова особа може скасувати стягнення в разі, коли посадова особа, яка наклала стягнення, перевищила свої повноваження або стягнення було накладено нею при відсутності порушення з боку засудженого.

Однак посадові особи, яким надано право застосовувати заходи стягнення, передбачені статтями 130-132 цього Кодексу, виконують не владні управлінські, а процесуальні функції і спори, що виникли між сторонами по даній справі та пов'язані з реалізацією таких повноважень, не належать до юрисдикції адміністративних судів та повинні розглядатися у межах кримінального, а не адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалах Вищого адміністративного суду від 14 лютого 2014 року у справі №К/999/12945/11, від 11 лютого 2015 року №К/800/40705/13 та у Листі Вищого адміністративного суду України від 30.11.2009 року №1619/10/13-09.

Слід зазначити, що за діяльністю органів і установ виконання покарань здійснюється відомчий контроль вищестоящими органами управління і посадовими особами Державного департаменту з питань виконання покарань, що закріплено статтями 22, 23 Кримінально-виконавчого Кодексу України, а також прокурором.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо того, що вказаний позов підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства, є правильним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Допущення судом першої інстанції порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не виявлено, суд правильно визначив правовідносини, що склалися між сторонами, - з огляду на що підстави до скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. ст.ст.195, 196, 199, 200, 205-206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 22 січня 2015 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Л.О. Зарудяна

Т.В. Іваненко

Повний текст cудового рішення виготовлено "12" березня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3-представник позивача ОСОБА_6 АДРЕСА_2

4- відповідачу: Бердичівська виправна колонія Управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області (70) вул.Низгурецька,1,м.Бердичів,Житомирська область,13306