Справа № 821/4037/13-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 р. Справа № 821/4037/13-а

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 21 липня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні про захист порушеного права,-

В С Т А Н О В И В:

23.10.2013 року ОСОБА_1 звернулася до окружного суду із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні, в якому просила суд захистити її порушене право шляхом зобов'язання відповідача визнати припиненою її участь в системі загальнообов'язкового пенсійного страхування, зняття її з реєстрації в Пенсійному фонді та скасування відповідного свідоцтва про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки позивачка не сплачує страхові внески та за неї не сплачуються страхові внески і роботодавцем, то вона, відповідно до ст.13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», фактично втратила статус застрахованої особи і її участь в системі загальнообов'язкового страхування є припиненою.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 21 липня 2014 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 11.08.2014р. подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального і процесуального права та просить скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 21.07.2014р. і прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступно обставини справи.

29.07.2003 року позивачу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, Пенсійним фондом України було видано свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування №.

01.01.2013 року набрав чинності Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в якому відповідно до прикінцевих та перехідних положень, ст.ст.17-19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» були виключенні. Тому, видача свідоцтв про загальнообов'язкове державне страхування була зупинена, а замість них запроваджено посвідчення застрахованої особи, порядок видачі якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Не погоджуючись з вказаними діями та рішенням управління пенсійного фонду, позивач, посилаючись на порушення відповідачем його прав, передбачених ст.ст.36,57 Конституції України, оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті, суд першої інстанції виходив з того, що дії управління пенсійного фонду є правомірними та заснованими на законі, у зв'язку з чим, позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Так, дійсно, 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в якому відповідно до прикінцевих та перехідних положень, статті 17-19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» було виключено. Таким чином, видача свідоцтв про загальнообов'язкове державне страхування була зупинена, а замість них запроваджено посвідчення застрахованої особи, порядок видачі якого затверджується Кабінетом Міністрів України (ст.22 Закону №2464).

Стосовно позовних вимог щодо про захисту прав шляхом зобов'язання Управління ПФУ в м. Херсоні визнати припиненою участь позивача в системі загальнообов'язкового пенсійного страхування і знаття з реєстрації, колегія суддів зазначає наступне.

Як слідує з положень п.3 ч.1 ст.11 Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають: фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Також, ч.3 ст.15 вищевказаного Закону передбачено, що страхувальники набувають статусу платників страхових внесків до Пенсійного фонду з дня взяття їх на облік територіальним органом Пенсійного фонду та відповідно до ч.1 ст.13 цього ж Закону, участь застрахованих осіб у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування може припинитися у разі, якщо особа, яка підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, втратила визначений цим Законом статус застрахованої особи.

Таким чином, статус застрахованої особи ОСОБА_1 отримала в день її реєстрації як фізичної особи - підприємця, а тому втратити зазначений статус позивач може лише за умови припинення нею підприємницької діяльності. Одночасно з цим, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 і є страхувальником.

Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на момент реєстрації позивача як суб'єкта підприємницької діяльності), страхувальники - це роботодавці, які взгідно із цим Законом сплачують страхові внески.

Статтею 14 вказаного Закону, зокрема, визначено, що страхувальниками є застраховані особи, зазначені в п.п.3,4 статті 11 та ч.1 статті 12 цього Закону (т.б. фізичні особи - підприємці).

Отже, зареєструвавшись як фізична особа - підприємець позивачка ОСОБА_1 фактично набула статусу страхувальника та зобов'язана сплачувати страхові внески, як страхувальник та застрахована особа.

Крім того, як вбачається зі змісту приписів ст.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», з дня набрання цим законом чинності платники страхових внесків вважаються платниками єдиного внеску.

При чому, колегія звертає увагу й на той факт, що відповідач - Управління ПФУ у м.Херсоні особисто не надавав позивачці статус застрахованої особи, оскільки такий статус був отриманий нею автоматично у відповідності до вимог ст.11 Закону №1058.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ФОП ОСОБА_1, як страхувальник, була зобов'язана сплачувати за себе страхові внески, і в подальшому - єдиний внесок, тобто дотримуватись вимог чинного законодавства.

При цьому, також необхідно зазначити, що у відповідності до п.1 ч.4 Наказу №458 від 09.09.2013р. «Про затвердження Порядку обліків платників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників», зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 25.09.2013 року №1646/24178, зняття з обліку платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців здійснюється лише на підставі реєстрового запису державного реєстратора про рішення фізичної особи - підприємця щодо припинення нею підприємницької діяльності.

Окрім того, колегія суддів зазначає й про те, що статус позивача, як особи, що підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, ще обумовлюється і його статусом як фізичної особи-підприємця. Тобто припинення його участі у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, в даному разі, можливе лише у випадку припинення ним підприємницької діяльності, а не через відмову від такої участі. Так як на теперішній час порядок видачі та зразок посвідчення застрахованої особи Кабінетом Міністрів України не регламентовано, тому видача такого посвідчення не здійснюється.

Отже, за вказаних обставин, судова колегія приходить до аналогічного що і суд 1-ї інстанції висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними та відповідно, не підлягають задоволенню.

До того ж, слід зауважити, що відповідно до ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального та процесуального права.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції, діючи в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 21 липня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко