Справа № 804/12167/13-а
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"28" січня 2015 р. справа № 804/12167/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Олефіренко Н.А., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства фірми «МГТ»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.11.2013 р. у справі № 804/12167/13-а

за позовом Приватного підприємства фірми «МГТ»

до начальника управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області Морозової Наталі Миколаївни

про визнання протиправними дії та скасування вимоги, -

встановив:

У вересні 2013 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати незаконними дії начальника управління Пенсійного фонду України у м.Павлограді та Павлоградському районі Морозової Н.М. при прийнятті вимоги №Ю-668 від 12.0.2013р.;

- скасувати вимогу №Ю-668 від 12.03.2013р. начальника управління Пенсійного фонду у м.Павлограді та Павлоградському районі Морозової Н.М..

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.11.2013 р. в задоволені позову відмовлено повністю. Постанова мотивована тим, що позивач не довів факту відсутності заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 10996,10 грн..

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин по справі. Зокрема, позивач зазначив, що вимога №Ю-668 від 12.0.2013р. прийнята відповідачем неправомірно, оскільки зазначена у вимозі сума позивачем була сплачена. В обґрунтування заявлених доводів позивач надав копію акту звірення розрахунків №1833 від 25.06.2013 року, копію акту №4419-20 від 10.12.2013 року та копії платіжних доручень №597 та №598 від 03.07.2012 року про сплату єдиного соціального внеску за червень в сумі 10465,65 грн. та 1000,45 грн.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про задоволення позову.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про задоволення позову.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач перебуває на обліку у відповідача та є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

На підставі направлення від 24.01.2013 року № 21, виданого Управлінням Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області, ст. 13, абз. 6 п. 7 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідно до плану проведення перевірок платників єдиного внеску на 1 квартал 2013 року (наказ управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області від 24.01.2013 року №34) була проведена планова перевірка. Перевірку було проведено в присутності директора підприємства - Савченко Ганни Василівни. Позивача було повідомлено про проведення планової перевірки повідомленням від 24.01.2013 року №15, що було надіслано поштою та вручено останньому рекомендованим повідомленням - 06.02.2013 року.

В ході перевірки відповідачем, зокрема, було встановлено порушення пп. 1 п. 2 ст. 6, п. 1 ст.7, п.5, п.6, п.7, п.12 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VІ, пп. 3.1.1 п. 3.1, пп. 3.2.2 п. 3.2, п. 3.5, п. 3.10 розділу 3 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 27.09.2010 року № 21-5 - позивачем не сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 10996,10 грн. за червень 2012 року.

Вказана сума розрахована виходячи з суми 13 377, 55 грн. єдиного внеску за червень 2012 року (єдиного внеску за розміром 37,66% на суму - 9207,49 грн., єдиного внеску за розміром 3,6% на суму - 876,99 грн., єдиного внеску за розміром 33,2% на суму - 859,82 грн., єдиного внеску за розміром 2% на суму - 51,80 грн.) та переплати єдиного внеску за 2011 рік в розмірі 2381,45 грн.

З результатами перевірки було складено акт від 12.03.2013 року за №36.

На підставі акту відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу від 12.03.2013 року №Ю-668, відповідно до якої позивач має сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску, що утворилася станом на 01.01.2013 року, в сумі 10996,10 грн.

Колегія суддів приходить до висновку про неправомірність оскарженої вимоги №Ю-668 від 12.03.2013р., з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Вимогами ч.4 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами) визначено, що єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов'язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум, та на суми утримань, що здійснюються відповідно до закону або за договорами позики, придбання товарів та виплат на інші цілі за дорученням отримувача.

Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що базовим звітним періодом для нарахування єдиного внеску є календарний місяць. Платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, наступного за базовим звітним періодом.

Роботодавці-страхувальники зобов'язані сплачувати єдиний внесок під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нараховано єдиний внесок (у тому числі на авансові платежі), одночасно з видачею таких сум. Винятком можуть бути випадки, коли платіж уже сплачено не пізніше 20 числа місяця згідно з абз. 1 ч. 8 ст. 9 цього Закону або якщо за страхувальником є переплата з єдиного внеску, яка перевищує суму цього внеску або дорівнює їй, згідно зі звіркою платника єдиного внеску з територіальним органом Пенсійного фонду України. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Зобов'язання зі сплати єдиного внеску повинні виконуватися в першу чергу, крім зобов'язань із виплати заробітної плати (доходу) у тому числі і перед виконанням зобов'язань зі сплати податків.

Єдиний внесок для платників, зазначених у п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами), а саме: підприємства, установи та організації, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору або інших умовах) нараховується на суму заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату та інші заохочувальні та компенсаційні виплати (база нарахування). Розмір єдиного внеску для вищезазначених платників встановлюється у відсотках до бази нарахування відповідно до класів професійного ризику виробництва. Визначення класу професійного ризику виробництва за видами економічної діяльності здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами) рішення, прийняті органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач прийшов до висновку про наявність у позивача недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхуванням з тих підстав, що відповідно до відомості про нарахування заробітної плати за червень 2012 року позивачем було виявлено відхилення на суму 27273,34 грн., а в додатку 4 електронного звіту, надісланому відповідачу, було вказано нуль грн. нарахованого єдиного внеску загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Тому, на думку відповідача, позивачем не було нараховано єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за червень 2014 року, що призвело до утворення недоїмки на суму 10996,10 грн..

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається з матеріалів справи, вказану 10996,10 грн. єдиного внеску позивачем було сплачено у липні 2012 року, що підтверджується наданими позивачем платіжними дорученнями від 04.07.2012 року №597, №598 в сумі 10465,65 грн. та 1000,45 грн..

Тобто, вказану суму позивачем сплачено вчасно та в повному обсязі.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а редакції на час виникнення спірних правовідносин, недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених цим Законом.

Отже, у відповідача були відсутні підстави вважати зазначену суму єдиного внеску недоїмкою та вживати дії щодо її стягнення.

Крім того, відповідно до Акту звірення розрахунків №1833 від 25.08.2013 року та Акту №4419-20 від 10.12.2013 року, копії яких наявні в матеріалах справи, позивач не має заборгованості зі сплати єдиного внеску за червень 2012 року.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вимогу №Ю-668 від 12.03.2013р. було прийнято з порушенням встановленого Законом порядку, що є підставою для її скасування.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував обставин, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають цим обставинам, що є підставою для скасування постанови суду з ухваленням нового рішення відповідно до ст. 202 КАС України.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства фірми «МГТ» задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.11.2013 р. у справі № 804/12167/13-а скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу №Ю-668 від 12.03.2013р. управління Пенсійного фонду у м.Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області.

В іншій частині позову - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: Н.А. Олефіренко

Суддя: А.О. Коршун