Справа № 813/9587/13-а
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 р. Справа № 876/5468/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кузьмича С.М.,

суддів Гулида Р.М., Матковської З.М.,

з участю секретаря Корнієнко О.А.,

представника позивача Якубович Ю.П.

представника відповідача Бабух А.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2014 року у справі за позовом Державної екологічної інспекції у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергомонтажвентиляція» про вжиття заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю),

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2013 року Державна екологічна інспекція у Львівській області (далі - Позивач) звернулася з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергомонтажвентиляція» (далі - ТОВ «Енергомонтажвентиляція», Відповідач), у якому просила:

- зупинити виконання робіт ТОВ «Енергомонтажвентиляція» в частині здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря із стаціонарних джерел, які знаходяться за адресою: Львівська область, Кам'янка-Бузький район, с. Матяші, вул. Центральна, 14в до отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря;

- зупинити виконання робіт ТОВ «Енергомонтажвентиляція» в частині забору підземних прісних вод для господарсько-побутових потреб із свердловини, яка знаходиться за адресою: Львівська область, Кам'янка-Бузький район, с. Матяші, вул. Центральна, 14в до отримання дозволу на спеціальне водокористування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідач здійснює забір підземних прісних вод із свердловини, що знаходиться по вул. Центральній, 14в в с. Матяші Кам'янка-Бузького району, без дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням статтей 44, 49 Водного кодексу України та здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел без дозволу спеціально уповноваженого органу, що є порушенням статтей 10,11,33 Закону України «Про охорону атмосферного повітря».

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2014 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постанову суду першої інстанції оскаржила Державна екологічна інспекція у Львівській області, подавши на неї апеляційну скаргу. Позивач зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що постанова підлягає скасуванню.

Як обґрунтування апеляційної скарги звертає увагу на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права. Зокрема, вказує на те, що стаття 23 Кодексу України про надра звільняє певних суб'єктів від отримання спеціальних дозволів на користування надрами, отримання яких передбачено статтею 16 цього кодексу, проте не звільняє від отримання дозволу на спеціальне водокористування, обов'язок отримання якого встановлено нормами Водного кодексу України.

Крім того, звертає увагу на наявність не оскаржуваного припису від 9 грудня 2013 року, яким ТОВ «Енергомонтажвентиляція» зобов'язано отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та спеціальне водокористування у встановлений приписом строк.

Вислухавши суддю-доповідача, представника Позивача, який просить задовольнити апеляційну скаргу, представника Відповідача, який просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Державною екологічною інспекцією у Львівській області проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами ТОВ «Енергомонтажвентиляція», за результатами якої складено акт №2540/06/2021.

Перевіркою ТОВ «Енергомонтажвентиляція» виявлено, що товариство здійснює водокористування для власних господарсько-побутових потреб шляхом забору прісних підземних вод із свердловини, яка розташована у східній частині земельної ділянки та перебуває у користуванні підприємства у с. Матяші, вул. Центральна, 14в. Забір води здійснюється за допомогою електричного насосу, прилади для вимірювання кількості забраної із свердловини води відсутні. У акті зазначено, що позивачем порушено статті 44, 49 Водного кодексу України, оскільки дозвіл на спеціальне водокористування у ТОВ відсутній.

Крім того, перевіркою виявлено, що у виробничих приміщеннях ТОВ «Енергомонтажвентиляція» за адресою: Львівська область, Кам'янка-Бузький район, с. Матяші, вул. Центральна, 14в проводяться роботи по зварюванню та різці металу, а також роботи по фарбуванню виготовлених металоконструкцій. Виявлено наступні стаціонарні джерела викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря:

- витяжна труба твердопаливного котла, що розміщений у підсобному приміщенні службово-побутового корпусу, який на час проведення перевірки перебуває у робочому стані та здійснює обігрів приміщень корпусу шляхом спалювання деревини;

- три вентиляційні труби (дефлектори) виробничих приміщень, у яких на час проведення перевірки проводяться роботи по різці, зварюванню та фасуванню металу та здійснюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря;

- дільниця зварювання металу, яка облаштована під каркасною спорудою у північній частині земельної ділянки, яка перебуває у користуванні підприємства (неорганізоване джерело викидів), на час проведення перевірки проводяться роботи по зварюванню металу та фарбуванню металоконструкцій;

- дільниця фасування цементу, що знаходиться у східній частині території підприємства та на час проведення перевірки не експлуатується.

У акті зазначено, що позивачем порушено статті 10, 11, 33 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», оскільки відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел.

Вірно встановивши обставини справи, суд першої інстанції правильно застосував до правовідносин між сторонами відповідні їм норми матеріального права.

Статтею 23 Кодексу України про надра встановлено, що землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу, та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

Згідно матеріалів справи ТОВ «Енергомонтажвентиляція» користується земельною ділянкою за адресою: Львівська область, Кам'янка-Бузький район, с. Матяші, вул. Центральна, 14в на підставі договору оренди, тому на відповідача поширюється стаття 23 Кодексу України про надра, тобто ТОВ «Енергомонтажвентиляція» має право без спеціальних дозволів видобувати для своїх господарських і побутових потреб підземні води за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Державною екологічною інспекцією у Львівській області не встановлено у яких межах здійснюється відповідачем водозабір із свердловини прісних підземних вод. До справи долучено договір поставки № 161013 від 16 жовтня 2013 року, укладений між ТОВ «АСА Фінанс Груп» та ТОВ «Енергомонтажвентиляція», на підставі якого відповідач отримує очищену питну воду торгової марки «Здорова вода» від ТОВ «АСА Фінанс Груп».

Таким чином, не є обґрунтованою позовна вимога про зупинення виконання робіт ТОВ «Енергомонтажвентиляція» в частині забору підземних прісних вод для господарсько-побутових потреб.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», викид -надходження в атмосферне повітря забруднюючих речовин або суміші таких речовин.

Відповідно до частин 5 - 7 статті 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення. Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до першої групи, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення. До першої групи належать об'єкти, які взяті на державний облік і мають виробництва або технологічне устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До другої групи належать об'єкти, які взяті на державний облік і не мають виробництв або технологічного устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До третьої групи належать об'єкти, які не належать до першої і другої груп.

Таким чином, необхідною передумовою для одержання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами є належним чином зафіксований (задокументований) факт власне надходження в атмосферу конкретних речовин хімічного або біологічного походження, котрі можуть прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоров'я та/або стан навколишнього природного середовища.

Чинне законодавство не ставить необхідність отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря в залежність від самого лише факту наявності витяжних та/чи вентиляційних труб, дефлекторів, дільниць зварювання металу та/чи фасування товарів.

Згідно з пунктами 1.5., 2.1-2.3 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10 грудня 2008 року № 639, викид - надходження в атмосферне повітря забруднюючих речовин або суміші таких речовин. Наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря вважаються: викиди забруднюючих речовин, які перевищують затверджені граничнодопустимі викиди, установлені дозволом на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами; викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, включаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства; викиди, що здійснюються з перевищенням технологічних нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин із устаткування, затверджених відповідно до законодавства; залпові викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, які кількісно та якісно передбачені технологічними регламентами виробництв і перевищують трикратне значення граничнодопустимого викиду відповідно до законодавства; залпові викиди забруднюючих речовин, які не передбачені технологічними регламентами виробництв; аварійні викиди. Факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється державними інспекторами при проведенні перевірки суб'єктів господарювання інструментально-лабораторними методами контролю та розрахунковими методами. При визначенні наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря інструментально-лабораторними методами контролю використовуються результати інструментально-лабораторних вимірювань лабораторій, які атестовані на право проведення відповідних інструментально-лабораторних вимірювань. Дані таких вимірювань мають бути зафіксовані в журналах первинної облікової документації, у робочих журналах лабораторій або у звітах про інструментально-лабораторні вимірювання.

Позивач, вказуючи на необхідність отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, факту наднормативного викиду забруднюючих речовин у встановлений законодавством України спосіб не встановив.

Зі змісту акту перевірки від № 2540/06/2021 зрозуміло, що в ході перевірки виявлено наявність ряду стаціонарних джерел саме викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Водночас, згідно з статтею 5 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», у галузі охорони атмосферного повітря встановлюються такі нормативи: нормативи екологічної безпеки атмосферного повітря; нормативи гранично допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел; нормативи гранично допустимого впливу фізичних та біологічних факторів стаціонарних джерел; нормативи вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах та впливу фізичних факторів пересувних джерел; технологічні нормативи допустимого викиду забруднюючих речовин. Законодавством можуть встановлюватися й інші нормативи в галузі охорони атмосферного повітря. Порядок розроблення та затвердження нормативів у галузі охорони атмосферного повітря встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до закону.

Відповідно до пунктів 1, 7 Порядку розроблення та затвердження нормативів граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 року № 1780, цей Порядок визначає вимоги щодо розроблення та затвердження нормативів граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин та їх сукупності, які містяться у складі пилогазоповітряних сумішей, що відводяться від окремих типів обладнання, споруд і надходять в атмосферне повітря із стаціонарних джерел. Перелік типів устаткування, за якими розробляються нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел, визначається Мінприроди.

Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 16 серпня 2004 року № 317 визначено перелік типів устаткування, для яких розробляються нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел.

Позивачем не підтверджено та належно не обґрунтовано фактів приналежності відповідних об'єктів на території Відповідача до типів устаткування, для яких розробляються нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел.

Доводи апеляційної скарги не відповідають законодавству України та не можуть бути підставою для її задоволення.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції відповідає обставинам справи, наявним в ній доказам, прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2014 року у справі № 813/9587/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Кузьмич С. М.

Судді Гулид Р. М.

Матковська З. М.

Повний текст виготовлено 20 лютого 2015 року