Справа № 814/3197/13-а
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року м. Київ К/800/35996/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Сороки М.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за

касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера»

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року

у справі № 814/3197/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера»

до Державної реєстраційної служби України, Державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Корюк Тетяни Василівни,

третя особа: Реєстраційна служба Миколаївського міського управління юстиції

про скасування рішення та зобов'язати вчинити певні дії,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» (далі - ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера») звернулось до суду з позовом до Державної реєстраційної служби України, Державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Корюк Тетяни Василівни, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просило скасувати рішення Державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Корюк Т.В. №3406883 від 25 червня 2013 року про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень; зобов'язати Державну реєстраційну службу України здійснити державну реєстрацію права власності позивача на ділянку причалу.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2013 року позов задоволено: рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень № 3406883, прийняте 25 червня 2013 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Корюк Т.В., скасовано; зобов'язано Державну реєстраційну службу України протягом 10 робочих днів з дня набрання чинності постановою здійснити державну реєстрацію права власності ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» на ділянку причалу по прийманню та обслуговуванню маловантажних суден № 129 причал № 5, площею 243,33 м/п, право власності на який підтверджується декларацією про готовність об'єкта до експлуатації № МК63 від 03 червня 2013 року.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року постанову суду першої інстанції змінено. Викладено, зокрема, третій абзац резолютивної частини постанови суду першої інстанції в новій редакції: зобов'язано Державну реєстраційну службу України повторно розглянути заяву ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, прийняту 07 червня 2013 року за реєстраційним номером 1487529.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що судом апеляційної інстанції обрано недієвий спосіб захисту порушеного права позивача. Вважає, що необхідно було зобов'язати реєстраційну службу здійснити державну реєстрацію належного йому майна, а не зобов'язати розглянути заяву про реєстрацію майна.

В запереченнях на касаційну скаргу, що надійшли на адресу суду, відповідач - Державна реєстраційна служба України вважає рішення суду апеляційної інстанції законним та обґрунтованим, тому касаційну скаргу просила залишити без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Судами встановлено наступні обставини. ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» є власником комплексу по перевалці сипучих вантажів. Крім цього, позивачу на праві власності належать земельні ділянки площею 1,6484 га і 2,1199 га, які розташовані в м. Миколаєві по вул. Айвазовського, 23.

У червні 2013 року ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» закінчено будівництво нового об'єкту нерухомості - причалу № 5, який є складовою частиною зазначеного комплексу по перевалці сипучих вантажів.

03 червня 2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Миколаївській області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації «Днозаглиблення акваторії та утворення території причалу № 5 по прийманню та обслуговуванню вантажних суден, швартування портфлоту, прийманню вантажів обслуговуваних суден».

Позивач подав до Державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Корюк Т.В. заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для реєстрації вказаного комплексу та ділянки причалу № 5 із додатками, які перелічені в картці прийому заяви № 2945033 та є необхідними для здійснення реєстраційних дій.

25 червня 2013 року Державний реєстратор прав власності на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Корюк Т.В. прийняв рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Вказане рішення мотивоване тим, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Позивач, вважаючи зазначене рішення державного реєстратора незаконним, звернувся до суду з даним позовом про його скасування та зобов'язання вчинити певні дії.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого частково погодився суд апеляційної інстанції, виходив з невмотивованості спірного рішення державного реєстратора про відмову в реєстрації, у зв'язку з відсутністю конкретно визначених порушень, що допущені позивачем при звернення до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи постанову суду першої інстанції, виходив з того, що належним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов'язання реєстраційної служби розглянути заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції та зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено випадки відмови у держаній реєстрації прав та їх обтяжень.

При цьому, ч. 4 зазначеної статті визначено, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюється Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. № 703 (далі - Порядок реєстрації).

Відповідно до п. 23 Порядку реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Суд касаційної інстанції зазначає, що за відсутності в спірному рішенні державного реєстратора конкретних недоліків заяви про реєстрацію прав та їх обтяжень, які унеможливлюють її проведення та незазначення, які саме документи не відповідають вимогам, встановленим законом , таке рішення є незаконним та підлягає скасуванню, про що вірно вказали суди першої та апеляційної інстанцій.

Щодо способу захисту порушеного права позивача слід зазначити наступне.

За змістом ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;.

Ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Зі змісту наведених норм вбачається, що питання державної реєстрації прав та їх обтяжень є саме дискреційними повноваженнями державного реєстратора, оскільки останній сам приймає рішення про державну реєстрацію або відмову в її проведенні, аналізуючи подані документи відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до абз. 3 п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року N 7 суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Враховуючи, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень належить до виключної компетенції державного реєстратора та те, що ні спірним рішенням, ні судами не встановлено вичерпного переліку підстав відмови в здійсненні державної реєстрації права власності на належну позивачу ділянку причалу, а відтак і неможливості їх спростування, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в даній справі належним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання реєстраційної служби саме розглянути заяву ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Наведене спростовує доводи позивача про вибір судом апеляційної інстанції недієвого способу захисту його порушеного права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зміну постанови суду першої інстанції. Судом апеляційної інстанції, ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 2211, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну Товариства з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» відхилити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: