Справа № 2а/1770/1219/12
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2015р. м. Київ К/800/8614/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Винокурова К.С.,

Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12 липня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області про визнання дій протиправними та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області про визнання протиправними дій відповідача щодо недоплати позивачу індексації заробітної плати за період з лютого 2008 року по лютий 2012 року включно в розмірі 11323,43 грн. та стягнення з відповідача на користь позивача недоплаченої індексації заробітної плати в розмірі 11323,43 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 12 липня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2013 року, позов задоволено частково: визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області щодо недоплати ОСОБА_4 індексації заробітної плати за період з лютого 2009 року по лютий 2012 року включно; зобов'язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 недоплачену індексацію заробітної плати за період з лютого 2009 року по лютий 2012 року включно, враховуючи, що єдиним базовим місяцем при обчисленні коефіцієнту індексації протягом зазначеного періоду є лютий 2008 року; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив рішення судів скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач в письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій, які він просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач з 22.12.2003р. працював на посаді начальника відділу організаційної діяльності судів та судової статистики Територіального управління Державної судової адміністрації у Рівненській області, а 20.03.2012р. був звільнений з посади у зв'язку із скороченням штату.

При цьому, здійснюючи позивачу індексацію грошових доходів за період з лютого 2008 року по лютий 2012 року, відповідач визначив базовими місяцями при визначенні розміру надбавки за виконання особливо важливої роботи місяці, в яких розмір такої надбавки змінювався (лютий та травень 2009 року, травень 2010 року та травень 2011 року), що призвело до зменшення суми виплачуваної ОСОБА_4 індексації та спонукало останнього звернутись до суду з позовом у даній справі.

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення), суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.; індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Аналогічні положення закріплені і в п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078 (далі - Порядок №1078), відповідно до якого індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

За змістом п.5 Порядку №1078 у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення й індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться, а з наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Отже, базовим місяцем при обчислені індексу для проведення індексації слід вважати місяць підвищення заробітної платті за рахунок зростання її постійних складових, зокрема, тарифних ставок (окладів) та якщо сума підвищення заробітної плати за рахунок постійних складових менша від суми індексації, нарахованої відповідно до Порядку, то місяць такого підвищення не вважається базовим і індексація продовжується; у разі ж порівняння суми підвищення заробітної плати та суми індексації при визначенні базового місяця береться заробітна плата в частині постійних складових в розрахунку за повний відпрацьований місяць.

Як встановили суди попередніх інстанцій, з 01.02.2008р. на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 06.02.2008р. №34 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» відбулось підвищення заробітної плати за рахунок збільшення посадового окладу позивача й в період з 01.02.2008р. до 30.03.2012р. посадовий оклад позивача та надбавки, які не мають разового характеру, були сталими та складались із надбавки за ранг державного службовця і надбавки за вислугу років; що ж до надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, то остання станом на лютий 2008 року також була встановлена й у розмірі 50% та у спірний період змінювалась, але її розмір не перевищував встановлених у лютому 2008 року 50%.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає правильним висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що базовим місяцем для індексації за обставин даної справи слід вважати лютий 2008 року, а отже дії відповідача щодо недоплати позивачу індексації заробітної плати за період з лютого 2009 року по лютий 2012 року включно є протиправними.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи ж касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстав для скасування ухвалених судами рішень колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12 липня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2013 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Винокуров К.С.

Кочан В.М.