Справа № 818/134/15
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 р. 14:18 Справа №818/134/15

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кравченка Є.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Терехової О.Ю.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача: Дахна В.П., Красноборода Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про визнання неправомірним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області (далі - відповідач) про визнання неправомірним та скасування пункту 2 наказу "Про надзвичайну подію за участю окремих працівників Краснопільського РВ та НДЕКЦ при УМВС та покарання винних" від 09.01.2015 № 5.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до наказу № 42 від 07.03.2005 позивач проходить службу в органах внутрішніх справ України, має звання капітана міліції, з серпня 2014 року займає посаду експерта відділу техніко-криміналістичного забезпечення ОВС НДЕКЦ при УМВС України в Сумській області.

Позивач зазначив, що 09.01.2015 відповідачем прийнято наказ № 5 «Про надзвичайну подію за участю окремих працівників Краснопільського РВ та НДЕКЦ при УМВС та покарання винних», яким за порушення службової дисципліни, що виразилося в ігноруванні вимог закону України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Російської Федерації про порядок перетинання українсько-російського державного кордону жителями прикордонних регіонів України та Російської Федерації», ігноруванні вимог наказів МВС України від 22.02.2012 № 155, від 16.12.2014 № 1358, проявлену в ході службового розслідування нещирість, на підставі ст.ст. 2,12,14 Дисциплінарного Статуту органів внутрішніх справ України, капітана міліції ОСОБА_1, експерта відділу техніко-криміналістичного забезпечення ОВС НДЕКЦ при УМВС, звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (за порушення дисципліни), Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Позивач зазначив, що на даний час продовжує працювати на посаді експерта відділу техніко-криміналістичного забезпечення ОВС НДЕКЦ при УМВС України в Сумській області, наказу про звільнення позивача по особовому складу на день розгляду справи прийнято не було.

Зі змісту наказу вбачається, що приводом для звільнення позивача стало те, що він разом з іншою особою 04.01.2015, перебуваючи поза службою, у вихідний день, направився в с. Миропільське, Краснопільського району, Сумської області на став в урочищі «Попівка», що межує з територією Російської Федерації, на риболовлю. Цього ж дня, близько 16 години, на березі вказаного ставу, позивача та інших осіб, що рибалили разом із ним, за незаконний перетин державного кордону було затримано прикордонниками Російської Федерації і доставлено до відділення прикордонної служби в Красній Ярузі, Бєлгородської області.

За перетинання державного кордону без документів, що посвідчують особу, (відсутність при собі паспорту громадянина України) 04.01.2015 працівником прикордонної служби РФ відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення та постановою від 06.01.2015 № 2394/25-15 притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 18.1 КоАП РФ у вигляді штрафу.

Позивач вважає оскаржуваний наказ в частині накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ неправомірним з огляду на те, що звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, в той час як в наказі «Про надзвичайну подію за участю окремих працівників Краснопільського РВ та НДЕКЦ при УМВС та покарання винних» відсутнє обґрунтування, чому до ОСОБА_1 має бути застосований тільки такий крайній захід впливу, як звільнення.

Позивач стверджує, що на момент прийняття наказу від 09.01.2015 № 5 він не мав непогашених дисциплінарних стягнень, що підтверджується довідкою з місця служби від 15.01.2015. Більш того, протягом майже десяти років служби ОСОБА_1 жодного разу не піддавався дисциплінарним стягненням, за сумлінне ставлення до виконання службових обов'язків, професіоналізм позивач кілька разів заохочувався, а саме: наказом Краснопільського РВ УМВС від 19.12.2006 № 174 о/с ОСОБА_1 оголошувалася подяка, наказом Краснопільського РВ УМВС від 17.12.2007 № 190 о/с ОСОБА_1 було премійовано грошовою винагородою, наказом УМВС України в Сумській області від 22.03.2012 № 33 о/с ОСОБА_1 було премійовано грошовою винагородою; наказом УМВС України в Сумській області № 1452 від 12.12.2012 ОСОБА_1 було нагороджено Почесною грамотою УМВС, наказом УМВС України в Сумській області № 1125 від 10.12.2013 ОСОБА_1 було нагороджено медаллю «За сумлінну службу» ІІІ ступеня, що підтверджується витягом з послужного списку про наявність заохочень від 16.01.2015.

Відповідно до службової характеристики від 15.01.2015 ОСОБА_1 характеризується виключно позитивно, негативних відгуків серед співробітників та керівництва НДЕКЦ не має.

На думку позивача, застосоване до нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ є надто суворим, та таким, що не відповідає тяжкості проступку та ставленню позивача до служби в органах внутрішніх справ.

Також, позивач зазначає, що під час проведення службового розслідування він пояснював, що не мав умислу на незаконне перетинання державного кордону РФ, оскільки вважав, що та частина ставу, де він займався риболовлею, знаходиться на території України, будь-яких розмежувальних знаків, позначень, які б вказували на державний кордон України та Російської Федерації на прилеглій до ставу території не було.

Крім того, позивач зауважує, що він був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення закону іншої держави, а за порушення ст. 204-1 КУпАП України він до адміністративної відповідальності не притягувався.

Таким чином, позивач вважає, що службова перевірка, за результатами якої був виданий наказ від 09.01.2015 № 5, невірно встановила фактичні обставини вчиненого ОСОБА_1 проступку, не врахувала тяжкість проступку, обставини, за яких його було скоєно, відсутність заподіяної шкоди, попередньої поведінки та визнання позивачем своєї вини, ставлення позивача до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації, не дала належну оцінку зібраним доказам, внаслідок чого до позивача було застосовано надто суворий захід дисциплінарного впливу, чим порушено вимоги ст. 14 Дисциплінарного Статуту.

У письмовому запереченні на адміністративний позов відповідач зазначає, що комісією у складі: заступника начальника УКЗ УМВС - начальника ВІОС майора міліції Бистріка В.І., старшого інспектора з ОД ВІОС УКЗ УМВС майора міліції Краснабарода Ю.П., старшого інспектора цього ж відділу майора міліції Беседовського С.М. та за участю оперуповноваженого в ОВС ВВБ в Сумській області ДВБ МВС України майора міліції Гриви С.В., було проведено службове розслідування за фактом надзвичайної події за участю окремих працівників Краснопільського РВ та НДЕКЦ при УМВС та за його результатами складено висновок, відповідно до якого було встановлено, що 04.01.2015 заступник начальника слідчого відділення Краснопільського РВ капітан міліції ОСОБА_10 та експерт НДЕКЦ при УМВС капітан міліції ОСОБА_1, перебуваючи поза службою, у вихідний день, при введеному в дію посиленому варіанті оперативно-службової діяльності, направилися в с. Миропільське, Краснопільського району, Сумської області на став в урочищі «Попівка», який межує із територією Російської Федерації, на риболовлю. Цього ж дня, близько 16.00 год., на березі вказаного ставку, ОСОБА_10, ОСОБА_1 та інших рибалок затримали прикордонники РФ і доставили до відділення ФСБ в Красній Ярузі, Бєлгородської області РФ. Згідно постанов по справах про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_1 (№ 2394/26-15, № 2394/25-15 від 06.01.2014 відповідно) останні визнані винними у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 18.1 КпАП РФ, їм призначено покарання у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 4500 рублів РФ кожному, з адміністративним видворенням за межі РФ. Запобіжний захід у вигляді адміністративного затримання відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_1 було відмінено. Останнім також заборонено в'їзд на територію РФ терміном на 5 років до 06.01.2020. Зі складеними відносно них адміністративними протоколами ОСОБА_10 та ОСОБА_1 погодилися, свою вину визнали.

Ураховуючи вищевикладене, службовим розслідуванням встановлено причинний зв'язок між неналежним виконанням службових обов'язків з боку ОСОБА_10 та ОСОБА_1 (з урахуванням порушень допущених кожним), що виразилося у порушені вимог Закону України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Російської Федерації про порядок перетинання українсько-російського державного кордону жителями прикордонних регіонів України та Російської Федерації», Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Постанов Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 за № 939-дск, від 27.06.1998 № 1147, ігноруванні вимог наказів МВС України від 22.02.2012 № 155, від 16.12.2014 № 1358 і настанням шкоди, що виразилася у порушенні даних наказів. Тобто, порушивши вимоги згаданих вище нормативно-правових актів, ОСОБА_10 та ОСОБА_1 вчинили дисциплінарні проступки, за що передбачена дисциплінарна відповідальність.

Обґрунтовуючи правомірність оскаржуваного наказу відповідач посилається на порушення ОСОБА_1 службової дисципліни та зазначає, що службова дисципліна, забезпечуючи законність, чіткість, злагодженість і єдність дій працівників органів внутрішніх справ відповідно до Присяги працівника органів внутрішніх справ України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 року № 382 зобов'язує працівника ОВС: завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватись її Конституції та чинного законодавства, бути чесним і сумлінним працівником, зберігати державну та службову таємницю; з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти авторитету органів внутрішніх справ, рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися зі злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права і свободи громадян, державний устрій і громадський порядок. Працівник органів внутрішніх справ який порушує дану присягу підлягає покарань відповідно до закону, що прямо передбачено присягою.

Крім того, відповідач посилається на п. 2 наказу МВС України від 22.02.2012 N 155 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2012 року за N 628/20941, яким затверджено „Правила поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ" совість, професійний обов'язок, честь і гідність є головними моральними орієнтирами на службовому шляху захисника правопорядку і складають моральний стрижень особистості працівника органів внутрішніх справ. Професійний обов'язок працівника полягає в безумовному виконанні закріплених Присягою, законами та професійно-етичними нормами завдань щодо забезпечення надійного захисту правопорядку, законності, громадської безпеки. Честь працівника виявляється в сукупності таких якостей, як заслужена репутація, добре ім'я, особистий авторитет, вірність службовому обов'язку, даному слову і прийнятим моральним зобов'язанням.

Пунктом 4.1. наказу МВС № 155 передбачено, що працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобов'язання, зокрема визнавати пріоритет державних і службових інтересів над особистими у своїй діяльності; бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби.

Розділом 4 наказу МВС № 155 затверджено професійно-етичні правила поведінки працівника органів внутрішніх справ. Відповідно до п.1 даного розділу поведінка працівника органів внутрішніх справ завжди і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам стража правопорядку. Ніщо не повинно паплюжити ділову репутацію та авторитет працівника.

Працівник органів внутрішніх справ повинен неухильно дотримуватися вимог цих Правил.

Працівник, який порушує принципи і норми професійної етики, втрачає добре ім'я і честь, дискредитує свій підрозділ і органи внутрішніх справ, позбавляється морального права на повагу, підтримку і довіру з боку громадян, колег і товаришів по службі.

Службова особа міліції, яка порушила вимоги закону або неналежно виконує свої обов'язки, несе відповідальність у встановленому порядку.

Відповідач зауважує, що при підготовці наказу про накладення на позивача дисциплінарного стягнення були враховані суттєві розбіжності щодо обставин виїзду 04.01.2014 на риболовлю, повідомлені ОСОБА_10 та ОСОБА_1 прикордонникам РФ та викладені в їх поясненнях наданих в рамках проведення даного службового розслідування. Так, прикордонникам РФ ОСОБА_10 та ОСОБА_1 повідомили, що кожен окремо приїхав на риболовлю, у той же час у поясненнях наданих під час проведення службового розслідування, останні запевнили, що спільно вирішили прослідувати на риболовлю, а надалі ОСОБА_10 взагалі повідомив, що на риболовлю його привіз брат. До того ж, було враховано, що ОСОБА_10 є працівником Краснопільського РВ, який розташований в прикордонній зоні з РФ, а ОСОБА_1 обслуговує територію цього ж райвідділу, при цьому останні за фахом своєї службової діяльності повинні знати межі обслуговуваної території, в тому числі проходження державного кордону України, уживати заходів визначених Положенням «Про прикордонний режим» щодо додержання прикордонного режиму у прикордонній смузі. Тобто, останні, як працівники міліції, розуміли та усвідомлювали, що майже вся площа ставка в урочищі «Попівка» розташована на території РФ, і перетин державного кордону, обумовлює наявність паспорта громадянина України з місцем реєстрації в прикордонному регіоні. Незважаючи на це, ОСОБА_10 та ОСОБА_1 не мали при собі паспортів громадянина України, тим самим проігнорували вимоги чинного законодавства. Ураховуючи це, пояснення ОСОБА_10 та ОСОБА_1, були піддані сумніву щодо їх щирості.

За таких обставин, відповідач вважає оскаржуваний наказ законним та обґрунтованим.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували, просили суд відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справ, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адмністративний позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Комісією у складі: заступника начальника УКЗ УМВС - начальника ВІОС майора міліції Бистріка В.І., старшого інспектора з ОД ВІОС УКЗ УМВС майора міліції Краснабарода Ю.П., старшого інспектора цього ж відділу майора міліції Беседовського С.М. та за участю оперуповноваженого в ОВС ВВБ в Сумській області ДВБ МВС України майора міліції Гриви С.В., було проведено службове розслідування за фактом надзвичайної події за участю окремих працівників Краснопільського РВ та НДЕКЦ при УМВС та за його результатами складено висновок від 09.01.2015 (а.с. 87-91).

Висновком службового розслідування встановлено, що 04.01.2015 заступник начальника слідчого відділення Краснопільського РВ капітан міліції ОСОБА_10 та експерт НДЕКЦ при УМВС капітан міліції ОСОБА_1, перебуваючи поза службою, у вихідний день, при введеному в дію посиленому варіанті оперативно-службової діяльності, направилися в с. Миропільське, Краснопільського району, Сумської області на став в урочищі «Попівка», який межує із територією Російської Федерації, на риболовлю. Цього ж дня, близько 16.00 год., на березі вказаного ставку, ОСОБА_10, ОСОБА_1 та інших рибалок затримали прикордонники РФ і доставили до відділення ФСБ в Красній Ярузі, Бєлгородської області РФ. Згідно постанов по справах про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_1 (№ 2394/26-15, № 2394/25-15 від 06.01.2014 відповідно) останні визнані винними у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 18.1 КпАП РФ, їм призначено покарання у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 4500 рублів РФ кожному, з адміністративним видворенням за межі РФ. Запобіжний захід у вигляді адміністративного затримання відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_1 було відмінено. Останнім також заборонено в'їзд на територію РФ терміном на 5 років до 06.01.2020. Зі складеними відносно них адміністративними протоколами ОСОБА_10 та ОСОБА_1 погодилися, свою вину визнали.

На підставі вказаного висновку 09.01.2015 відповідачем був прийнятий наказ № 5 «Про надзвичайну подію за участю окремих працівників Краснопільського РВ та НДЕКЦ при УМВС та покарання винних», пунктом 2 якого за порушення службової дисципліни, що виразилося в ігноруванні вимог закону України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Російської Федерації про порядок перетинання українсько-російського державного кордону жителями прикордонних регіонів України та Російської Федерації», ігноруванні вимог наказів МВС України від 22.02.2012 № 155, від 16.12.2014 № 1358, проявлену в ході службового розслідування нещирість, на підставі ст.ст. 2, 12, 14 Дисциплінарного Статуту органів внутрішніх справ України, капітана міліції ОСОБА_1, експерта відділу техніко-криміналістичного забезпечення ОВС НДЕКЦ при УМВС, звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (за порушення дисципліни), Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. (а.с. 8).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року № 565-XII міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України "Про міліцію" основними завданнями міліції є: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення і розкриття злочинів, розшук осіб, які їх вчинили; забезпечення безпеки дорожнього руху; захист власності від злочинних посягань; виконання кримінальних покарань і адміністративних стягнень; участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам, сприяння у межах своєї компетенції державним органам, підприємствам, установам і організаціям у виконанні покладених на них законом обов'язків. Діяльність міліції будується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, взаємодії з трудовими колективами, громадськими організаціями й населенням.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури міністерства внутрішніх страв, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції. Права і обов'язки, організація роботи та структура підрозділів визначаються положеннями, які затверджуються Міністром внутрішніх справ України відповідно до Закону. У своїй діяльності міліція підпорядковується Міністерству внутрішніх справ України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 означеного Закону порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затверджуваним Кабінетом Міністрів України. Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України затверджується Верховною Радою України.

На реалізацію зазначених норм Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України затверджений Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV та визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Згідно із п.п. 2, 10 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, норми якого поширюються і на працівників міліції, передбачено, що особи які перебувають на службі в органах внутрішніх справ і мають спеціальне звання капітана міліції, відносяться до середнього начальницького складу. Особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно із ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Також, пунктом 64 («є») Положення встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені у Дисциплінарному статуті органів внутрішніх справ України затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно із ст. 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного Статуту ОВС України ст. 23 та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України передбачено, що особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно із законодавством. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з Дисциплінарним Статутом.

Згідно із ч. 10 ст. 14 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Вирішення питання щодо виду застосованого дисциплінарного стягнення є переважним правом керівника, який наділений правом накладання дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ч. 12 ст. 14 Дисциплінарного статуту, у разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Згідно із ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (далі - Статут), звільнення з органів внутрішніх справ є одним з видів дисциплінарних стягнень, що застосовуються за порушення службової дисципліни.

Як встановлено з матеріалів справи, наказом Управління МВС України в Сумській області від 09 січня 2015 року № 5 експерта відділу техніко-криміналістичного забезпечення ОВС НДЕКЦ при УМВС капітана міліції ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ за ст. 64 «є» (за порушення дисципліни).

Зазначене звільнення відбулось з підстав викладених у наказі Управління МВС України в Сумській області від 09 січня 2015 року № 5.

Із змісту цього наказу та матеріалів службового розслідування вбачається, що позивача звільнено за порушення службової дисципліни, що виразилося в ігноруванні вимог Закону України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Російської Федерації про порядок перетинання українсько-російського державного кордону жителями прикордонних регіонів України та Російської Федерації», ігноруванні вимог наказів МВС України від 22.02.2012 № 155, від 16.12.2014 № 1358, проявлену в ході службового розслідування нещирість.

Разом з тим, здійснивши службове розслідування стосовно капітана міліції ОСОБА_1 щодо його несанкціонованого перетину державного кордону України, посадовими особами відповідача не було враховано, що несанкціонований перетин кордону України ОСОБА_1 та порушення порядку несення служби, які ставляться в провину ОСОБА_1 не є взаємопов'язаними між собою подіями.

Згідно із ст. 12 вказаного Закону України, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; з) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Таким чином, звільнення з ОВС України є крайньою мірою дисциплінарного стягнення.

Статтею 14 Закону України № 3460-ІV встановлений порядок накладання дисциплінарних стягнень.

З метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто бо дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Відповідно до п. 8.3 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в ОВС України, затвердженої Наказом МВС України від 12.03.2013 № 230 в описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про: обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла(и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв'язку з цим; посаду, звання, прізвище, ім'я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних"), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної в учиненні дисциплінарного проступку, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам; наявність причинного зв'язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками; умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього; вимоги законодавства або посадові обов'язки, які було порушено; наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

Судом встановлено, що перед застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення відповідачем не було повною мірою враховано тяжкість проступку, не наведено яку шкоду було заподіяно позивачем. Однак, відповідачем до позивача було застосовано крайню міру дисциплінарної відповідальності - звільнення.

Судом враховано, що позивач визнав свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 18.1 КпАП РФ, а саме перетині державного кордону без документів, дійсних для перетину державного кордону.

Проте, вчинений старшим капітаном міліції ОСОБА_1 проступок не спричинив негативних наслідків, не призвів до завдання збитків державі та іншим особам. Крім того, згідно службової характеристики, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 за своїми морально діловими якостями гідний до несення служби, згідно витягу з послужного списку має неодноразові заохочення, а саме подяку, почесну грамоту УМВС, медаль "За сумлінну службу" ІІІ ступеня, заохочувався грошовими винагородами. ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності раніше не притягався.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що при накладенні на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України за порушення службової дисципліни не враховано попередню поведінку порушника, відсутність завданих державі та іншим особам збитків, відсутність негативних наслідків правопорушення, не оцінено професійні, ділові та моральні якості, відсутність до цього дисциплінарних стягнень у капітана міліції ОСОБА_1 та наявність неодноразових заохочень.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, згідно із п. 2 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, є особою середнього начальницького складу, застосування відразу до позивача найсуворішого дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, без наявності у нього більш м'яких заходів дисциплінарного стягнення, є передчасним та таким, що порушує його права та охоронювані законом інтереси.

З урахування встановлених обставин справи суд дійшов до висновку, що оскаржуваний наказ в частині звільнення ОСОБА_1 прийнято:

- необгрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, оскільки рішення про звільнення з ОВС України є крайньою мірою дисциплінарного стягнення, позивач правопорушення вчинив не перебуваючи на службі та негативних наслідків від вчиненого не настало;

- непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між вчиненим правопорушенням та наслідками для позивача.

Вказані порушення відповідачем процедури звільнення не відповідають положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України та призводять до обмеження прав позивача, яких неможливо відновити в позасудовому порядку.

З урахуванням викладених обставин суд дійшов висновку про незаконність п. 2 наказу начальника УМВС України в Сумській області від 09.01.2015 № 5 про звільнення капітана міліції ОСОБА_1, експерта відділу техніко-криміналістичного забезпечення ОВС НДЕКЦ при УМВС з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 статті 11 КАСУ визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 КАСУ зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

До того ж, на виконання приписів ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області не надало суду належних та допустимих доказів в обґрунтування та підтвердження прийняття спірного наказу, зокрема, в частині щодо звільнення з органів внутрішніх справ капітана міліції ОСОБА_1, експерта відділу техніко-криміналістичного забезпечення ОВС НДЕКЦ при УМВС.

Згідно із ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача правомірні, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, отже підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про визнання неправомірним та скасування наказу - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області "Про надзвичайну подію за участю окремих працівників Краснопільського РВ та НДЕКЦ при УМВС та покарання винних" від 09.01.2015 № 5.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) Є.Д. Кравченко

З оригіналом згідно

Суддя Є.Д. Кравченко

Повний текст постанови складений та підписаний 24.02.2015.