Справа № 2а-7232/12/2670
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" березня 2015 р. м. Київ К/800/15521/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого судді - Черпіцької Л.Т.
Суддів -Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.
при секретарі -Гуловій О.І.
за участю представників:ГПУ - Бараненко І.І. Відповідача - Власенко Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за касаційною скаргоюКиївського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів
напостанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року
у справі№ 2а-7232/12/2670
за позовомПершого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів
доНаціональної акціонерної компанії «Енергетична компанія України»
простягнення штрафних санкцій

ВСТАНОВИЛА:

Перший заступник прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся з позовом до Національної акціонерної компанії «Енергетична компанія України» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 445 620,78 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що НАК «Енергетична компанія України» в порушення вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" при середній обліковій чисельності штатних працівників 148 осіб не виконано норматив по створенню 6 робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року, в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій Київське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, виходили з того, що НАК «Енергетична компанія України» вжито вичерпних заходів для працевлаштування інвалідів, а саме: подано звіти до Шевченківського районного центру зайнятості за формою №3-ПН, направлено лист до Шевченківського РЦЗ про наявність вакансій для інвалідів та розміщено на офіційному сайті інформацію про наявність вільних місць для працевлаштування інвалідів. З урахуванням викладеного, судами зроблено висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу по створенню місць для працевлаштування інвалідів.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується із вказаними висновками судів та вважає їх передчасними, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства (об'єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Законом України від 23.02.2006 №3483-IV "Про внесення змін до деяких законів України щодо реалізації інвалідами права на трудову зайнятість" Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" доповнено статтею 18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", відповідно до якої рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів.

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Аналіз вказаних положень дає підстави для висновку про те, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування на створені ним робочі місця. Такий обов'язок згідно ст. 18 зазначеного Закону покладено на органи виконавчої влади з питань праці га соціальної політики, органи місцевого самоврядування, громадські організації інвалідів.

Згідно Інструкції щодо заповнення форми звітності №3-ПН «Звіт про наявність вакансій», затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 420 від 19.12.2005 року та зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 21 грудня 2005 року за №1534/11814, підприємства, установи і організації, їх структурні підрозділи та філії незалежно від форм власності га господарювання повинні за наявності вакансій у повному обсязі подавати інформацію про наявність вільних робочих місць (вакансій) центрам зайнятості за місцем їх реєстрації як платника страхових внесків.

Таким чином, на відповідача покладено обов'язок лише створення робочих місць та інформування про це органів зайнятості, у порядку, встановленому вищезазначеним нормативним актом.

З урахуванням викладеного, факт відсутності працевлаштування інваліда не є достатнім для висновку про невиконання підприємством нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та притягнення до господарсько-правової відповідальності у вигляді накладення адміністративно-господарських санкцій.

Статтею 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до частини четвертої статті 20 Закону України «Про зайнятість населення» в редакції Закону України від 23.02.2006 №3483-IV, підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, НАК «Енергетична компанія України подавала звіти про наявність вакансій за формою №3-ПН до Шевченківського районного центру зайнятості у січні та червні 2011 року.

Листом від 14 червня 2011 року відповідач повідомив Шевченківський РЦЗ про те, що станом на 01 червня 2011 року залишилися вакантними посади для працевлаштування інвалідів, заявлені раніше у звіті, поданому в січні 2011 року.

Крім того, в матеріалах справи містяться роздруківки з офіційного сайту НАК «Енергетична компанія України» про розміщення інформації останнім про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів.

Однак, судова колегія не може погодитися із висновками судів щодо вжиття НАК «Енергетична компанія України» вичерпних заходів, спрямованих для працевлаштування інваліда, оскільки законодавством встановлено єдиний порядок повідомлення місцевих центрів зайнятості про наявність вакансій для інвалідів - подання щомісячної звітності за формою №3-ПН, що відповідачем зроблено не було.

Разом з тим, відмовляючи Київському міському відділенні Фонду соціального захисту інвалідів в стягненні з суб'єкта господарювання суму адміністративно-господарських санкцій у повному розмірі, а саме 445 620,78 грн. суди належним чином не перевірили обґрунтованості її розрахунку.

Колегія суддів на підставі аналізу наведених норм матеріального права дійшла висновку, що неналежне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, а саме неподання звітів за формою № 3-ПН про наявність вакансій для інвалідів державній службі зайнятості за спірний період, є порушенням вищезгаданих норм матеріального права та підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 9 липня 2013 року, від 19 листопада 2013 року та від 28 січня 2014 року (№№ 21-200а13, 21-397а13, 21-476а13 відповідно).

В той же час, належної правової оцінки вказаним обставинам не надано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вказує на передчасність висновків судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

За таких обставин, судові рішення, ухвалені у даній справі, підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справу суду належить усунути недоліки, викладені у мотивувальній частині ухвали і правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: