Справа № 185/7104/14-а (2-а/185/178/14)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"26" лютого 2015 р. справа № 185/7104/14-а
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2014 р., прийняту у порядку скороченого провадження,

у справі № 185/7104/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради

про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії,-

встановив:

10 липня 2014 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- поновити строк звернення до суду;

- визнати неправомірними дії відповідача по нарахуванню та виплаті сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за 2011-2014 роки;

- стягнути з відповідача на користь позивача суму недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2011 рік - 3657 гривень, 10 коп., 2012 рік - 9424 грн., 2013 рік - 10164 грн., 2014 рік - 5468 грн.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2014 року позов задоволено частково, а саме:

- визнано неправомірними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу сум державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 10.01.2014 року по 10.07.2014 року у розмірі меншому ніж передбачено ст.43 Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням";

- зобов'язано відповідача перерахувати, нарахувати позивачу державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 10.01.2014 року по 10.07.2014 року у розмірі прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на час її виплат передбаченому ст.43 Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» та забезпечити виплату цих коштів з урахуванням отриманих сум.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в

апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, позивач зазначив, що судом першої інстанції порушено передбачене ст.15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" право позивача на отримання допомоги по догляду за дитиною упродовж трьох років. Також судом першої інстанції не прийнято до уваги той факт, що в 2011-2013 рр. не було обмежень щодо застосування прожиткового при визначенні розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751 не встановлено кінцевий термін звернення за виплатою допомоги, то, на думку позивача, шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч.2 ст.99 КАС України, не підлягає застосуванню. При прийнятті рішення суд першої інстанції мав застосувати саме положення ст.15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити позов у повному обсязі.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебував на обліку у відповідача та з серпня 2011 року по червень 2014 року отримував допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно відповіді відповідача від 19.06.2014 року №1448/02 та довідки про доходи від 16.06.2014 року №127 відповідач здійснював нарахування та виплату позивачу допомоги по догляду за дитиною відповідно до ст.15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та п.22 Порядку призначення та виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р. №1751, відповідно до яких допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менш як 130 гривень.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.3 ст.99 КАС України).

Іншими законами не було встановлено інший строк звернення до адміністративного суду по справам щодо нездійснення в повному обсязі виплат допомоги по догляду за дитиною, тому думка позивача щодо непоширення положень ч.2 ст.99 КАС України, за висновком колегії суддів, є помилковою.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Оскільки позивач мав відомості про порушення його права на отримання допомоги по догляду за дитиною підчас щомісячного отримання допомоги, нарахованою відповідачем, то колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Оскільки позивач звернувся з позовом до суду першої інстанції 10.07.2014 року, то позов в частині вимог за період з 2011 року по 09.01.2014 року підлягає залишенню без розгляду.

До дати набрання чинності (1 січня 2008 року) Закону України від 28 грудня 2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 107-VI) правовідносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку регулювалися Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" N 2811-XII від 21.11.1992 року (далі - Закон N 2811-XII), дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, та Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" N 2240-III від 18.01.2001 року (далі - Закон N 2240-III), який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими законами.

Статтею 43 Закону № 2240-III було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ст.15 Закон N 2811-XII допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Пунктом 23 розділу ІІ Закону № 107-VI були внесені зміни до Закону № 2811-ХІІ. Так, змінами до статті 13 Закону № 2811-ХІІ його дію поширено на застрахованих осіб. Ст.15 Закону № 2811-ХІІ зі змінами було встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень.

Пунктом 25 розділу ІІ Закону № 107-VI було виключено статті 40-44 із Закону № 2240-III. Рішенням від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 Конституційний Суд України визнав неконституційним пункт 25 розділу II Закону № 107-VI щодо виключення статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом України відновили свою дію зазначені положення Закону № 2240-III, а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону № 2811-ХІІ.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня 2008 № 835-VI "Про Державний бюджет України на 2009 рік" та статтею 45 Закону України від 27 квітня 2010 року № 2154-VI "Про Державний бюджет України на 2010 рік" передбачено, що у 2009- 2010 роках допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону № 2240-ІІІ призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми було затверджено постановою Кабінету Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751. Новий акт уряду на виконання статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.

П. 22 Порядку призначення та виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 р. - 50 відсотками, з 1 січня 2009 р. - 75 відсотками, з 1 січня 2010 р. - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менш як 130 гривень.

У період з 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року зміст ст.43 Закону N 2240-III та ст.15 Закону N2811-XII не змінювався, а їх дія не призупинялася.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що позивач є особою, застрахованою в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідач здійснював нарахування та виплату позивачу допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст.15 Закону N 2811-XII в нечинній редакції та п. 22 Порядку призначення та виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що на позивача поширюються саме положення ст.15 Закону N 2811-XII, на яку посилався позивач в позові та апеляційній скарзі, а не ст.43 Закону N 2240-III.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Трирічного віку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, досяг ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Отже, у період з 10.01.2014 року по 16.06.2014 року відповідач мав здійснювати нарахування та виплату позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до відповідно ст.15 Закону N 2811-XII у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст. 202, ст.205, ст.207 КАС України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2014 року у справі № 185/7104/14-а скасувати.

Позов ОСОБА_1 в частині вимог за період з 2011 року по 09.01.2014 року - залишити без розгляду.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст.15 Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" за період з 10.01.2014 року по 16.06.2014 року.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років відповідно до ст.15 Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" за період з 10.01.2014 року по 16.06.2014 року, з урахуванням раніше здійснених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та оскарженню відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун