Справа № 826/4489/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22 січня 2015 року 12 год. 02 хв. № 826/4489/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М., при секретарі судових засідань Здорик Л.В., за участю представників позивача та відповідача, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом державної акціонерної холдингової компанії "Артем" до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправним та скасування рішення відповідача.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у судовому засіданні 22 січня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва 04 квітня 2014 року надійшов позов державної акціонерної холдингової компанії "Артем" (далі - позивач) до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників (далі - первинний відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення первинного відповідача від 05 березня 2014 року № (далі - оскаржуване рішення).

В обґрунтування позову законний представник позивача зазначив, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийняте первинним відповідачем на підставі висновків, зроблених за результатами перевірки позивача, які не відповідають фактичним обставинам.

Ухвалою суду від 07 квітня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 18 квітня 2014 року провадження у справі зупинено до вирішення Вищим адміністративним судом України адміністративної справи №К/800/63273/13 (№826/7448/13-а), а ухвалою суду від 18 грудня 2014 року провадження у справі поновлено та її призначено до розгляду у судовому засіданні.

У судовому засіданні 13 січня 2015 року судом, згідно зі ст. 55 КАС України, допущено заміну первинного відповідача його процесуальним правонаступником - Міжрегіональним головним управлінням ДФС - Центральним офісом з обслуговування великих платників (далі - відповідач).

У ході судового розгляду справи представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю, а представник відповідача не визнав позов та просив відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування у судовому засіданні 14 квітня 2014 року.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем 27 лютого 2014 року проведено перевірку позивача, за результатами якої 28 лютого 2014 року складено акт № 218/28-10-40-10/14307699 про результати позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічних операцій за імпортним контрактом від 15 червня 2010 року №25 (далі - контракт) з нерезидентом ОАО "Тамбовський завод "Електроприбор" (Російська Федерація) (далі - акт перевірки), відповідно до висновків якого, порушено терміни розрахунків за контрактом: товар у сумі 633600,00 доларів США на митну територію України надійшов з простроченням терміну на 29 днів (із 01 по 30 квітня 2013 року). Граничні терміни та загальна сума донарахованої пені скориговані з урахуванням акту від 19 квітня 2013 року № 405/40-10/14307699 про результати позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог валютного законодавства згідно листів публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - акт від 19 квітня 2013 року).

На підставі акту перевірки, 05 березня 2014 року відповідачем прийнято оскаржуване рішення, яким позивачу нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності за невиконання зобов'язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства у розмірі 440599,74 грн.

За результатами адміністративного (досудового) оскарження, вказане рішення залишено без змін.

З наявної у матеріалах справи копії акту від 19 квітня 2013 року вбачається, що порушено, зокрема, термін розрахунку за контрактом, укладеним з нерезидентом ОАО "Тамбовський завод "Електроприбор" (Російська Федерація): товар на суму 138600,00 доларів США на митну територію України станом на 31 березня 2013 року не надійшов. Прострочення терміну (станом на 31 березня 2013 року) становить 133 дні (19 листопада 2012 року - 31 березня 2013 року), оскільки граничний термін надходження товару - 18 листопада 2012 року. Товар на суму 495000,00 доларів США на митну територію України станом на 31 березня 2013 року не надійшов. Прострочення терміну (станом на 31 березня 2013 року) становить 97 днів (25 грудня 2012 року - 31 березня 2013 року), оскільки граничний термін надходження товару - 24 грудня 2012 року.

Зі змісту акту від 19 квітня 2013 року також вбачається, що граничний термін надходження товару - 18 листопада 2012 року, тому відповідачем констатовано факт відсутності надходження товару на суму 633600,00 доларів США за контрактом станом на дату перевірки - 31 березня 2013 року. Зафіксовано прострочення надходження товару та нараховано пеню у розмірі 1151351,69 грн., яку позивачем сплачено у повному обсязі, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення.

В акті перевірки, у свою чергу, зазначено, що товар на суму 633600,00 доларів США за контрактом надійшов на митну територію України тільки 30 квітня 2013 року (дата остаточного оформлення вантажно-митної декларації (далі - ВМД) для вільного обігу). Відповідачем нараховано позивачу пеню на додаткові 29 днів прострочення, а саме із 31 березня 2013 року (дата нарахування пені за актом від 19 квітня 2013 року) по 30 квітня 2013 року (дата остаточного оформлення ВМД для вільного обігу) у розмірі 440599,74 грн.

У ході розгляду справи судом з'ясовано, що за контрактом граничний термін надходження товару на суму 138600 доларів США - 18 листопада 2012 року, а на суму 495000,00 доларів США - 24 грудня 2012 року (загальна сума 633600,00 доларів США).

Висновки відповідача про те, що на дату попередньої перевірки, тобто станом на 31 березня 2013 року, товар на митну територію України не надійшов, а також про те, що товар надійшов на митну територію України тільки 30 квітня 2013 року (дата остаточного оформлення ВМД для вільного обігу) не відповідають фактичним обставинам.

Станом на 31 березня 2013 року ВМД не була оформлена (ВМД оформлена 30 квітня 2013 року), не були завершені усі митні процедури та товар не був пропущений на митну територію України для вільного обігу. Однак, товар на суму 138600,00 доларів США та 495000,0 доларів США (загальна сума 633600,00 доларів США) надійшов на митну територію України (перетнув митний кордон) 06 серпня 2012 року, що підтверджується відповідними документами, копії яких долучено до матеріалів справи.

Зокрема, згідно з міжнародною товарно-транспортною накладною СМR від 31 липня 2012 року № 0003991, товар, відповідно до рахунку-фактури від 30 липня 2012 року № 110) від ОАО "Тамбовський завод "Електроприбор" на адресу позивача надійшов, тобто перетнув митний кордон України 06 серпня 2012 року, що засвідчено штампом відповідного митного органу "під митним контролем".

Рахунок-фактуру від 30 липня 2012 року № 110 на товар складено між нерезидентом ОАО "Тамбовський завод "Електроприбор" та позивачем на підставі контракту.

Товар за товарно-транспортною СМR від 31 липня 2012 року № 0003991 розміщено під митним контролем на СТЗ 06 серпня 2012 року.

Товар на загальну суму 633600,00 доларів США остаточно розмитнено (згідно з ВМД) 30 квітня 2013 року.

Тобто, як вбачається з вище викладеного, фактично товар перетнув митний кордон України 06 серпня 2013 року, а саме до закінчення граничного терміну надходження товару на митну територію України (18 листопада та 24 грудня 2012 року відповідно).

06 серпня 2013 року є датою моменту здійснення імпортної операції, що підтверджується митними та товарно-транспортними документами із відмітками "під митним контролем". Встановлений 180-денний термін надходження імпортного товару не порушено, у зв'язку з чим у відповідача відсутні підстави для застосування до позивача адміністративно-господарської санкції, передбаченої ст. 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Висновок відповідача, який став підставою для нарахування пені в частині моменту надходження товару за імпортним контрактом тільки після закінчення всіх митних процедур, остаточного оформлення ВМД та пропуску товару на митну територію України для вільного обігу, ґрунтується на помилковому тлумаченні норм Законів України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" та "Про зовнішньоекономічну діяльність".

У контексті вище викладеного суд зазначає наступне.

Позивач є суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності, одним з видів якої є імпорт.

Відповідно до ст.ст. 1, 3, п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", господарська діяльність - будь-яка діяльність, в тому числі підприємницька, пов'язана з виробництвом і обміном матеріальних та нематеріальних благ, що виступають у формі товару.

Зовнішньоекономічна діяльність - діяльність суб'єктів господарської діяльності України та іноземних суб'єктів господарської діяльності, побудована на взаємовідносинах між ними, що має місце як на території України, так і за її межами.

Зовнішньоекономічний договір (контракт) - матеріально оформлена угода двох або більше суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов'язків у зовнішньоекономічній діяльності.

Імпорт (імпорт товарів) - купівля (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності в іноземних суб'єктів господарської діяльності товарів з ввезенням або без ввезення цих товарів на територію України, включаючи купівлю товарів, призначених для власного споживання установами та організаціями України, розташованими за її межами.

Суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності в Україні є: фізичні особи - громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які мають цивільну правоздатність і дієздатність згідно з законами України і постійно проживають на території України; юридичні особи, зареєстровані як такі в Україні і які мають постійне місцезнаходження на території України (підприємства, організації та об'єднання всіх видів, включаючи акціонерні та інші види господарських товариств, асоціації, спілки, концерни, консорціуми, торговельні доми, посередницькі та консультаційні фірми, кооперативи, кредитно-фінансові установи, міжнародні об'єднання, організації та інші), в тому числі юридичні особи, майно та/або капітал яких є повністю у власності іноземних суб'єктів господарської діяльності; об'єднання фізичних, юридичних, фізичних і юридичних осіб, які не є юридичними особами згідно з законами України, але які мають постійне місцезнаходження на території України і яким цивільно-правовими законами України не заборонено здійснювати господарську діяльність; структурні одиниці іноземних суб'єктів господарської діяльності, які не є юридичними особами згідно з законами України (філії, відділення, тощо), але мають постійне місцезнаходження на території України; спільні підприємства за участю суб'єктів господарської діяльності України та іноземних суб'єктів господарської діяльності, зареєстровані як такі в Україні і які мають постійне місцезнаходження на території України; інші суб'єкти господарської діяльності, передбачені законами України.

Україна в особі її органів, місцеві органи влади і управління в особі створених ними зовнішньоекономічних організацій, які беруть участь у зовнішньоекономічній діяльності, а також інші держави, які беруть участь у господарській діяльності на території України, діють як юридичні особи згідно з ч. 4 ст. 2 цього Закону і законами України.

До видів зовнішньоекономічної діяльності, які здійснюють в Україні суб'єкти цієї діяльності, належать: експорт та імпорт товарів, капіталів та робочої сили.

Згідно з пп. 1.1 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Національного банку України від 24 березня 1999 року № 136, імпорт - купівля українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності в іноземних суб'єктів господарської діяльності товарів із ввезенням або без ввезення цих товарів на територію України, включаючи купівлю товарів, призначених для власного споживання установами та організаціями України, розташованими за її межами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", моментом здійснення експорту (імпорту) вважається момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.

Тобто, моментом імпорту товару визначається саме момент перетину товаром митного кордону України, а тому висновок відповідача про те, що момент імпорту визначається в залежності від оформлення ВМД, є безпідставним.

Аналогічна позиція міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24 листопада 2014 року у справі № 826/7448/13-а.

Суд звертає увагу, що предметом оскарження у справі № 826/7448/13-а було податкове повідомлення-рішення, прийняте на підставі акту від 19 квітня 2013 року.

Верховний Суд України у постанові від 04 липня 2011 року у подібних зі спором позивача правовідносинах зазначив, що імпортна операція, у розумінні ст. 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", передбачає здійснення суб'єктом господарювання імпорту. При цьому, моментом здійснення імпорту, відповідно до ст. 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", є момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.

Ухвалюючи таке рішення суд виходив з того, що згідно з відміткою митного органу "під митним контролем" на повідомленні про прибуття вантажу, поставка імпортованого товару на митну територію України відбулася в межах 90-денного строку з моменту здійснення передплати, а тому рішення про стягнення пені за порушення строків, встановлених Законом України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", є протиправним.

У ході розгляду справи судом також з'ясовано, що відповідно до п. 3.1 контракту № 2012-06-07, укладеного 07 червня 2012 року з нерезидентом ОАО "Тамбовський завод "Електроприбор", поставка товару здійснюється автомобільним транспортом на умовах РСА - місто Тамбов (Російська Федерація) у редакції ІНКОТЕРМС 2010.

За змістом умов поставки п. А4 РСА, зобов'язання з поставки є виконаними продавцем, а товар вважається поставленим з моменту його передання перевізнику у визначеному місці.

Тобто, право власності на товар за контрактом перейшло до позивача у місці поставки, а саме у місті Тамбов (Російська Федерація) навіть до моменту перетину товаром митного кордону України.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов державної акціонерної холдингової компанії "Артем" до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправним та скасування рішення відповідача є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). У зв'язку з тим, що позивачем не заявлено вимогу про стягнення судового збору за рахунок бюджетних коштів, суд не присуджує на його користь здійснені ним судові витрати відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 122, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 05 березня 2014 року № , яким державні акціонерній холдинговій компанії "Артем" нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності за невиконання зобов'язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства у розмірі 440599,74 грн. (Чотириста сорок тисяч п'ятсот дев'яносто дев'ять гривень сорок чотири копійки).

Копії постанови у повному обсязі направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин

Постанова у повному обсязі складена 30 січня 2015 року