Справа № 826/20669/14
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 березня 2015 року 10:00 № 826/20669/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., за участю секретаря судового засідання Шевченко М.В. вирішив адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2,

Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві

про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідачів у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила:

- рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_3 від 18 грудня 2014 року № 18117600 про відмову у державній реєстрації обтяження арешт нерухомого майна на квартиру, що розташована: АДРЕСА_1- скасувати;

- зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 прийнятої 15.11.2013 року за реєстраційним номером 3992473 для проведення державної реєстрації прав та їх обтяження арешт нерухомого майна на квартиру, що розташована АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що дії державного реєстратора є незаконними та такими, що суперечать чинному законодавству України.

Позивач вказує, що листом Державної реєстраційної служби України УКРДЕРЖРЕЄСТР від 25.09.2014 року № Г-3628-06 їй повідомлено, що ухвала Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2013 року є належним документом для проведення державної реєстрації припинення арешту об'єкта нерухомого майна та доручено реєстраційній службі Головного управління юстиції у м. Києві вжити заходів щодо відновлення розгляду заяви про припинення арешту на об'єкт нерухомого майна, зареєстрованого в базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 15 листопада 2013 року за реєстраційним № 3992473.

Проте, державним реєстратором ОСОБА_3 було прийнято нове рішення від 13 листопада 2014 року № 17190553 про зупинення розгляду її заяви про державну реєстрації прав та їх обтяжень, прийнятої 15.11.2013 року за реєстраційним номером 3992473.

В цьому випадку підставою для зупинення розгляду її заяви стало відсутність належним чином завіреної копії листа № 06/2-7138-01 Генеральної прокуратури України від 15.07.2003 року.

Однак, позивач вважає, що лист Генеральної прокуратури України № 06/2-7138-01 від 15.07.2003 року не може бути підставою виникнення обтяження, оскільки не є процесуальним документом, визначеним КПК України.

Зазначений лист Генеральної прокуратури України містить інформацію, про те, що в ході досудового слідства по даній кримінальній справі на майно обвинувачених накладено арешт.

Тобто, змістом цього листа констатується факт того, що арешт на майно обвинувачених, зокрема обвинуваченого ОСОБА_4, вже було накладено в ході досудового слідства.

З огляду на те, що зазначений лист Генеральної прокуратури України не є процесуальним документом, не встановлює жодних прав та обов'язків, має лише інформаційний характер, вимога державного реєстратора щодо отримання завіреної копії цього документа є безпідставною.

Таким чином, під час прийняття оскаржуваного рішення від 18.12.2014 року про відмову у державній реєстрації обтяження арешт нерухомого майна на квартиру, відповідачем 1 не було враховано те, що єдиним належним документом необхідним для проведення державної реєстрації припинення арешту об'єкта нерухомого майна є Ухвала Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2013 року, відповідно цей єдиний належний документ був доданий позивачем до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнятої 15.11.2013 року за № 3992473

Під час розгляду справи представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав. Посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідачів проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях. Зокрема, вказував, що згідно пункту 8 частини 2 статті 9 Закону державний реєстратор, у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 від 13.11.2014 № 17190553 зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у зв'язку з тим, що заявника зобов'язано надати належним чином засвідчену копію листа Генеральної прокуратури України від 15.07.2003 № 06/2-7138-01

Посилаючись на те, що у позивача була наявна копія витребуваного ними листа, останній мав можливість його надати, однак не надав, та не повідомив про причини неможливості його надати державному реєстратору, у зв'язку із чим і прийнято оскаржуване рішення про відмову у державній реєстрації обтяження арешт нерухомого майна на квартиру.

Враховуючи зазначене відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи під час провадження досудового слідства у кримінальній справі № 62-2222 2 за обвинуваченням ОСОБА_4 та інших у вчиненні ряду умисних вбивств та інших тяжких злочинів на території м. Києва та Київської області, постановою слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України Гарника О.А. від 05.10.2002 року з метою забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна і цивільного позову, накладено арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зокрема арешт був накладений на квартиру АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що ухвалою колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва від 25.01.2012 року кримінальна справа щодо ОСОБА_4 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 р. закрита в зв'язку із його смертю.

26.07.2013 р. ОСОБА_1 звернулась до Апеляційного суду м. Києва з клопотанням про скасування заходів забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна, просила зняти арешт, накладений на майно її померлого чоловіка ОСОБА_4.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.10.2013 року скасовано арешт на майно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: квартиру АДРЕСА_1, який накладений 05 жовтня 2002 року постановою слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України Гарника О.А.

15 листопада 2013 року позивач звернулася до Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, для проведення державної реєстрації обтяження припинення арешту на нерухоме майно, зокрема квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням державного реєстратора ОСОБА_6 № 8049222 від 18.11.2013 року у зв'язку із відсутністю в повному обсязі документів, необхідних для реєстрації обтяження припинення арешту на нерухоме майно вирішено зупинити розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнятої 15.11.2013 за реєстраційним номером 3992473, яку подала ОСОБА_1, для проведення державної реєстрації обтяження припинення арешту нерухомого майна квартиру, що розташована: АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що підставою виникнення обтяження є лист від 15.07.2003 № 06/2-7138-01 Генеральної прокуратури України.

27.08.2014 року ОСОБА_7 звернулась з листом до Державної реєстраційної служби України з метою роз'яснення можливості проведення державної реєстрації обтяження припинення арешту на нерухоме майно квартири, що розташована: АДРЕСА_1, з огляду на наявність ухвали Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2013 року, якою арешт на майно ОСОБА_4, а саме квартиру АДРЕСА_1 який накладений 5 жовтня 2002 року постановою слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України Гарника О.А. було скасовано.

25.09.2014 року Відповідачем 2 було надано відповідь за вих. номером Г -3628-06 на лист Позивача від 27.08.2014 року, згідно якої, останню повідомлено, що ухвала Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2013 року є належним документом для проведення державної реєстрації припинення арешту об'єкта нерухомого майна, у зв'язку із чим доручено реєстраційній службі Головного управління юстиції у м. Києві вжити заходів щодо відновлення розгляду заяви про припинення арешту на об'єкт нерухомого майна, зареєстрованого в базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 15 листопада 2013 року за реєстраційним № 3992473.

13 листопада 2014 державним реєстратором ОСОБА_3 прийнято рішення № 17190511 про відновлення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та цього ж дня прийнято рішення № 17190553 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Підставою для зупинення розгляду заяви позивача стала відсутність повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, визначених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджених постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, а саме, відсутність належним чином завіреної копії листа № 06/2-7138-01 Генеральної прокуратури України від 15.07.2003 року.

18.12.2014 року державним реєстратором ОСОБА_3 було прийнято рішення № 18117600 про відмову у державній реєстрації обтяження арешт нерухомого майна на квартиру, що розташована: АДРЕСА_1 у зв'язку із не усуненням обставин, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви.

Позивач, вважаючи рішення від 18.12.2014 року № 18117600 про відмову у державній реєстрації обтяження незаконним та необґрунтованим звернулася до суду за захистом своїх прав.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Реєстраційна служба проводить реєстрацію прав власності на об'єкти нерухомого майна відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-IV із змінами і доповненнями (далі - Закон) та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 (далі-Порядок).

Статтею 3 Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації (ч. 4 статті 9 Закону).

Порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень визначений у частині 1 статті 15 Закону, згідно з якою державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до абз. 2 частини 2 статті 15 Закону Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам (ч. 4 ст. 15 Закону).

Частиною 3 статті 17 Закону встановлено, що документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 19 Закону державна реєстрація обтяжень здійснюється, зокрема на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Пунктом 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, передбачено, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно із статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими для виконання на всій території України.

Звернутися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування їх посадових і службових осіб, об'єднань громадян та інших організацій, юридичних осіб та громадян на всій території України за виконанням судового рішення має право будь - яка зацікавлена сторона, на користь якої воно постановлено.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи громадян захищаються судом.

Дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду (ч. 2 ст. 30 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин, має право на звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом.

Як встановлено судом під час розгляду справи, позивач просить рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_3 від 18 грудня 2014 року № 18117600 про відмову у державній реєстрації обтяження арешт нерухомого майна на квартиру, що розташована: АДРЕСА_1- скасувати; зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 прийнятої 15.11.2013 року за реєстраційним номером 3992473 для проведення державної реєстрації прав та їх обтяження арешт нерухомого майна на квартиру, що розташована АДРЕСА_1.

Відповідно до пункту 73 Порядку під час проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є особа, якою встановлено обтяження, а також особа, в інтересах якої встановлено обтяження (обтяжувач).

У разі проведення державної реєстрації припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є також особа, якою припинено обтяження, а також особа, в інтересах якої припинено обтяження.

Для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком (пункт 74 Порядку).

Згідно п. 75 Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є:

1) рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили;

2) рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно;

3) визначений законодавством документ, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна;

4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду;

5) договір, укладений у порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дублікат;

6) закон, яким встановлено заборону на користування та/або розпорядження нерухомим майном;

7) інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

З матеріалів наданих відповідачами - відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, вбачається, що підставою обтяження квартири за адресою: АДРЕСА_1, є лист Генеральної прокуратури України від 15.07.2003 № 06/2-7138-01.

Так, під час розгляду справи судом встановлено, що державним реєстратором зобов'язано заявника надати належним чином засвідчену копію листа Генеральної прокуратури України від 15.07.2003 № 06/2-7138-01, що стало підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 листопада 2014 року.

Як повідомив представник відповідачів під час розгляду справи, витребовування цього документу обумовлюється тим, що згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва від 25.10.2013 скасовано арешт на майно ОСОБА_4, який накладено постановою слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України Гарника О.А. від 05.10.2002, а накладено арешт на підставі листа Генеральної прокуратури України від 15.07.2003 № 06/2-7138-01, тому державному реєстратору необхідно було з'ясувати чи дійсно знімається той самий арешт в рамках тієї ж кримінальної справи, що і накладався.

Під час розгляду справи представник відповідачів також повідомила, що копія вказаного листа Генеральної прокуратури України від 15.07.2003 № 06/2-7138-01 у матеріалах реєстраційної справи відсутня, державними реєстраторами вказаний лист не досліджувався, у зв'язку із чим його копію витребувано у позивача.

Суд, оцінюючи правомірність таких дій та рішень державного реєстратора зауважує, що останнім протиправно зобов'язано позивача надати належним чином завірену копію листа Генеральної прокуратури України від 15.07.2003 № 06/2-7138-01, який став підставою для винесення арешту 10.11.2014 року, та наголошує на протиправну бездіяльність суб'єкта владних повноважень щодо не вжиття будь яких заходів з метою усунення порушень закону в частині безпідставного накладення обтяження на підставі документа, що не відноситься до визначених законом підстав, що підтверджують виникнення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Як з'ясовано у судовому засіданні, вказаний лист Генеральної прокуратури України від 15.07.2003 № 06/2-7138-01 з 2003 року знаходиться у Першій Київській державній нотаріальній конторі.

Пунктом 81 частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачена можливість у разі проведення державної реєстрації прав та обтяжень, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 01 січня 2013 року, направлення державними реєстрами прав запитів до органів виконавчої влади, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, для отримання інформації, необхідної для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про право набувача або про нерухоме майно.

На думку суду, з метою забезпечення своєчасності проведення державної реєстрації припинення обтяження на підставі рішення суду, та оперативного отримання державним реєстром достовірної інформації про документ на підставі якого накладено арешт на нерухоме майно померлого чоловіка позивача, відповідач 1 повинен був застосувати усі наявні механізми, передбачені законодавством для отримання такої інформації, а не покладати обов'язок отримання вказаної інформації на позивача, яка не зобов'язана мати у своєму розпорядженні вказаних документів (листа Генеральної прокуратури України від 15.07.2003 № 06/2-7138-01) та фактично позбавлена можливості отримати його належним чином засвідчену копію, оскільки не є учасником судового розгляду кримінальної справи.

Статтею 24 вказаного Закону встановлено вичерпний перелік підстав, згідно з яким може бути відмовлено у державній реєстрації прав, та її частиною четвертою передбачено, що відмова в державній реєстрації та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Відтак, рішення відповідача 1 від 18.12.2014 року про відмову у проведенні державної реєстрації обтяжень є неправомірним, у зв'язку із чим підлягає скасуванню.

Повноваження суду при вирішенні адміністративної справи визначені статтею 162 КАС України, відповідно до пункту 2 частини 1 якої у разі задоволення адміністративного позову суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на неправомірність прийнятого відповідачем 1 оскаржуваного рішення, для належного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача 2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.11.2013 р. за реєстраційним номером 3992473.

Щодо посилання представника відповідачів на Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № К (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, зокрема, на те, що позовна вимога про зобов'язання поновити розгляд заяви є формою втручання в дискреційні повноваження реєстраційної служби Головного управління юстиції м. Києва та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, суд зауважує наступне.

На думку Окружного адміністративного суду м. Києва, якщо в державній реєстрації було відмовлено безпідставно і це рішення визнається судом неправомірним, то зобов'язання суб'єкта владних повноважень до вчинення відповідних дій - це єдино можливий спосіб відновлення порушеного права.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_3 від 18.12.2014 року № 18117600 про відмову у державній реєстрації обтяження арешт нерухомого майна на квартиру, що розташована: АДРЕСА_1 - скасувати.

Зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 прийнятої 15.11.2013 року за реєстраційним номером 3992473 для проведення державної реєстрації прав та їх обтяження арешт нерухомого майна на квартиру, що розташована АДРЕСА_1.

Судові витрати в сумі 73,08 грн. присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України.

Покласти на відповідний підрозділ Державної казначейської служби України виконання постанови суду в частині стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій