Справа № 826/168/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 лютого 2015 року № 826/168/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до 1. Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області 2. Управління державної автоінспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області
провизнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітку

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до 1) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України та 2) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області та просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Міністра внутрішніх справ України № 1410 від 15.07.2014 р.;

- поновити позивача на посаді виконуючого обов'язки начальника відділу ДАІ Києво-Святошинського району при УДАЇ ГУ МВС України в Київській області з 22.07.2014 р.;

- зобов'язати ГУ МВС України в Київській області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 22.07.2014 р. та по день фактичного виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва, з відрахуванням всіх обов'язкових податків, платежів та зборів;

- допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення на посаді та в частині зобов'язання виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в межах одного місяця.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 25.06.2014 р. виїхав до міста Горлівка Донецької області з метою вивезення своєї сім'ї у безпечне місце. Того ж дня у зв'язку з болями у спині звернувся до лікувального закладу у місті Горлівка, де і отримував амбулаторне лікування до 25.07.2014 р. Виїхати з міста Горлівки до міста Києва не мав можливості внаслідок проведення антитерористичної операції, де і перебував до 20.10.2014 р. Прибувши 21.10.2014 р. до місця роботи, позивач приступити до виконання своїх обов'язків не зміг, оскільки начальник УДАІ ГУ МВС України в Київській області повідомив, що його звільнено з займаної посади з 22.07.2014 відповідно до наказу № 666 о/с. Позивач вважає, що його звільнення проведено з порушенням вимог статті 40 КЗпП України, а саме: у період його тимчасової непрацездатності, та з порушенням порядку застосування дисциплінарних стягнень, передбаченого статтею 149 КЗпП України.

Відповідач-1 у судовому засіданні 13.02.2015 р. проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, посилаючись на те, що рішення про звільнення позивача прийнято відповідно до законодавства, яке регулює відповідні правовідносини. Додатково зазначав, що підстави для скасування наказу № 666 о/с від 22.07.2014 відсутні, оскільки, останній видано на реалізацію наказу, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Відповідач-2 у судове засідання не з'явився відзиву на позов суду не надав.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв'язку з тим, що відсутні перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд в судовому засіданні 13.02.2015 року дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України, наказом № 220 о/с від 11.04.2014 р. майора міліції ОСОБА_1 з 01.04.2014 р. було призначено виконуючим обов'язки заступника начальника відділення ДАІ з обслуговування Києво-Святошинського району, підпорядкованого Управлінню ДАІ, звільнивши його з посади начальника відділення ДАІ Макарівського районного відділу.

За результатами проведеного службового розслідування наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 15.07.2014 р. № 1410 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1" за порушення службової дисципліни, яка виявилася у порушенні вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства, що виявилось у невиході на службу без поважних причин, тобто вчиненні прогулів і виїзді за межі держави без дозволу керівництва Головного управління, при цьому не перебуваючи у відпустці, виконуючого обов'язки заступника начальника ВДАІ з обслуговування Києво-Святошинського району, підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Київській області, майора міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (за порушення дисципліни).

На підставі наказу від 15.07.2014 р. № 1410, наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області № 666 о/с від 22.07.2014 р. відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за п. 64 «є» (за порушення дисципліни): майора міліції ОСОБА_1 (М-059723), виконуючого обов'язки заступника начальника відділення ДАІ з обслуговування Києво-Святошинського району, підпорядкованого Управлінню ДАІ, 25 липня 2014 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про міліцію» міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року N 3723-XII (надалі - Закон N 3723-XII) основними обов'язками державних службовців є, у тому числі, додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі. Державний службовець повинен діяти в межах своїх повноважень.

Згідно зі ст.14 цього Закону дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначено Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 (далі - Положення).

Зазначеним положенням визначено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Пунктом 11 Положення встановлено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ приймають Присягу відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 23 Положення, особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (Дисциплінарний статут).

Статтею 18 наведеного Закону встановлено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. «є» ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України УРСР від 29.07.1991р. №114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту ОВС встановлено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути вічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в ОВС України, затвердженої наказом МВС України № 230 від 12.03.2013 року (далі - Інструкція №230), підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно з ч. 6 п. 1.2 Інструкції № 230 про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, службове розслідування - це комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок.

Отже, проходження служби в органах внутрішніх справ, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників органів внутрішніх справ врегульовано спеціальним законодавством, з огляду на що суд вважає безпідставними, у даному випадку, посилання представника позивача у позовній заяві на порушення відповідачем порядку застосування дисциплінарних стягнень, визначеного статтею 149 Кодексу законів про працю України, оскільки, дана норма до спірних правовідносин не застосовується.

Посилання позивача на те, що позивача звільнено у період його тимчасової непрацездатності, суд вважає необґрунтованими та не доведеними, оскільки, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження даної обставини.

Позивачем надано суду копію довідки Центру первинної медико-санітарної допомоги № 1 м. Горлівки Донецької області від 25.06.2014 р. № 55, відповідно до якої позивач був непрацездатним у графі «з» - зазначено 25.06.2014 р., у графі «по» - зазначено 18.07.2014 р. Також у вказаній довідці під графою «по» дописано дату, а саме - 25.07.2014 р.

Відповідно до Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2001 р. № 455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності (п. 1.1. Інструкції).

Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6. (п. 1.2. Інструкції).

Згідно п. 2.22 зазначеної Інструкції тимчасова непрацездатність осіб рядового і начальницького складу засвідчується довідкою органу, у сфері управління якого перебувають заклади охорони здоров'я.

Згідно наданих відповідачем 1 заперечень, в яких останній посилається на довідку № 26/82 від 09.07.2014 р., видану поліклінікою ГУ МВС України в Київській області, ОСОБА_1 на лікуванні у вказаному закладі не перебував. Згідно довідки № 3992 ОСОБА_1 у період з 01.01.2014 р. по 09.07.2014 р. за медичною допомогою не звертався.

Відповідно до 8.1. вказаної Інструкції контроль за виконанням цієї Інструкції закладами охорони здоров'я усіх відомств здійснюють у межах своєї компетенції Міністерство охорони здоров'я України, Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, профспілки та їх об'єднання.

Інструкцією про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.11.2004 № 532/274/136-ос/1406, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17.11.2004 за № 1456/10055, визначено, що листок непрацездатності (далі - ЛН) - це багатофункціональний документ, який є підставою для звільнення від роботи у зв'язку з непрацездатністю та з матеріальним забезпеченням застрахованої особи в разі тимчасової непрацездатності, вагітності та пологів (п. 1 Інструкції).

Відповідно до п. 4.5. наведеної Інструкції у разі помилок у тексті здійснюється виправлення тексту, що підтверджується записом "Виправленому вірити", підписом лікуючого лікаря та печаткою закладу охорони здоров'я "Для листків непрацездатності". На бланку ЛН дозволяється не більше двох виправлень.

Надана ж позивачем довідка № 55 від 25.06.2014 р. не містить жодних зазначень про виправлення помилки у графі, у якій визначено кінцеву дату тимчасової непрацездатності саме 18.07.2014 р., як і не містить взагалі жодних доказів виправлення тексту зазначеної довідки.

Також слід зазначити, що посилання позивача, про те що у період з 26.06.2014 р. по 10.07.2014 р. він перебував на лікуванні під час тимчасової втрати непрацездатності, спростовується, зокрема, наступним.

Відповідно до даних міжвідомчої підсистеми "Аркан" позивач 25.06.2014 р. о 04:59 на автомобілі НОМЕР_1 виїхав за межі пропускного пункту № 601.

02.07.2014р. о 10:05 ОСОБА_1 на вказаному автомобілі в'їхав через пропускний пункт № 601 і цього ж дня, о 12:30 знову виїхав через пункт № 601.

При цьому, позивач у позовній заяві не спростовує даного факту, а пояснює, що їздив до окупованої території Криму.

Таким чином, вищезазначеними доказами було встановлено, що виконуючим обов'язки заступника ВДАІ з обслуговування Києво-Святошинського району, підпорядкованого УДАІ ГУ МВС України в Київській області, майором міліції ОСОБА_1 порушено службову дисципліну, а саме: вчинено прогули з 26.06.2014 р. по 10.07.2014 р. та здійснено виїзд до тимчасово анексованої території Крим, без дозволу керівництва Головного управління, при цьому, не перебуваючи у відпустці.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження тимчасової непрацездатності позивача у період з 26.06.2014 р. по 10.07.2014 р., отже позивачем не доведено, що притягнення його до дисциплінарної відповідальності згідно Наказу від 15.07.2014 № 1410 здійснено відповідачем-1 всупереч вимогам чинного законодавства.

Оскільки, позивачем не доведено відповідними доказами неправомірність притягнення його до дисциплінарної відповідальності згідно Наказу від 15.07.2014 № 1410, тому посилання позивача про те, що звільнення останнього наказом від 22.07.2014 р. № 666 о/с з 25.07.2014 р. зі служби в органах внутрішніх справ України у період тимчасової непрацездатності є необґрунтованими та не доведеними належними доказами.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позовні вимоги про скасування наказу від 22.07.2014 р. № 666 о/с про звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ України та поновлення його на роботі вже було розглянуто судом і відповідно до Постанови Окружного адміністративного суду України від 16.12.2014 р. у справі № 826/17576/14, залишеною без змін Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015 р., у задоволенні позову було відмовлено.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Слід зазначити, що вимога про стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Київській області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від вимоги про поновлення на службі в органах внутрішніх справ України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову і в цій частині.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на наведене та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1.

Перевіривши оскаржуваний позивачем наказ про притягнення до відповідальності на дотримання вимог вищезазначених нормативних актів, суд вважає, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за прогул здійснено правомірно, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 72, 128, 158 - 163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук