Справа № 813/7036/14
Суддя: Дем'яновський Галій Семенович
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року № 813/7036/14

Львівський окружний адміністративний суд

в складі : головуючого - судді Дем'яновського Г.С.,

при секретарі Гавірко О.О.

з участю позивача ОСОБА_1,представника відповідача Мисак О.В.

розглянувши в судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов»язання до вчинення певних дій.

в с т а н о в и в :

Адміністративний позивач - ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов»язання до вчинення дій

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача позов не визнав з підстав,зазначених у запереченні.

Вислухавши пояснення представників сторін , перевіривши інші докази ,зібрані в справі , суд приходить до наступних висновків.

22 вересня 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся з запитом до ГУ МВС України у Львівській області про надання публічної інформації , в якому просив надати йому інформацію про наступне /за текстом оригіналу позовної заяви /:

1.Прошу повідомити службову особу ГУ МВС України у Львівській області, якій доручено проведення службового розслідування (прізвище, ім 'я та по-батькові, посада та звання), або декількох осіб у складі комісії, одна з яких можливо була призначена головою цієї комісії?

2.Чи виносив виконавець службового розслідування начальнику ГУ МВС України у Львівській області, яким було призначено службове розслідування пропозицію щодо вжиття заходів у порядку, передбаченому чинним законодавством?

3.Чи був виданий наказ начальником ГУ МВС України у Львівській області про призначення службового розслідування за моєю скаргою від 17.07.2014 p.? Якщо так, то прошу надати копію наказу.

4.Чи був оформлений висновок службового розслідування (число, місяць і рік), та ким був затверджений? Якщо так, то прошу надати належним чином завірену копію висновку службового розслідування.

5.Чи була доведена вина cm. слідчого Турківського РВ ГУ МВС України у Львівській області к-на міліції ОСОБА_4?

6.Які саме заходи дисциплінарного впливу вжито до cm. слідчого СВ Турківського РВ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4 ? Прошу надати копію наказу про накладення дисциплінарного стягнення ОСОБА_4, яким визначено вид дисциплінарного стягнення.

7.Чи було оскаржено рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення v порядку визначеному законодавством України?

8. Чи були притягнуті до дисциплінарної відповідальності начальник СВ Турківського РВ ГУ МВСУ Львівській області майор міліції ОСОБА_5 та cm. л-т міліції ОСОБА_6 (згідно постанови про створення групи слідчих від 04 липня 2014року) ? Якщо ні. то прошу повідомити причину незастосування заходів дисциплінарного./впливу/.

9.Прошу надати копію супровідного листа УКЗ ГУ МВС України у Львівській області.

10.Прошу надати копію супровідного листа про направлення копії скарги в прокуратуру Турківського р-ну Львівської області для прийняття рішення, за наявності підстав в порядку cm. 214 КПК України.

11.Чи був ознайомлений під підпис з наказом про притягнення до дисциплінарної cm. слідчий Турківського РВ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4?

12.Чи були відібрані пояснення у:Старшого групи слідчих cm. л-та міліції ОСОБА_6;

Начальника СВ Турківського РВ ГУ МВСУ у Львівській області м-ра міліції ОСОБА_5.

cm. слідчого СВ Турківського РВ ГУ МВСУ у Львівській області к-н міліції ОСОБА_4. Якщо так, то прошу надати належним чином завірені копії пояснень.»

Позивач зазначає ,що запит про надання публічної інформації було належним чином оформлено як того вимагають приписи ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року, однак своєю відповіддю від 01 жовтня 2014 рокувВідповідач з формальних підстав надав не повну відповідь на поставленні в запиті питання.Позивач вважає, що в діях суб'єкта владних повноважень вбачаються ознаки порушення чинного законодавства у сфері доступу до публічної інформації з огляду на наступне.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» ненадання інформації на запит, безпідставна відмова, необгрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом є порушенням законодавства про доступ до публічної інформації.

На думку позивача , інформація, яка ним витребовувалися та була предметом запиту не містить в собі особистих персональних даних (національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування), і була отримана або створена в процесі здійснення відповідачем своїх повноважень та перебувають у володінні відповідача. Згідно з ч.І ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п.2 ч.І ст.5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію. В силу ч.2 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Згідно до ч.5 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Позивач вважає ,що обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений (ч.7 ст.6 Законну країни «Про доступ до публічної інформації»). Згідно з п.6 ч.І ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов'язані надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Позивач вважає ,що Закон України «Про доступ до публічної інформації», визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.У пункті 6 частини першої статті 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, зокрема, що розпорядники інформації зобов'язані надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації. Пунктом 4 частини другої статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачається, зокрема, що запитувач має право оскаржити надання недостовірної або неповної інформації. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень як надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації.

В той же час, ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначений вичерпний перелік підстав відмови в задоволенні запиту на інформацію, а саме розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону

Тобто, на думку позивача відповідач є розпорядником інформації в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», а відтак зобов'язаний надавати достовірну, точну та повну інформацію на інформаційні запити.Тому надання неповної інформації у відповіді ГУ МВС України у Львівській області на запит на публічну інформацію від 22 вересня 2014 року - є протиправною бездіяльністю. Тому позивач просить задовольнити позов.

В своїх запереченнях на позов відповідач зазначив, що всі дії посадових осіб ГУМВС України у Львівській були вчинені на підставі і в межах повноважень та у спосіб визначений законодавством. 26.09.2014 року до ГУМВС України у Львівській області надійшов запит позивача про доступ до публічної інформації.01.10.2014 року позивачу була надана відповідь на запит. Згідно 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (Оформлення запитів на інформацію) «Запит на інформацію - це прохання до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у володінні суб»єктів владних повноважень , інших розпорядників публічної інформації , визначених цим Законом , та інформації ,що становить суспільний інтерес ». Зміст публічної інформації розкривається у ч. 1 ст. 15 цього Закону. На думку відповідача позивач не звертався до відповідача із запитом на отримання публічної інформації . а просив надати інформацію . яка відноситься до конфедиційної та службової.

Відповідач вважає ,що позивач не взяв до уваги факт, що у відповідності до цієї статті позивач мав право звертатись до відповідача інформацією виключно про себе, а не сторонніх осіб. В той же час, згідно запитів на особисту інформацію ОСОБА_1, останній збирав конфіденційну інформацію стосовно сторонніх осіб без їх попередньої згоди, в зв'язку із чим не мав жодного права її отримання згідно цієї статті. Одночасно такі дії останнього, можуть хибно вплинути на стан досудового розслідування по кримінальному провадженні № 0000263. Адже останній, скеровуючи запити з посиланням на ЗУ «Про доступ до публічної інформації» , так чи інакше мав намір використати дану інформацію в особистих цілях.

Відповідно до змісту адміністративного позову, предметом спору в даній адміністративній справі є не повне надання інформації на поставлені запитання, однак на думку відповідача, це спростовується наступним /доводи в оригіналі заперечень згідно заданих у запиті питань/:

1) «Прошу повідомити службову особу ГУ МВС України у Львівській області, якій доручено проведення службового розслідування (прізвище, їм я та по-батькові. посада та звання), або декількох осіб у складі комісії, одна з яких можливо була призначена головою цієї комісії?

На дане запитання позивачу була надана відповідь, а саме: 21.10.2014 року на черговий інформаційний запит від ОСОБА_1 від 13.10.2014 року, ГУМВС надало відповідь останньому де саме і зазначено: «...яке здійснювалось старшим, слідчим СУ ГУМВС ОСОБА_7...» У відповіді ГУМВС від 01.10.2014 року.

2) Чи виносив виконавець службового розслідування начальнику ГУ МВС України у Львівській області, яким було призначено службове розслідування пропозицію щодо вжиття заходів у порядку, передбаченому чиннім законодавством?

На дане запитання позивачу також була надана відповідь, а саме: «В межах проведення службового розслідування... за отриманими результатами складено висновок, який затверджено керівництвом СУ ГУМВС.» (абз. 2 відповіді ГУМВС від 01.10.2014 року))

За наслідками проведення службового розслідування складається висновок та подається на затвердження керівництву, саме у висновку службового розслідування зазначається чи підтвердились або простувались факти, що стали підставою для призначення такого розслідування та у разі підтвердження таких фактів, надається пропозиція застосування певного виду дисциплінарного стягнення що відповідає скоєному.(Згідно Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 № 230 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2013 р. за № 541/23073)

3) Чи був виданий наказ начальником ГУ МВС України V Львівській області про призначення службового розслідування за моєю скаргою від 17.07.2014 р? Якщо так. що прошу надати копію наказу.

Відповідь: «...У зв'язку із цим, керівництвом СУ ГУМВС видано наказ про проведення за зверненням службового розслідуванням» (абз. 1 відповіді)

«Надати копії наказів, матеріалів службового розслідування....» (абз. 4 відповіді)

4) Чи був оформлений висновок службового розслідування (число, місяць і рік), та ким був затверджений? Якщо так, то прошу надати належним чином завірену копію висновку службового розслідування.Відповідь: «В межах проведення службового розслідування...за отриманими результатами складено висновок, який затверджено керівництвом СУ ГУМВС.»«Надати копії наказів, матеріалів службового розслідування....» (Абз 4 відповіді) Відповідач вказує , що у чинному законодавстві України не передбачено надання висновків службових розслідувань стороннім особам. Це підтверджується Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 № 230, згідно якого зазначені права особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування. Виходячи зі змісту даної інструкції, надання висновку службового розслідування відносно працівника міліції, не передбачено стороннім особам, навіть особі якій працівником міліції заподіяно шкоду.Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 р. №2657-ХІІ (Доступ до інформації) «За порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом». Частиною ж 2 цього Закону визначено, що: «Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом».Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 р. №2939-VI (Публічна інформація з обмеженим доступом) «Інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація». Дана норма дублюється ст. 20 Закону України «Про інформацію».З огляду на ч. 2 ст. 21 Закону України «Про інформацію» (Інформація з обмеженим доступом), у висновку службового розслідування міститься конфіденційна інформація про осіб, щодо яких проводилось службове розслідування («Конфіденційною є інформація про фізичну особу...»), крім того, враховуючи ту обставину, що підставою для проведення службового розслідування стало неналежна організація досудового розслідування па кримінальному провадженні, також у висновку відображено стан досудового розслідування. При знеособленні висновку службового розслідування такий документ втратив би свій первинний зміст. Особи, які були учасника службового розслідування надавали свою згоду на обробку та використання у службових документах ОВС своїх персональних даних у порядку передбаченому ЗУ «Про захист персональних даних».Відповідач зазначає ,що відповідно до ч..З ст.10 п Закону України «Про захист персональних даних», використання персональних даних працівниками суб'єктів відносин, пов'язаних з персональними даними, повинно здійснюватися лише відповідно до їхніх професійних чи службових або трудових обов'язків. Ці працівники зобов'язані не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які їм було довірено або які стали відомі у зв'язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов'язків. Таке зобов'язання чинне після припинення ними діяльності, пов'язаної з персональними даними, крім випадків, установлених законом. Також, законом визначено, що розпорядник персональних даних - фізична чи юридична особа, якій є володільцем персональних даних або законом має право обробляти ці дані від імені володільця.Також в ст.10 вищевказаного закону визначено, що розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов'язані: використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом; вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб. Як визначено ч. 1, 2 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя. В той же час, відповідно до змісту Рішення Конституційного суду України від 20.01.2012 р. №2-рп/2012 у справі №1- 9/2012 за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України: «особистим життям Фізичної особи є її поведінка у сфері особистих, сімейних, побутових, інтимних, товариських, професійних, ділових та інших стосунків». Позиція Конституційного суду України повністю підтверджується ч. 1 ст. 11 Закону України «Про інформацію» (Інформація про фізичну особу) згідно якої: «Інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована», збирання, зберігання, використання та поширення якої не допускається без згоди такої особи (ч. 2 цієї ж статті). Тому відповідач вважає ,що приймаючи до уваги Конституцію України, Закон України «Про інформацію», Рішення КС України від 30.10.1997 р. №5-зп, ОСОБА_1, не мав права звертатись із запитом на отримання конфіденційної інформації про ОСОБА_4 без його попередньої згоди, а відповідач, в свою чергу, не мав жодної правової підстави для надання такої інформації.

5)Чи була доведена вина ст. слідчого Турківського РВ ҐУ МВС України у Львівській області к-на міліції ОСОБА_4 ?

Відповідь: «До старшого слідчого СВ Турківського РВ ГУМВС України у Львівській області вжито заходи дисциплінарного впливу, про що Вам вже повідомлялось СУ ГУМВС 05.09.2014 року за вих. № 2/0-46» (абз. 2 відповіді)

6/.Які саме заходи дисциплінарного впливу вжито до ст. слідчого СВ Турківського РВ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4 ? Прошу надати копію наказу про накладення дисциплінарного стягнення ОСОБА_4, яким визначено вид дисциплінарного стягнення.

Що стосується інформації про стягнення накладені на ОСОБА_4 за час розслідування кримінальної провадження № 0000263, то така інформація (як вже було зазначено вище у п. 4) - є конфіденційною.

7/.Чи було оскаржено рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у порядку визначеному законодавством України?

Відповідь: «Копія наказу про притягнення до...Відомостей про оскарження ОСОБА_4 накладеного дисциплінарного стягнення в ГУМВС України на даний час немає», (абз. 2 відповіді)

8/.Чи були притягнуті до дисциплінарної відповідальності начальник СВ Турківського РВ ГУМВС України у Львівській області майор міліції ОСОБА_5 та ст.. л-т міліції ОСОБА_6 (згідно постанови про створення групи слідчих від 04 липня 2014 року)? Якщо ні, то прошу повідомити причину незастосування заходів дисциплінарного впливу.

Відповідь: «Начальника СВ Турківського РВ ГУМВС України у Львівськім області ОСОБА_5до дисциплінарної відповідальності не притягнуто , оскільки у серпні-вересні 2014 року він перебував у черговій відпустці.Питання про притягнення ОСОБА_6 не розглядалось, оскільки у скарзі від 17.07.2014року такого прохання не містилось.»(абз. З відповіді)

9) Прошу надати копію супровідного листа УКЗ ГУМВС України у Львівській області.

На дане запитання відповіді немає, оскільки позивач не вказав який саме супровідний лист, куди та від якого числа його цікавить.

10) Прошу надати копію супровідного листа про направлення копії скарги в прокуратуру Турківського р-ну Львівської області для прийняття рішення, за наявності підстав в порядку cm. 214 КІІК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 (Оприлюднення інформації розпорядниками) ЗУ «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов'язані оприлюднювати нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності

11) Чи був ознайомлений під підпис з наказом про притягнення до дисциплінарної ст. слідчий Турківського РВ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4?

Відповідь: «Копія наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності скерована в Турківський РВ ГУМВС для ознайомлення», (абз. 2 відповіді)

12) Чи були відібрані пояснення у:Старшого групи слідчих ст. л-та міліції ОСОБА_6;-Начальника СВ Турківського РВ ГУ МВСУ у Львівській обл. м-ра міліції ОСОБА_5

- ст. слідчого СВ Турківського РВ ГУ МВСУ у Львівській обл. к-на міліції ОСОБА_4

Якщо так, то прошу надати належним чином завірені копії пояснень. »

Відповідь: «В межах проведення службового розслідування отримано пояснення в ст. слідчого СВ Турківського РВ ГУМВСОСОБА_4 (абз. 2 відповіді)

«Начальника СВ Турківського РВ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності не притягнуто, оскільки у серпні-вересні 2014 року він перебував у черговій відпустці, (тобто і пояснення у даної особи не відбирались, оскільки останній перебував у відпустці) (абз. З відповіді)

«Питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_6 не розглядалось, оскільки у скарзі від 17.07.2014 року такого прохання не містилось.» (відповідно пояснення у даної особи не відбирались) (абз. З відповіді)

Відповідач зазначає , що згідно ст. 27 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 р. №565-ХІІ: «нагляд за додержанням законності у діяльності міліції здійснюють Генеральний прокурор України і підлеглі йому прокурори». Проте, на сьогоднішній день органами прокуратури (як й вищестоящими в порядку підлеглості службовими особами чи органами) не підтверджено жодних фактів, які б вказували на недодержання законності у діяльності посадових осіб ГУМВС України у Львівській області під час розгляду інформаційних запитів ОСОБА_1 Крім цього ГУ МВС України у Львівській області є бюджетною установою та фінансується за рахунок бюджетних коштів. Відповідно до переліку кодів економічної класифікації видатків бюджетних установ видатки на сплату судових витрат (судового збору) здійснюються по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки». Згідно кошторису видатків ГУМВС України у Львівській області на 2014 рік фінансування по КЕКВ 2800 не передбачено. Здійснення оплати судових витрат по інших КЕКВ є порушенням Бюджетного кодексу України, а саме нецільовим використанням бюджетних коштів, що несе за собою кримінальну відповідальність. В зв'язку з цим відповідач просит відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача судових витрат.

Крім зазначеного судом встановлено наступне..

У відповідності до частини 1 статті 1 Закону України від 13.01.2011 №2939- VI "Про. доступ до публічної інформації" (надалі-Закон) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Тобто вважає, що публічною інформацією є щось матеріальне, заздалегідь створене (документ, CD диск тощо), яке повинне бути або отримане, або створене або знаходитись у володінні суб'єкта владних повноважень. Так, постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України №11 від 30.09.2013 "Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 13.01.2011 №293 9-VI "Про доступ до публічної інформації" (надалі-Постанова) зазначається, що можна відокремити такі ознаки публічної інформації: 1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством; 2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; 3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів влади з повноважень або інших розпорядників публічної інформації; 4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних .повноважень своїх обов'язків; 5) інформація не може публічною , якщо створена не суб'єктом владних повноважень. У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.Закон регулює відносини щодо допуску до інформації, яка вже існує, і вимагає у відповідь на запит створювати певну інформацію.

Згідно частини 2 статті 21 Закону України "Про інформацію» інформація про фізичну особу є конфіденційною. Згідно частини 2 статті 11 Закону України ''Про інформацію" не допускаються збирання, зберігання, використання та| поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження. Право особи на захист від втручання в його особисте і сімейне життя закріплено в статті 32 Конституції України. Статтею 34 Конституції України передбачено, що здійснення цих прав може бути обмежено законом лише в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку.

Відповідно до ст..22 Закону України « Про доступ до публічної інформації» , розпорядник інформації має право відмовити у задоволенні запиту на інформацію у наступних випадках :

1. Розпорядник не володіє і не зобов»язаний відповідно до його компетенції ,передбаченої законодавством . володіти інформацією ,щодо якої зроблено запит,

2. Інформація ,що запитується,належить до категорії інформації ,з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону,

3. Особа, яка подала запит на інформацію , не оплатила , передбачені ст..21 цього Закону фактичні витрати, пов»язані з копіюванням або друком,

4. Не дотримано вимог до запиту на інформацію,передбачених частиною пятою ст..19 цього Закону.

22 вересня 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся з запитом до ГУ МВС України у Львівській області про надання публічної інформації , в якому просив надати йому вищеперераховану інформацію на що отримав від відповідача відповідь від 01.10.2014 року № 2/0-35/31 .

Аналізуючи поставлені позивачем запитання та вимоги і надану відповідачем інформацію , суд приходить до висновку ,що останній надав неповну відповідь на поставлені питання у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації.» .

Зокрема . в листі від 01.10.2014 року не надано відповідь на запитання № 1 і не повідомлено якій службовій особі було доручено службове розслідування. Відповідь на це запитання була надана лише листом від 21.10.2014 року ,який не є предметом розгляду даної справи, що підтвердило ,що означене питання не є конфеденційним, оскільки в наступній відповіді зазначено ,що службове розслідування здійснювалось старшим слідчим СУ ГУМВС ОСОБА_7 . Неповна відповідь дана і на друге запитання позивача щодо висновків перевіряючого.

На запитання №3 також дана неповна відповідь , оскільки тільки в наступній відповіді від 21.10. 2014 року заявника повідомлено ,що службове розслідування здійснювалось відповідно до наказу МВС №230 від 12.03.2013 року, однак конкретні відомості про наказ не надані.Не уточнено в відповіді на питання №4 дату складення висновку службового розслідування , і хто саме із керівництва затвердив висновок.

Не надано повну відповідь на питання №№ 5-7 , оскільки з відповіді від 01.10.2014 року не вбачається .які саме заходи дисциплінарного впливу застосовано до ст. слідчого СВ Турківського РВ ГУ МВС ОСОБА_4 , чи оскаржено останнім стягнення. Суд погоджується в даному випадку з позицією позивача , що неотримання вказаних даних позбавили його можливості оскаржувати висновки керівництва щодо неправомірних , на думку позивача, дій ст. слідчого СВ Турківського РВ ГУ МВС ОСОБА_4, а також можливу реакцію на можливі діі ОСОБА_4 по оскарженню стягнення.

В відповіді на запитання №8 відповідачем не дано вичерпну відповідь щодо притягнення до відповідальності працівників ОСОБА_5,ОСОБА_6 , чи було встановлено їх вину , що позбавило позивача відповідно оскаржувати дії керівництва у разі незгоди з ними. Невідомо чи направлялась копія скарги в прокуратуру ,про що запитував позивач.

Не надана конкретно відповідь на питання №11 , чи був ознайомлений під підпис з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності ст. слідчий СВ Турківського РВ ГУ МВС ОСОБА_4

Не надані відповіді щодо відібрання пояснень у осіб ,зазначених у питанні № 12.

Вищенаведені неповні відповіді і відсутність конкретних відповідей на поставлені питання позбавило позивача зробити певні висновки щодо розгляду його скарг і він вимушений був повторно звертатись із майже аналогічними запитами до відповідача.

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином суд вважає, що надавши неповну відповідь на запит позивача від 22.09.2014 року відповіддю від 01.10.2014 року відповідач допустив протиправну бездіяльність, що і слід визнати в судовому рішенні.

Щодо зобов»язання ГУ МВС України у Львівській області надати в повному обсязі достовірну, точну та повну інформацію на запит ОСОБА_1 від 22 вересня 2014 року, то означену позовну вимогу слід задовольнити частково, оскільки суд не вправі перебирати на себе повноваження ГУ МВС України у Львівській області щодо розгляду запитів , і суд вважає ,що слід зобов»язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 22 вересня 2014 року та надати відповідь відповідно до вимог діючого законодавства.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 36 грн.90 коп.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7, 14, 23, 86, 94, 158, 159, 160, 161, 163, 162, 167, КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити частково..

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в задоволені запиту ОСОБА_1 від 22 вересня 2014 року.

Зобов»язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 22 вересня 2014 року та надати відповідь відповідно до вимог діючого законодавства.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 36 грн.90 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку та в строки, передбачені ст.186 КАС України та набуває законної сили в порядку, передбаченому ст.254 КАС України.

Суддя Дем'яновський Г.С.