Справа № 826/15126/14
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2015 року м. Київ К/800/64702/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів Рецебуринського Ю.Й. (доповідача),

Ємельянової В.І.,

Стародуба О.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3 до Cлужби безпеки України (далі - СБУ) про визнання дій протиправними,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 1 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И ЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати неправомірними дії СБУ щодо відмови у виплаті 50% місячного грошового забезпечення за 12 календарних років в Міністерстві оборони України при звільненні в запас; зобов'язати відповідача прийняти рішення про виплату другої частини одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 12 календарних років служби.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 1 грудня 2014 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені ними судові рішення та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судами встановлено, що на підставі наказу військового прокурора Севастопольського гарнізону ОСОБА_3 звільнений з військової служби за підпунктом «з» (за власним бажанням) пункту 65 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, затвердженого Указом Президента України від 13 травня 1993 року №174, та виключений зі списків особового складу з 15 грудня 1995 року (вислуга становить на момент звільнення 12 років).

При звільненні у 1995 році позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 5-місячних окладів грошового забезпечення відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), (в редакції чинній на час звільнення позивача у 1995 році).

З 16 грудня 1995 року ОСОБА_3 було прийнято на службу в СБУ, де він працював до 18 квітня 2014 року (18 років), та при звільненні отримав одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 18 календарних років служби в СБУ.

18 червня 2014 року позивач звертався до відповідача із заявою, в якій просив виплатити йому одноразову грошову допомогу за 12 років військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення відповідно до частини 2 статті 15 Закону №2011-XII (в редакції чинній на час звільнення позивача у 2014 році), мотивуючи тим, що він таку допомогу не отримував під час звільнення у 1995 році.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачем було правомірно відмовлено позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби до звільнення у 1995 році, оскільки таку допомогу у розмірі, передбаченому частиною 2 статті 15 Закону №2011-XII, в редакції, чинній на час звільнення позивача у 1995 році, було йому виплачено.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону №2011-XII (в редакції чинній на день звільнення з військової служби в 1995 році) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, при звільненні з військової служби виплачувалася грошова допомога у розмірі 5-місячного грошового забезпечення.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону №2011-XII (в редакції чинній на момент звільнення позивача в 2014 році) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки судів про відмову у задоволенні позовних вимог.

Посилання позивача на абзац 6 пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII, відповідно до якого у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги, колегія суддів вважає помилковим, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги під час попереднього звільнення (тобто звільнення з військової служби з підстав, що передбачали виплату грошової допомоги) в 1995 році ОСОБА_3 було реалізовано, а тому при повторному його звільненні з військової служби із СБУ одноразова грошова допомога йому виплачувалася за період його календарної служби з дня останнього зарахування на службу без врахування періоду попередньої служби.

Суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановили обставини справи, дали їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 1 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді Ю.Й. Рецебуринський

В.І. Ємельянова

О.П. Стародуб