Справа № 813/8241/14
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 р. № 876/868/15
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань: Рак Х.І.

представника відповідача - Гічви Ю.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року про повернення позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_3 до Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості, директора Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості Волошина Богдана Васильовича про визнання відмови протиправною та зобов'язання до вчинення дій, -

встановив:

03.12.2014 ОСОБА_3 звернулася в суд із адміністративним позовом до Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості (далі - Дрогобицький МЦЗ) та директора Дрогобицького МЦЗ Волошина Б.Я. у якому просить визнати протиправною відмову директора центру зайнятості в наданні публічної інформації на запит ОСОБА_3 від 17.10.2014 та зобов'язати його надати на цей запит достовірну, точну і повну інформацію.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 05.12.2014 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 23.12.2014 позовну заяву повернуто позивачу.

Із ухвалою судді від 23.12.2014 не погодилась ОСОБА_3 та оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить її скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційних вимог, апелянт посилається на те, що суддя першої інстанції повертаючи позовну заяву з підстав невиконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, не врахував того, що не зазначення вимог до Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості не може бути підставою для позбавлення особи права на судовий захист, так як у відповідності до ст. 52 КАС України у процесі судового розгляду суд може провести заміну відповідача. Крім того, апелянт вказує на те, що у відповідності до ст. 111 КАС України суддя може уточнити позовні вимоги під час попереднього судового засідання.

Дрогобицький міськрайонний центр зайнятості скористався правом подання заперечення на апеляційну скаргу у якій просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Представник Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечив та просить залишити її без задоволення.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про його дату, час та місце, що підтверджується наявними у справі розписками, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, апеляційний розгляд справи проведено у їх відсутності.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника Дрогобицького МЦЗ, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що таку належить задовольнити.

Суддя першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, виходив з того, що позивач не виконав ухвали про залишення позовної заяви без руху та не усунув її недоліки, а тому відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 108 КАС України, позовна заява підлягає поверненню позивачу. Підставою для залишення позовної заяви без руху стало її невідповідність вимогам п. 4 ч. 1 ст. 106 КАС України, а саме у позовній заяві зазначено двох відповідачів Дрогобицький МЦЗ та директора Дрогобицького МЦЗ, однак позовні вимоги звернуті тільки до одного відповідача - директора Дрогобицького МЦЗ.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками судді першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 106 КАС України визначено вимоги до позовної заяви, відповідно до пункту 4 частини 1 якої, у позовній заяві зазначається зміст позовних вимог згідно частинами четвертою та п'ятою статті 108 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 108 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надсилається особі, що звернулася із позовною заявою.

Згідно п. 1 ч. 3 вказаної статті, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Отже, з аналізу наведених норм можна дійти висновку, що суддя, постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху, зокрема, повинен вказати недоліки позовної заяви, а також спосіб їх усунення.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, суддя першої інстанції в ухвалі від 05.12.2014 (а.с. 1) про залишення позовної заяви без руху встановивши, що позовна заява не відповідає вимогам п. 4 ч. 1 ст. 106 КАС України (не зазначення вимог щодо кожного з відповідачів), не визначив спосіб усунення цих недоліків.

Поставляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суддя першої інстанції не врахував того, що відповідно до ч. 3 ст. 49 КАС України особи, які беруть участь у справі, мають право заявляти клопотання, яке виходячи з положень п. 5 ч. 1 ст. 106 КАС України може бути викладене, як безпосередньо у позовній заяві, а також окремим документом.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху та у межах строку визначеного цією ухвалою, подано до суду першої інстанції заяву від 18.12.2014, у якій уточнення позовних вимог просить здійснити під час попереднього судового засідання.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що частиною 2 статті 8 КАС України визначено обов'язок суду застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини у своєму Рішенні від 18.11.2010 (справа Мушта проти України, набуло статусу остаточного 18.02.2011) звернув увагу на те, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Отже з цього можна зробити висновок, що право на доступ до правосуддя може бути обмеженим, зокрема, щодо умов прийнятності позовної заяви. Проте, суддя на підставі закону обмежуючи право особи на доступ до суду, повинен врахувати розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Суддя першої інстанції, повертаючи позовну заяву з підстав не приведення її у відповідність до вимог п. 4 ч. 1 ст. 106 КАС України, не врахував положення статті 111 КАС України, якою передбачено можливість уточнення позовних вимог у попередньому судовому засіданні.

Також слід зазначити, що згідно ч. 1 ст. 51 КАС України, крім прав та обов'язків визначених у статті 49 цього Кодексу, позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог. Позивач має право до початку судового розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання позовної заяви.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що виходячи зі змісту ст.ст. 106, 108 КАС України, для постановлення ухвали про залишення позовної заяви без руху та в подальшому про повернення позовної заяви, виявлені судом недоліки позовної заяви повинні бути такими, що перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження в адміністративній справі.

Таким чином, суддя першої інстанції повернувши позовну заяву позивача, не врахував розумний ступінь пропорційності між використаними засобами (обмеження доступу до правосуддя позивача) та поставленими цілями (зазначення позовних вимог до другого відповідача, які можуть бути уточнені (збільшені/зменшені) під час підготовчого судового засідання чи судового розгляду).

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що позовна заява в частині позовних вимог до директора Дрогобицького МЦЗ повністю відповідає вимогам ст. 106 КАС України, а тому у судді першої інстанції не було правових підстав для її повернення у цій частині.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувана ухвала суддею першої інстанції прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до помилкового повернення позовної заяви.

Згідно ч. 1 ст. 199 та ч. 1 ст. 204 КАС України, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, є підставами для скасування ухвали, яка перешкоджає розгляду справи, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржену ухвалу, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, слід скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 199, 204, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року про повернення позовної заяви у справі № 813/8241/14 - скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 13.03.2015.