Справа № К/9991/39580/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року м. Київ К/9991/39580/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Бутенка В.І.,
Олексієнка М.М., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в місті Стаханові Луганської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання призначити пенсію за вислугу років, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2011 року, -

встановив:

У грудні 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, у якому просив визнати дії Управління Пенсійного фонду України в місті Стаханові Луганської області неправомірними, що порушують його право на пенсійне забезпечення, зобов'язати відповідача призначити йому з 1 грудня 2010 року пенсію за вислугу років.

Постановою Стахановського міського суду Луганської області від 23 березня 2011 року позов задоволено. Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в місті Стаханові Луганської області неправомірними, такими, що порушують право ОСОБА_4 на пенсійне забезпечення. Зобов'язано відповідача призначити ОСОБА_4 з 1 грудня 2010 року пенсію за вислугу років.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2011 року постанову Стахановського міського суду Луганської області від 23 березня 2011 року скасовано, прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2011 року та залишити в силі постанову Стахановського міського суду Луганської області від 23 березня 2011 року.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з 1 листопада 1998 року по час розгляду справи працював у Стахановському обласному психоневрологічному санаторії на посаді лікаря, а саме дитячим неврологом та психіатром. Позивач вважає наявним у нього 25-річного стажу як працівника охорони здоров'я, що є підставою для призначення йому пенсії за вислугу років у відповідності до підпункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4, зобов'язавши Управління Пенсійного фонду України в місті Стаханові Луганської області призначити йому з 1 грудня 2010 року пенсію за вислугу років, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначений період роботи ОСОБА_4 у Стахановському обласному психоневрологічному санаторії має бути зарахований до спеціального стажу роботи, який дає йому право для нарахування пенсії за вислугу років у подвійному розмірі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що Стахановський міський суд Луганської області вирішуючи спір зробив висновок невідповідний обставинам цієї справи, внаслідок порушення правил всебічного та повного дослідження доказів, оскільки ОСОБА_4 із заявою про призначення пенсії за вислугу років від 11 жовтня 2010 року до Управління Пенсійного фонду України в місті Стаханові Луганської області не звертався, а відсутність факту звернення позивача із заявою про призначення пенсії та відсутність рішення відповідача з цього питання доводить відсутність об'єкту судового захисту (порушеного права) за захистом якого звернувся ОСОБА_4

Так, на момент вирішення спору регулювання порядку призначення пенсій з коштів Пенсійного фонду здійснювалося у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня

2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

У статті 44 Закону № 1058-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, згідно частини 1 якої, заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до частини 5 статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

За змістом абзаців першого та третього пункту 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший. У разі, якщо до заяви про призначення, відновлення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис.

У частині 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, і це відповідає матеріалам справи, ОСОБА_4 26 листопада 2010 року звертався до Управління Пенсійного фонду України в місті Стаханові Луганської області із заявою за консультацією з питань пенсійного законодавства і відповідач, в порядку звернення громадян, листом від 7 грудня 2010 року надав відповідні роз'яснення. Дане звернення не є заявою про призначення пенсії, і позивач, у відповідності до вимог частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, не довів тих обставин, що він звертався до Управління Пенсійного фонду України в місті Стаханові Луганської області із заявою про призначення пенсії.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки відсутні докази, що ОСОБА_4 звертався до Управління Пенсійного фонду України в місті Стаханові Луганської області із заявою встановленого зразка про призначення пенсії та відсутній факт винесення відповідачем відповідного рішення з цього питання, то колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні даного позову.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2011 року прийнята з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції та встановлених обставин справи не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в місті Стаханові Луганської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання призначити пенсію за вислугу років - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Бутенко В.І.

Олексієнко М.М.