Справа № 806/5099/14
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року м. Житомир

справа № 806/5099/14

категорія 8.3.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Семенюк М.М.,

з участю секретаря судового засідання Лисайчука А.О.,

представника позивача Соколова Ю.М., представника відповідача Бистрицької Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АПГ Кремнянський крохмальний завод" до Лугинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.10.2014 року № ,

встановив:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Лугинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 27.10.2014 року № , яким товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 145906,00 грн. з яких 116725,00 грн. основний платіж та 29181,00 грн. штрафна (фінансова) санкція.

В обґрунтування позову зазначає, що на підтвердження правомірності декларування податкового кредиту в сумі 116725,00 грн. по господарській діяльності з отримання послуг та товару у ТОВ "Агро-2000" та ПрАТ "Кремнянський крохмальний завод" відповідачу були надані всі необхідні належним чином оформлені первинні документи. Вказує, що спірне рішення прийняте відповідачем з порушенням норм Податкового кодексу України та без врахування під час перевірки всіх обставин

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та на підставі доказів наданих до матеріалів справи.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в акті перевірки та в письмових запереченнях на позовну заяву (а.с. 10-25, 85-86).

Проаналізувавши досліджені докази у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "АПГ Кремнянський крохмальний завод" з питань дотримання вимог податкового законодавства по податку на додану вартість за період з 01.06.2014 року по 30.06.2014 року, посадовими особами Лугинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області складено акт від 15.10.2014 року № 141/22-024/37799252 (а.с. 10-25).

Зазначеним актом зафіксовано порушення підприємством вимог п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого було встановлено заниження по податку на додану вартість на суму 116725 грн., в тому числі в червні 2014 року в сумі 116725 грн.

Так, в акті перевірки зазначено про завищення ТОВ "АПГ Кремнянський крохмальний завод" податкового кредиту по податку на додану за період з 01.06.2014 року по 30.06.2014року на загальну суму 116725,00 грн., в т.ч. за червень 2014 року на суму 116725,00 грн., внаслідок включення до складу податкового кредиту суму ПДВ по господарських операціях з придбання зернових, послуг перевезення, оренди та ремонту основних фондів у СТОВ "Агро-2000" та ПрАТ "Кремнянський крохмальний завод", факт здійснення яких не підтверджено документально. Також, зазначено, що до перевірки не надано наказ на відрядження керівника, а також не надано авансових звітів з відповідними первинними документами, що підтверджують відповідні витрати керівника підприємства для розрахунків готівкою за реалізовану кукурудзу СТОВ "Агро - 2000". Не надано ТТН або інших документів, що засвідчують факт транспортування товарів (кукурудзи) від СТОВ "Агро-2000". Не доведено доцільності використання в господарській діяльності позивача орендованих у ПрАТ "Кремнянський крохмальний завод" сільськогосподарських машин.

27.10.2014 року, на підставі акту перевірки, Лугинською ОДПІ було прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 145906,00 грн. з яких 116725,00 грн. основний платіж та 29181,00 грн. штрафна (фінансова) санкція (а.с. 26).

За приписами пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит, це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України).

Водночас згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового Кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Разом з тим суд зазначає, що наявність податкової накладної є обов'язковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, оскільки, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (робіт, послуг) із метою використання таких товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.

Враховуючи викладене вище, є існування декількох підстав для формування податкового кредиту, а саме - наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, сплата грошових коштів контрагенту в сумі, визначеній у податковій накладній, а також фактичне виконання господарської операції, за наслідками якої у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит.

Відповідно до п.п. 200.1, 200.2, 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до вимог абзацу 1 п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням зі сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац 2 п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України).

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1. цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складання якої використовуються зазначені документи, а у разі її не подання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання (п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України).

Проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується і підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. У свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 3 Закони України "Про бухгалтерський обліку і фінансову звітність в Україні" на даних бухгалтерського обліку ґрунтується фінансова, податкова, статистична і інші види звітності.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, юридичний аспект вчинених господарських дій або подій не входять до складу поняття "господарська операція" (бухгалтерський чи економічний ефект).

Із положень частин 1, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складені на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форму); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів із метою використання таких товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платника податку. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Слід також ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.

Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини: результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

Судом встановлено, що під час перевіряємого періоду ТОВ "АПГ Кремнянський крохмальний завод" мало господарські взаємовідносини з СТОВ "Агро-2000" та ПрАТ "Кремнянський крохмальний завод".

Щодо господарських взаємовідносин позивача з контрагентом СТОВ "Агро-2000", суд зазначає наступне.

Встановлено, що між СТОВ "Агро-2000" (Продавець) в особі директора ОСОБА_8 та ТОВ "АПГ Кремнянський крохмальний завод" (Покупець) в особі директора ОСОБА_9 укладено договір поставки № 20/06 від 20.06.2014 року (а.с. 27-28). Предметом даного договору є те, що продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується оплатити зернові по цінам і в кількості на підставі виписаних накладних.

Відповідно до п. 3.1 ч. 3 даного договору, умови оплати: покупець зобов'язується виконати оплату товару, відповідно виписаних накладних.

Пунктом 4.2 частини 4 даного договору передбачено, що доставка товару відбувається за рахунок продавця по першій вимозі.

Даний договір підписаний та скріплений печатками зі сторони СТОВ "Агро-2000" директором ОСОБА_8, зі сторони ТОВ "АПГ Кремнянський крохмальний завод" ОСОБА_9.

Суд звертає увагу на те, що в червні 2014 року директором ТОВ "АПГ Кремнянський крохмальний завод" був ОСОБА_5 (а.с.10).

На підтвердження господарських операцій за договором № 20/06 від 20.06.2014 року ТОВ "АПГ Кремнянський крохмальний завод" були надані перевіряючим: видаткові накладні, податкові накладні та квитанції до прибуткового касового ордеру, відповідно до яких було отримано в перевіряємий період кукурудзу в кількості 250 тон на суму 575000,00 грн. в тому числі ПДВ 95833,33 грн. від СТОВ "Агро-2000" . При цьому, в порушення умов вищевказаного договору платником в ході перевірки не надано жодних первинних документів, що підтверджують факт виконання вказаного договору та зберігання зазначеної сільськогосподарської продукції, не надано відповідних ТТН на підтвердження поставки сільськогосподарської продукції, перевізників товару на всіх етапах його руху, реквізити автоперевізника, на підставі яких проводилось переміщення сільськогосподарської продукції по даному контрагенту у червні 2014 року.

Окрім того, в акті перевірки зроблено висновок, з яким погоджується суд, що в видаткових накладних не зазначено місце складання, в графі отримав лише підпис, не зазначено отримувача даної сільськогосподарської продукції, відсутні реквізити, а саме призвіще ім'я та по батькові отримувача, що не дає змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, не зазначено номер довіреності на отримання продукції, а саме видаткові накладні № 15 , № 16, № 17, № 18, № 19, № 20, № 21, № 22, № 23, № 24 від 25.06.2014 року (а.с.29, 31, 33, 35, 37, 39, 41, 43, 45, 47).

Згідно до п. 2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 року № 99 , сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Відповідно до п. 4 даної Інструкції , довіреність на одержання цінностей видається тільки особам, що працюють на даному підприємстві. Довіреність особам, що не працюють на даному підприємстві, може бути видана з дозволу керівника підприємства, якщо підприємство, де працює дана особа, видало їй довіреність на одержання тих самих цінностей і такої ж кількості з цього підприємства.

Окрім того, у вищевказаних видаткових накладних, в графі від постачальника зазначено директор ОСОБА_6 та стоїть печатка СТОВ "Агро-2000", в графі "підпис, ініціали та прізвище особи, яка склала податкову накладну" податкових накладних № 15/2 , № 16/2, № 17/2, № 18/2, № 19/2, № 20/2, № 21/2, № 22/2, № 23/2, № 24/2 від 25.06.2014 року (а.с. 30, 32, 34, 36, 38, 40, 42, 44, 46, 48), на підставі яких позивач формував податковий кредит спірного періоду, вказано ОСОБА_6, про те відповідно до договору № 20/06 від 20.06.2014 року та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.143-145) директором даного підприємства є ОСОБА_8

Представником позивача в судовому засіданні зазначалося, що оплата товару проводилась директором ТОВ "АПГ Кремнянський крохмальний завод" ОСОБА_5 в готівковій формі під час отримання товару в смт. Високопілля Херсонскої області, куди товар був доставлений продавцем СТОВ "Агро-2000", на підтвердження чого надані квитанції до прибуткового касового ордера №№ 1-58 (а.с.49-63) та товарно-транспортні накладні (а.с.106-125).

Суд звертає увагу, що відповідно до наданих квитанцій до прибуткового касового ордера №№ 1-58 за товар розраховувались в червні-вересні 2014 року, а згідно товарно-транспортних накладних кукурудза вивозилась з смт. Високопілля Херсонскої області в грудні 2014 року, хоча згідно видаткових накладних товар був отриманий позивачем 25 червня 2014 року. Проте, як до перевірки, так і до матеріалів справи позивачем не надано наказів на відрядження керівника в смт. Високопілля Херсонської області ТОВ "АПГ Кремнянський крохмальний завод" в дні, якими датовані вищевказані документи, не надано доказів на підтвердження правомірності отримання товару особами, вказаними в товарно-транспортних накладних, зберігання товару в смт. Високопілля Херсонської області після його отримання, відповідно до видаткових накладних, з 25 червня 2014 року.

Враховуючи вищевказані розбіжності в документах, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини, які б свідчили про реальність здійснення господарських операцій щодо отримання позивачем в червні 2014 року кукурудзи від СТОВ "Агро-2000".

Також суд вважає за необхідне зазначити, що СТОВ "Агро-2000" зареєстроване на території Автономної Республіки Крим 21.08.2000 року і не перереєструвалося на іншу територію України (а.с.143-145), а згідно Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України", суб'єкти господарювання, які зареєстровані на території ВЕЗ "Крим" і не перереєструвалися на іншу територію України, з 1 червня 2014 року втратили статус платників податку на додану вартість, не мають права на складання податкових накладних та не подають податкову звітність.

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ПрАТ "Кремнянський крохмальний завод", суд зазначає наступне.

Встановлено, що між ПрАТ "Кремнянський крохмальний завод" (Орендодавець) та ТОВ "АПГ Кремнянський крохмальний завод" (Орендар) укладено договір (оренди) № 1/03/03 від 03.03.2014 року (а.с. 67-68). Предметом даного договору є те, що в порядку та в умовах визначених цим договором Орендодавець зобов'язується передати Орендареві, а Орендар прийняти в строкове платне користування наступне майно: сівалка просапна (Туреччина) - 1 шт., трактор Т-40 - 1 шт., автомобіль вантажний від 1,5 до 3 тон - 1 шт., строком на період з 03 березня 2014 року по 31 грудня 2014 року, а також сплатити Орендодавцю плату за користування названим майном.

Виконання вказаного договору, на думку позивача підтверджується актами надання послуг оренди (а.с. 69, 71,73-74), податковими накладними (а.с. 70, 72, 75).

Так ТОВ "АПГ Кремнянський крохмальний завод" віднесло у червні до складу податкового кредиту суму ПДВ 4500,00 грн. від ПрАТ "Кремнянський крохмальний завод" по оренді сівалки, оренді машини, тракторні послуги, проте позивачем ні в ході перевірки, ні до матеріалів справи не надано жодного підтверджуючого документу, які б підтверджували використання даної техніки в господарській діяльності позивача в червні місяці 2014 року.

Окрім того встановлено, що ПрАТ "Кремнянський крохмальний завод" (Продавець) та ТОВ "АПГ Кремнянський крохмальний завод" (Покупець) укладено договір (купівлі-продажу товару) №3/06/10 від 10.06.2014 року (а.с. 76). Предметом даного договору є те, що продавець зобов'язується передати товар у власність Покупцеві, а Покупець зобов'язується прийняти цей товар і сплатити за нього певну грошову суму (ціну).

Виконання вказаного договору, на думку позивача підтверджується видатковою накладною (а.с. 77) та податковою накладною (а.с. 78).

Згідно зі підпунктами 2.1, 2.4 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704, первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи (на паперових та машинозчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити, як назву підприємства, установи, від імені яких складено документ; назву документа (форми), код форми; дату і місце складання; зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі); посаду, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Також, відповідно до пункту 18 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 30 травня 1997 року № 165, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23 червня 1997 року за № 233/2037, усі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати поставку товарів (послуг), та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, податкові накладні виписані, ПрАТ "Кремнянський крохмальний завод", оформлені неналежним чином з порушенням пунктів 201.1, 201.2 ст. 201 Податкового Кодексу України, оскільки в них не зазначено вид цивільно-правового договору та відсутня розшифровка підписів посадових осіб, які склали податкову накладну, а тому, в силу п.198.6 Податкового Кодексу України, вказані в них суми податку на додану вартість не відносяться до податкового кредиту.

Отже, суд приходить до висновку, що подані позивачем первинні документи на обґрунтування права на податковий кредит не відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки підписані невстановленою особою, а тому не можуть слугувати підставою для внесення відповідних записів до бухгалтерського обліку та враховуватися ТОВ при формуванні податкового кредиту.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яку викладено в постанові від 05.03.2012 року в справі за позовом ТОВ "Нафта" до Шосткинської міжрайонної державної податкової інспекції про скасування податкових повідомлень-рішень та в постанові від 16.12.2014 року по справі ТОВ "Фірма Октан" до Державної податкової інспекції у Солом"янському районі м. Києва про скасування податкових повідомлень-рішень.

Згідно зі статтею 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням системного аналізу норм чинного законодавства та матеріалів справи, суд зазначає, що висновки контролюючого органу щодо порушення позивачем ст.ст. 198, 201 Податкового кодексу України, за наслідками яких підприємством занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, в сумі 116725,00 грн. повністю підтверджені матеріалами справи та зібраними під час судового розгляду справи доказами.

Враховуючи, що під час розгляду справи в суді встановлено факт допущення позивачем виявлених під час перевірки порушень вимог ст.ст. 198, 201 Податкового кодексу України за наслідками здійснення господарських операцій із контрагентами - ТОВ "Агро-2000" та з ПрАТ "Кремнянський крохмальний завод", суд приходить до висновку про правомірність прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення № від 27.10.2014 року, а отже позовні вимоги про його скасування задоволенню не підлягають.

Враховуючи відмову в задоволенні позову та приписи ст.ст. 87, 94 КАС України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір", з позивач належить стягнути на користь Державного бюджету України судові витрати, що складаються із судового збору, у розмірі 2626,31 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд

постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АПГ Кремнянський крохмальний завод" на користь Державного бюджету України судові витрати, що складаються із судового збору, у розмірі 2626,31 грн.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строків апеляційного оскарження, якщо апеляційної скарги не було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.М. Семенюк

Повний текст постанови виготовлено: 03 березня 2015 р.