Справа № 2а-5968/09/1370
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Київ К/9991/28460/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

секретар судового засідання Іванов К.Ю.

за участю представників згідно журналу судового засіданні від 12.02.2015 (в матеріалах справи)

розглянувши касаційну скаргу Миколаївської міжрайонної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10.02.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2012

у справі № 2а-5968/09/1370

за позовом Приватної агрофірми „Дністер"

до Миколаївської міжрайонної державної податкової інспекції

Львівської області Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень - рішень

ВСТАНОВИВ:

Приватна агрофірма „Дністер" звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Миколаївської міжрайонної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень - рішень: №/0 від 12.02.2009; №/0 від 17.04.2009; №/1 від 25.06.2009; №/1 від 25.06.2009; №/2 від 04.09.2009; №/2 від 04.09.2009; №/3 від 04.09.2009; №/3 від 04.09.2009.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10.02.2010 позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення - рішення: №/0 від 12.02.2009; №/1 від 17.04.2009; №/2 від 25.06.2009; №/3 від 04.09.2009 в частині визначення позивачу суми податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 3527521 грн.: основний платіж 2351681 грн., штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1175840 грн., визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення - рішення: № /0 від 12.02.2009; №/1 від 17.04.2009; №/2 від 25.06.2009; №/3 від 04.09.2009, в частині визначення позивачу суми податкового зобов'язання за платежем податок на прибуток в сумі 5905254 грн.: основний платіж 2939600 грн., штрафні (фінансові) санкції в розмірі 2965654 грн., в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2012 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10.02.2010 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в який просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом першої та апеляційної інстанції при вирішенні спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2005 по 30.09.2008, іншого законодавства за період з 01.10.2005 по 30.09.2008 та складено акт №39/230/03762064 від 29.01.2009.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення: № /0 від 12.02.2009, яким визначено позивачу податкове зобов'язання по податку на додану вартість на суму 3551412 грн.: основний платіж 2367608 грн., штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1183804 грн.; № /0 від 12.02.2009, яким визначено позивачу суму податкового зобов'язання по податку на прибуток на суму 5948152 грн.: основний платіж 2974076 грн., штрафні (фінансові) санкції 2974076 грн.

В порядку адміністративного оскарження податкові повідомлення рішення залишено без змін та прийняті податкові повідомлення - рішення: №/1 від 17.04.2009, №/1 від 17.04.2009; від 25.06.2009 року №/2 від 25.06.2009; №/2 від 25.06.2009.

В порядку адміністративного оскарження податкові повідомлення - рішення залишено без змін а скарги позивача без задоволення та прийнято податкові повідомлення - рішення: від 04.09.2009 року №/3 від 04.09.2009; № /3 від 04.09.2009.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п.1.25 ст.1, пп. 4.1.6. п.4.1. ст.4, п. 5.1, пп.5.2.1 п. 5.2. пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств", занижено податок на прибуток за перевірений період сумі 2974076 грн.; пп. 7.2.1, пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.4.1, пп. 7.4.4, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість", знижено податкове зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 2370440 грн.; пп. 3.1.3 п. 3.1 ст. 3, пп. 4.2.1 п. 4.2 ст. 4, пп. 8.1.1, п. 8.1 ст. 8. ст. 17, ст. 19 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб", занижено податок з доходів фізичних осіб в сумі 338 грн.; пп. 9.10.2 п. 9.10 ст. 9 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб", нараховано штраф в сумі 173 грн.; п. 3.1 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затверджене Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637.

Відповідач обґрунтовує донарахування позивачу суми податкового зобов'язання по податку на прибуток всього на суму 5948152 грн., оскільки відповідачем завищено валові витрати на суму 11838036 грн., а суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість всього на суму 3551412 грн., тим, що останнім не включено та знижено податкове зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 2370440 грн.

Однією з складових валових витрат є витрати, понесені позивачем у зв'язку із придбанням паливо - мастильних матеріалів у ПП „Євроторг-2012".

Іншою складовою валових витрат, є витрати, понесені позивачем у зв'язку із одержанням послуг від ТОВ „Будівельна компанія „Комфортбуд-1" по оренді спецтехніки та транспортних послугах.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств", валовими витратами виробництва та обігу визнається сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вказаного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених п. 5.3 - п. 5.7 цієї статті.

Нормами пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 цього ж Закону передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати платника, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що виконання зазначених договорів позивачем належним чином підтверджується долученими до матеріалів справи актами здачі приймання послуг та податковими накладними.

Крім того, відповідачем не наведено жодних доказів, які б підтверджували його доводи відносно недійсності податкових накладних та фіктивності проведених позивачем господарських операцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Судова колегія Вищого адміністративного суду України також вважає обґрунтованим спростування судом першої інстанції посилань податкового органу на факт непідтвердження платником податків використання у власній господарській діяльності отриманих по спірним господарським операціям послуг, оскільки наведеними законодавчими приписами однією з правових підстав для включення витрат до складу валових визначено саме подальше використання у власній господарській діяльності придбаних у постачальників послуг, а не безпосередньо факт їх використання.

Відносно донарахування підприємству податкових зобов'язань з податку на додану вартість слід зазначити наступне.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість", податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Підпунктом 7.4.5 цієї ж статті встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6 цього пункту).

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит, відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 зазначеного Закону, вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Зважаючи наведені законодавчі приписи, а також на те, що позивачем правомірно було віднесено до складу валових витрат вартість придбаних у контрагента послуг, формування ним податкового кредиту на підставі отриманих від постачальника податкових накладних обґрунтовано визнано судами попередніх інстанцій правомірним та таким, що відповідає вимогам положень ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість".

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Миколаївської міжрайонної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10.02.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2012 у справі № 2а-5968/09/1370 залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Миколаївської міжрайонної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10.02.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2012 у справі № 2а-5968/09/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко