Справа № 816/4650/14
Суддя: Філатов Ю.М.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 р.Справа № 816/4650/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Філатова Ю.М.

Суддів: Водолажської Н.С. , Бенедик А.П.

за участю секретаря судового засідання Зарицької Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2014р. по справі № 816/4650/14

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 31 жовтня 2014 року №.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2014р. по справі №816/4650/14 в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2014р. по справі №816/4650/14 позивач подав апеляційну скаргу, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою його позов задовольнити, вважає, що судом першої інстанції порушені норми права.

Відповідач вважає, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2014р. по справі №816/4650/14 прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача та представників сторін колегія суддів встановила, що підставою прийняття оскаржуваного повідомлення - рішення був акт перевірки позивача працівниками відповідача від 10 жовтня 2014 року №5741/16-01-17-01-11/НОМЕР_1, в якому зроблені висновки про порушення вимог податкового законодавства, а саме пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183, пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року на суму 36 558,79 грн., у тому числі: за квітень 2013 року у сумі 3 255,22 грн., за травень 2013 року - 4 609,02 грн., за червень 2013 року - 3 346,34 грн., за липень 2013 року - 3 906,43 грн., за серпень 2013 року - 4 254,47 грн., за вересень 2013 року - 4 406,99 грн., за жовтень 2013 року - 4 605,32 грн., за листопад 2013 року - 4 253,08 грн., за грудень 2013 року 3 921,92 грн.

Зазначене порушення полягає в тому, що платником податків перевищено загальну суму від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню сукупно у розмірі 300000 грн. (без врахування податку на додану вартість) протягом останніх 12 календарних місяців без подальшої реєстрації платником податку на додану вартість.

Колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні виходячи з наступного.

Згідно пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Відповідно даних звітів про застосування позивачем реєстратора розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок) та чеків періодичних звітів скорочених, позивачем у період з квітня 2012 по березень 2013 року допущено перевищення загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню у розмірі 300 000 грн. протягом останніх 12 календарних місяців, зокрема суму розрахунків згідно зі звітами становить 300 902,40 грн., а саме: у квітні 2012 року - 21 024,95 грн., у травні 2012 року - 25 761,40 грн., у червні 2012 року - 23 607,85 грн., у липні 2012 року - 26 431,86 грн., у серпні 2012 року - 26 693,45 грн., у вересні 2012 року - 24 105,75 грн., у жовтні 2012 року - 24 022,65 грн., у листопаді 2012 року - 24 425,30 грн., у грудні 2012 року - 28 897,90 грн., у січні 2013 року 28 530,53 грн., у лютому 2013 року - 22 449,66 грн., у березні 2013 року - 24 951,13 грн.

В порушення вимог пункту 183.2 статті 183 Податкового кодексу України, заяву на реєстрацію платником податку на додану вартість позивачем не подано та, відповідно, позивач не нараховував і не сплачував до бюджету податкові зобов'язання з ПДВ.

Відповідно до підпункту "а" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з підпунктом "а" пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку.

Пунктом 183.2 статті 183 Податкового кодексу України, у разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 183.7 статті 183 Податкового кодексу України, заява про реєстрацію особи як платника податку подається особисто такою фізичною особою або безпосередньо керівником або представником юридичної особи - платника (в обох випадках з документальним підтвердженням особи та повноважень) до контролюючого органу за місцезнаходженням (місцем проживання) особи. У заяві зазначаються підстави для реєстрації особи як платника податку.

Таким чином, оскільки позивачем за останні 12 календарних місяців (з березня 2012 року по квітень 2013 року (включно) перевищено визначений п. 181.1 ст. 181 ПК ліміт обсягу операцій з продажу (поставки) товарів/послуг, то відповідач дійшов вірного висновку про те, що позивач був зобов'язаний зареєструватися платником ПДВ і подати до ДПІ відповідну заяву.

Якщо особа, у якої обсяг оподаткованих операцій з постачання товарів/послуг за останні 12 місяців перевищив 300 000 грн., не подала до органу державної служби заяву, то обов'язок нарахування та сплати податкових зобов'язань з ПДВ у такої особи виникає з дня, наступного за граничним днем, який встановлений для подання заяви, тобто з 11 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій з постачання товарів/послуг понад 300 000 грн.

Незважаючи на те, що протягом 12 місяців (з квітня 2012 року по березень 2013 року), сума нарахована (сплачена) позивачем від здійснення операцій з постачання товарів/послуг перевищила 300 000 грн., він не дотримався обов'язку визначеного пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України щодо за реєстрації як платника податку на додану вартість.

В порушення наведених норм позивач не надав заяву про реєстрацію як платника ПДВ, а тому має нести відповідальність за не нарахування або несплату податку на додану вартість на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Відповідно до п. 177.1 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Основне правило податкового обліку приватного підприємця, який застосовує загальну систему оподаткування, наведене в п. 177.2 ст. 177 ПК України, відповідно до якого об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручкою у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Враховуючи наведене, контролюючий орган правомірно визначив податкове зобов'язання позивачу із коштів, які фактично надійшли на до його каси у 2012-2013 роках.

Згідно п. 202.1 ст. 202 ПК України звітним (податковим) періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал, з урахуванням таких особливостей: якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця.

Згідно п. 203.1 ст. 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

З наведеного вбачається, що застосовується касовий метод обчислення виручки, при якому враховуються усі надходження коштів, отримані, зокрема, в касу суб'єкта господарювання, тобто до обсягу виручки від реалізації, зокрема, товарів необхідно включати суми усіх коштів, що надійшли до каси платника податку у звітному податковому періоді.

Відповідачем встановлено, що позивач з квітня 2012 року по березень 2013 року (включно) перевищив граничний обсяг виручки в розмірі 300 000 грн.

Посилання позивача на те, що суму ПДВ, сплаченого ним постачальникам, слід вирахувати із суми загально обсягу виручки від продажу ним товарів, не може вважатись обґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Зі змісту п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України вбачається, що право на нарахування податку на додану вартість надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є саме операція з продажу товарів.

На момент перевірки позивач не був зареєстрованим платником ПДВ, а тому не мав права на отримання будь-яких податкових пільг в зв'язку зі сплатою ПДВ, в тому числі і на виключення сплачених на користь постачальників сум ПДВ при розрахунку сум від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню.

Оскільки позивач не був платником податку на додану вартість він не сплачував і податкові зобов'язання (що підтвердив і представник позивача у судовому засідання суду апеляційної інстанції).

Крім того, згідно пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України для визначення обсягу оподатковуваних операцій враховуються лише суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг та результати попереднього придбання платником товарів не впливають у наступному на порядок обрахування обсягу операцій за пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України.

Оскільки позивач не був платником податку на додану вартість, не нараховував його при продажу, і отримував гроші від покупців без податку на додану вартість із суми виручки податок на додану вартість не віднімається.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 183.10 статті 183 Податкового кодексу України будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Отже якщо особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку на додану вартість, не подала до органу державної податкової служби заяву або подала її з порушенням строку, встановленого пунктом 183.2 статті 183Податкового кодексу України, то обов'язок нарахування та сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість у такої особи виникає з дня, наступного за граничним днем, який встановлений для подання заяви, тобто з 11 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій з постачання товарів/послуг понад 300 000 грн.

Пунктом 10 підрозділу 2 "Особливості справляння податку на додану вартість" розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України встановлено, що за податковими зобов'язаннями з податку на додану вартість, що виникли: з 1 січня 2011 року до 31 грудня 2013 року включно ставка податку становить 20 відсотків; з 1 січня 2014 року - 17 відсотків.

Матеріалами справи підтверджено, що за період з квітня 2013 року по грудень 2013 року виручка від продажу товарів, згідно звітів про використання реєстраторів розрахункових операцій, склала 36 558,79 грн., в тому числі: за квітень 2013 року - 3 255,22 грн., за травень 2013 року - 4 609,02 грн., за червень 2013 року - 3 346,34 грн., за липень 2013 року - 3 906,43 грн., за серпень 2013 року - 4 254,47 грн., за вересень 2013 року - 4 406,99 грн., за жовтень 2013 року - 4 605,32 грн., за листопад 2013 року - 4 253,08 грн., за грудень 2013 року - 3 921,32 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість за квітень-грудень 2013 року у розмірі 36 558,79 грн.

Таким чином контролюючим органом вірно встановлено факт нездійснення позивачем реєстрації в якості платника податку на додану вартість у встановлені законом терміни та здійснення оподатковуваних операції після закінчення граничного терміну реєстрації, що призвело до заниження належного до сплати в бюджет податку на додану вартість.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суми податкового зобов'язання платника податків на підставах, визначених підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання.

Отже контролюючим органом вірно застосовано до позивача суму грошового зобов'язання в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), визначеними в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні та розрахунку до нього.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2014р. по справі № 816/4650/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Філатов Ю.М.
Судді(підпис) (підпис) Водолажська Н.С. Бенедик А.П.
Повний текст ухвали виготовлений 06.03.2015 р.