Справа № 820/2802/13-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2015р. м. Київ К/800/38779/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання рішення незаконним, зобов`язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15 травня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а :
У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив визнати незаконним рішення Харківського обласного військового комісаріату, оформленого у вигляді протоколу засідання комісії Харківського обласного військового комісаріату з розгляду питань, пов`язаних з встановленням статусу ветеранів війни №21 від 13 листопада 2012 року, щодо відмови у присвоєнні йому статусу учасника бойових дій та зобов`язати відповідача встановити позивачу статус учасника бойових дій і видати посвідчення «Учасник бойових дій».

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 15 травня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2013 року, позивачу відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 24 лютого 1983 року по 12 березня 1986 року ОСОБА_1 був перекладачем з англійської мови у Військовій частині № НОМЕР_1 , яка знаходилась в Ефіопії, де в той час велися бойові дії. На підтвердження зазначених обставин позивач надав нотаріально посвідчені заяви членів екіпажу, разом з якими він перебував на території Ефіопії, та які набули статусу учасника бойових дій з 1986 року.

Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про встановлення йому статусу учасника бойових дій.

Заява позивача була розглянута 13 листопада 2012 року на засіданні комісії Харківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій, рішенням якої (протокол №21 від 13 листопада 2012 року) у встановленні статусу учасника бойових дій позивачу відмовлено через відсутність даних про його безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні бойової діяльності військ. Згідно Витягу із протоколу комісія дійшла висновку про відсутність у позивача права на набуття статусу учасника бойових дій, оскільки в період проходження позивачем служби з 24 лютого 1983 року по 12 березня 1986 року на території Ефіопії бойові дії не велись, тобто позивач у той період в зоні бойових дій не перебував.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки позивач проходив службу на території Ефіопії не у визначений постановою Кабінету Міністрів України №63 від 08 лютого 1994 року період, коли там велись бойові дії, та за відсутності належних та допустимих доказів особистої участі позивача у бойових діях, рішення відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у присвоєнні статусу учасника бойових дій є правомірним.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Пунктом 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій визнаються: учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії. Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 63 від 08 лютого 1994 року затверджено Перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, і періодів бойових дій на їх території, що додається.

Так, вказаним Переліком визначено, що бойові дії на території Ефіопії велись в період з грудня 1977 року по листопад 1979 року.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно довідки Головного управління міжнародного військового співробітництва Міністерства оборони Російської Федерації №335/5/1/701 від 28 жовтня 2008 року ОСОБА_1 знаходився в Ефіопії в якості перекладача англійської мови з 24 лютого1983 року по 12 березня 1986 року.

Пунктом 6 приміток до Переліку держав і періодів бойових дій на їх території передбачено, що Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялися військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

Таким чином, виходячи зі змісту приписів наведеної примітки, лише у разі надання позивачем довідки 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил РСР про його особисту участь у бойових діях до нього може бути застосований вказаний пункт.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до листів - відповідей Військової частини НОМЕР_1 , військова частина витребуваними відомостями про участь у бойових діях ОСОБА_1 в Ефіопії не володіє.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що оскільки позивач проходив службу на території Ефіопії не у визначений постановою Кабінету Міністрів України №63 від 8 лютого 1994 року період, коли там велись бойові дії та за відсутності належних та допустимих доказів особистої участі позивача у бойових діях, рішення відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у присвоєнні статусу учасника бойових дій є правомірним.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та відповідають правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справах цієї категорії, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 03 червня 2014 року у справі № 21-137а14.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують. Оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а тому підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

Відповідно до вимог частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, оскаржувані судові рішення постановлені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15 травня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2013 року без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.І. Мойсюк

В.В. Тракало