Справа № 818/3315/14
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 р.Справа № 818/3315/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10.12.2014р. по справі № 818/3315/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго"

до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області

про визнання протиправним податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

21.11.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" звернулося до суду із позовом, у якому просило визнати протиправним податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області № /58400 від 06.11.2014 року.

Сумський окружний адміністративний суд постановою від 10.12.2014 року позовні вимоги задовольнив.

Визнав протиправним податкове повідомлення - рішення № /58400 від 06.11.2014 року, яким збільшено зобов'язання з податку на додану вартість на 34 343 грн. за основним платежем та 17 171,5 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Державна податкова інспекція у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, на думку апелянта, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про правомірність формування ТОВ"Сумитеплоенерго" податкового кредиту.

У відповідності до положень ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена адміністративна справа розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, що ДПІ у м. Сумах проведено камеральну електронну перевірку даних, задекларованих позивачем у податковій декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 року. За наслідками перевірки 06 листопада 2014 року винесено податкове повідомлення - рішення № /58400, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 34 343 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 17171 грн. 50 коп. (а.с. 7).

З акту перевірки вбачається, що до податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 року подано додаток 8 "Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних)" на податкову накладну по контрагенту ТОВ "Ест Віст" та надано копію платіжного доручення, не завірену печаткою позивача та підписом платника податків або його посадовою особою. На підставі цього зроблено висновок про порушення п. 201.10 ст. 201, п.п. 198.2, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1, 200.3 ст. 200 ПК України, в результаті чого неправомірно віднесено до складу податкового кредиту ПДВ у розмірі 34 343 грн.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем документи повністю підтверджують правомірність формування податкового кредиту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Положеннями пункту 44.1 ст.44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Положення п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України визначає, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

При цьому, відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У відповідності до абз.2 п.198.6 ПК України у разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Разом з тим, згідно з абз. 1 та абз. 2 п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період (абз. 9 п. 201.10 ст. 201 ПК України).

Крім того, відповідно до абз. 11 та абз. 12 п. 201.10 ст. 201 ПК України у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг. Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.

Аналізуючи вказані вище правові норми, колегія суддів приходить до висновку, що факт здійснення господарської діяльності має підтверджуватися належним чином оформленими первинними документами, що дає право на формування податкового кредиту.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем 19.09.2014 року до ДПІ в м. Сумах податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2014 року, додаток №8 до декларації - заяву про відмову постачальника - ТОВ "ЕСТ ВІС" надати податкову накладну від 13.08.2014 року № 38. Також подано заяву № 2842 від 18.09.2014 року про порушення продавцем ТОВ "ЕСТ ВІС" порядку заповнення та реєстрації в Єдиному державному реєстрі зазначеної податкової накладної разом з копією платіжного доручення, що засвідчує факт сплати придбання товарів (а.с. 16-19, 20,21). Подана копія платіжного доручення не була засвідчена печаткою підприємства, тому 16.10.2014 року позивач додатково подав до ДПІ в м. Сумах належним чином засвідчені копію платіжного доручення та податкову накладну (а.с. 23-26).

Акт № 4145/18-19-15-02 перевірки позивача, на підставі якого прийняте спірне податкове повідомлення - рішення, датований 17.10.2014 року. Тобто, на момент проведення камеральної перевірки у податкового органу містилася інформація щодо правомірності заявленої суми податкового кредиту у декларації за серпень 2014 року (заява про відмову постачальника надати податкову накладну та первинні документи для підтвердження здійснення господарських операцій), що є достатньою підставою для підтвердження розміру податкового кредиту, заявленого в податковій декларації. Відповідальність за несвоєчасне подання документів, що додаються при подачі податкової декларації за звітний податковий період до заяви у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі, Податковим кодексом не передбачена.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції, що надані позивачем документи повністю підтверджують правомірність формування податкового кредиту.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивач ставив за мету здійснення господарської діяльності, а не отримання податкової вигоди.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.

Отже, переглянувши постанову суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при її прийнятті суд першої інстанції у повному обсязі з'ясував обставини справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10.12.2014р. по справі № 818/3315/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Ральченко І.М.
Судді Бершов Г.Є. Катунов В.В.