Справа № 810/478/15
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

810/478/15

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року 810/478/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу за позовом Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Великоснітинське навчально-дослідне господарство ім. О.В. Музиченка» до Управління Пенсійного фонду України в м. Фастові та Фастівському районі про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

Відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України «Великоснітинське навчально-дослідне господарство ім. О.В. Музиченка» звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Фастові та Фастівському районі про визнання протиправним та скасування рішення від 29.12.2014 №51 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що з 01.01.2011 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» була виключена у зв’язку з набранням чинності Закону України від 07.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування», а тому Управління Пенсійного фонду України в м. Фастові та Фастівському районі Київської області не мало правових підстав для прийняття спірного рішення 29.12.2014 №51.

Крім того, позивач зазначив, що у 2010 відповідач проводив перевірку підприємства з питань дотримання вимог законодавства щодо нарахування, обчислення та сплати внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, за результатами якої порушень вимог чинного законодавства не встановлено, що відображено в Акті перевірки від 19.10.2010 №25.

Таким чином, позивач вважає спірне рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких просив суд у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що відповідно до Прикінцевих положень Закону України від 07.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування» стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Таким чином, на думку відповідача, ним правомірно застосовано вимоги ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» при прийнятті спірного рішення. Відносно твердження позивача про те, що під час попередньої перевірки у 2010 році порушення не існувало, відповідач пояснив, що предметом перевірки, результати якої відображено в Акті від №25, була перевірка правильності обчислення і повноти нарахування внесків (брались до уваги показники заборгованості з виплати заробітної плати та нарахування), а питання своєчасності сплати не перевірялось.

У судове засідання сторони не з'явились, разом з цим, через канцелярію суду надійшли клопотання представників сторін про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, якщо всі особи, які беруть участь у справі заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

За таких обставин, судом визнано за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, з’ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України «Великоснітинське навчально-дослідне господарство ім. О.В.Музиченка» перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Фастові та Фастівському районі Київської області.

29.12.2014 Управлінням Пенсійного фонду України в м. Фастові та Фастівському районі Київської області прийнято рішення №51 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду, згідно з яким позивачу на підставі п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» за несвоєчасну сплату страхових внесків застосовано фінансові санкції і нараховано пеню за період з 20.03.2006 по 24.12.2008 у сумі 14 888,98 грн.

Не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно зі статтею 14 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» страхувальниками відповідно до цього Закону є:

1) роботодавці:

підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно з частиною шостою статті 20 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Як вбачається із розрахунку фінансових санкцій і пені по особовому рахунку Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Великоснітинське навчально-дослідне господарство ім. О.В.Музиченка», позивачем порушено строки сплати страхових внесків за період з 20.03.2006 по 24.12.2008.

Відповідно до пункту другого частини дев’ятої статті 106 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» (у редакції до 01.01.2011) за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Законом України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», який набрав чинності 01.01.2011, вказану норму виключено.

Проте, згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, законодавець передбачив право органів Пенсійного фонду України застосовувати фінансові санкцій за порушення своєчасності сплати страхових внесків, які відбулись до 01.01.2011, на підставі законодавства, що діяльно до набрання чинності Законом України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування».

Відносно твердження позивача про те, що попередньою перевіркою за період з 01.01.2006 по 30.09.2010, за результатами якої складено Акт від 19.10.2010 №25, не було встановлено порушень пенсійного законодавства, слід зазначити наступне.

Як вбачається із зазначеного Акта, предметом перевірки була правильність обчислення, повнота нарахування внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування за період з 01.01.2006 по 30.09.2010. Тобто, попередньою перевіркою позивача не досліджувались питання своєчасності сплати страхових внесків. При цьому, спірне рішення прийнято у зв’язку з тим, що за вказаний період у позивача наявні порушення строків сплати нарахованих страхових внесків, а не їх суми. Тому, твердження позивача про те, що відповідач не мав підстав для прийняття спірного рішення, оскільки згідно з Актом перевірки від 19.10.2010 №25 розбіжностей по нарахуванню і сплаті внесків не має, є необґрунтованими.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем не було надано суду доказів того, що підприємством своєчасно сплачувались страхові внески у період з 20.03.2006 по 24.12.2008.

Враховуючи викладене, а також з огляду на пункт 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 08.07.2010 №2464-VI»“Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідач приймаючи спірне рішення на підставі п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» діяв правомірно, тому підстави для скасування даного рішення відсутні.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Обов’язок доказування визначений у статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України. Зокрема, частина перша даної норми встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частина друга даної статті визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов’язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Наявні у справі докази свідчать про правомірність прийнятого пенсійним органом рішення.

Водночас, під час судового розгляду позивачем не було доведено суду обґрунтованості позовних вимог, а також не спростовано доводів відповідача.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 94 кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Оскільки відповідачем не понесено судових витрат, судові витрати стягненню на користь відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 70, 71, 94, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити Відокремленому підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Великоснітинське навчально-дослідне господарство ім. О.В.Музиченка» в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Василенко Г.Ю.