Справа № 826/17583/14
Суддя: Романчук О.М
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

03 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: Романчук О.М.,

Суддів: Глущенко Я.Б.,

Вівдиченко Т.Р.,

при секретарі Артюхіній М.А.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдшуз» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдшуз» до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, за участю третьої особи Головного управління державного казначейства України у м.Києві про визнання протиправними дій, скасування рішень та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Трейдшуз» (звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про:

- визнання протиправними дій Київської міжрегіональної митниці Міндоходів щодо відмови у прийнятті митної декларації від 14 жовтня 2014 року № 100270002/2014/306822;

- визнання недійсною картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 15 жовтня 2014 року № 100270002/2014/30565;

- визнання протиправним та скасування рішення Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 15 жовтня 2014 року № 10027002/2014/000440/2;

- стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдшуз» () надмірно сплачених сум податку на додану вартість у розмірі 11 567,65 грн., ввізного мита у розмірі 5 258,02 грн.

В судовому засіданні від 03 грудня 2014 року, протокольною ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби у місті Києва.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 26 грудня 2014 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить її скасувати, та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 квітня 2014 року між ТОВ «Трейдшуз» (покупець) та підприємством «ЦентрО» (Російська Федерація) (продавець) було укладено договір поставки № AW14-CenUKR01, згідно умов якого продавець зобов'язується продати, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити покупцю взуття сезону осінь-зима 2014-2015 року у строки, кількості, асортименті та за вартістю товару згідно з специфікаціями.

Відповідно до додаткової угоди від 05 травня 2014 року до договору поставки від 01 квітня 2014 року № AW14-CenUKR01 поставка товару здійснюється на умовах FCA (франко-перевізник) - Рига, Латвія.

14 жовтня 2014 року позивачем через свого митного брокера в порядку електронного декларування було подано до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів МД № 100270002/2014/306822 з метою митного оформлення товару, отриманого за вказаним вище контрактом, а саме: взуття на підошві з термопластикової гуми та верхом з текстильного матеріалу, міжсезонне, різнокольорове: - напівчеревики типу кросівки жіночі (верх: текстиль; підкладка: текстиль) арт. AV010 - 1 630 пар; - напівчеревики типу кросівки жіночі (верх: текстиль; підкладка: текстиль) арт. AV010 - 1 280 пар; - напівчеревики типу кросівки жіночі (верх: текстиль; підкладка: текстиль) арт. AV010 - 1 100 пар; - напівчеревики типу кросівки жіночі (верх: текстиль; підкладка: текстиль) арт. AV010 - 1 630 пар; - напівчеревики типу кросівки жіночі (верх: текстиль; підкладка: текстиль) арт. AV010 - 1 630 пар; - напівчеревики типу кросівки жіночі (текстиль; підкладка: текстиль) арт. AV010 - 1 630 пар; Всього 8 900 пар. Країна виробництва CN. Виробник Guangzhou Centrofashion Co. Ltd. Торгова марка Centro.

Позивачем для митного оформлення зазначеного товару разом з митною декларацією були надані наступні документи:

- договір поставки від 01 квітня 2014 року № AW14-CenUKR01;

- додаткову угоду від 05 травня 2014 року до договору поставки від 01 квітня 2014 року № AW14-CenUKR01;

- специфікацію від 09 жовтня 2014 року № 1AVTO/K091014;

- комерційний інвойс від 09 жовтня 2014 року № 1AVTO/K091014;

- CMR (міжнародна товарно-транспортна накладна) від 09 жовтня 2014 року № 052069;

- книжку МДП (Carnet TIR) ХН.77604705 від 09 жовтня 2014 року;

- пакувальний лист від 09 жовтня 2014 року № 1AVTO/K091014;

- договір на перевезення вантажів у міжнародному сполученні;

- транспортно-експедиторське обслуговування від 27 травня 2014 року № 270514/2 з додатковою угодою до нього від 10 жовтня 2014 року № 101014;

- інформацію про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю товару (наявність на товаросупровідних документів відбитку шпампу) від 09 жовтня 2014 року № 2730;

- інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару від 09 жовтня 2014 року № 270;

- декларацію про походження товару від 09 жовтня 2014 року № 1AVTO/K091014.

За наслідками опрацювання наданих ТОВ «Трейшуз» документів Київською міжрегіональною митницею Міндоходів виявлено наявність у них розбіжностей.

Київською міжрегіональною митницею Міндоходів у зв'язку із сумнівами щодо митної вартості товару, було запропоновано декларанту надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товару.

Проте позивач в своєму електронному листі від 15 жовтня 2014 року повідомив контролюючий орган про те, що він не має можливості надати додатково витребувані документи.

На виконання вимог пункту 6 статті 54 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI Київською міжрегіональною митницею Міндоходів було відмовлено позивачу у митному оформленні задекларованого товару, у зв'язку з чим оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 15 жовтня 2014 року № 100270002/2014/30565.

Підставою для відмови у митному оформленні було прийняте рішення про коригування митної вартості товарів від 15 жовтня 2014 року № 100270002/2014/000440/2.

Зокрема, відповідно до рішення № 100270002/2014/000440/2 митна вартість товару визначена 3,1488 USD/одиницю із застосуванням резервного методу.

В подальшому Київською міжрегіональною митницею Міндоходів надано згоду на випуск товарів у вільний обіг згідно з митною декларацією від 15 жовтня 2014 року № 100270002/2014/306915 під гарантійні зобов'язання, шляхом сплати до державного бюджету сум податків і зборів згідно митної вартості, визначеної митним органом в повному обсязі, та щодо надання протягом 80 днів з дня випуску товарів відповідних документів для підтвердження заявленої митної вартості.

Незгода з діями Київської міжрегіональної митниці Міндоходів щодо відмови в прийнятті митної декларації, прийнятими карткою відмови та рішенням про коригування митної вартості товарів, необхідністю вчинення певних дій та повернення надміру сплачених коштів, зумовила звернення позивача з адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що документи, які були надані позивачем контролюючому митному органу під час здійснення митного оформлення товару, не підтверджують заявлену ним митну вартість товару та не містять всієї необхідної інформації для підтвердження заявленої товариством митної вартості товару за першим методом (за ціною договору).

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та здійснивши системний аналіз чинного законодавства, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються нормами Митного кодексу України, Порядком виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року №631.

Так, згідно з п.2 ст.52 МК України, декларант зобов'язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У ч.2 ст.53 МК України визначено перелік документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення. До таких документів належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Разом з тим, ч.3 ст.53 МК України прямо передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до пп.4.5.10 п.4.5 розділу 4 Порядку №631, перевірка правильності визначення митної вартості товарів належить до митних формальностей, що виконуються при митному оформленні митної декларації.

Частиною 1 статті 54 МК України регламентовано, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з п.1 ч.4 ст.54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.2 ст.58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Пунктом 4.4 розділу IV Порядку №631 прямо передбачено, що митний орган відмовляє у прийнятті МД виключно з таких підстав: МД не містить усіх відомостей або подана без рахунка або іншого документа, який визначає вартість товару та у випадках, встановлених Кодексом, ДМВ; ЕМД не містить встановлених законодавством обов'язкових реквізитів; МД подано з порушенням інших вимог, встановлених Кодексом.

Отже, з викладених законодавчих положень вбачається, що встановлення дійсності заявленої митної вартості товару є не лише повноваженням контролюючих митних органів, а й їх обов'язком, який здійснюється шляхом співставлення митної вартості товару, зазначеної суб'єктом господарювання у митній декларації із даними документації, поданої декларантом.

При цьому, у випадках виявлення розбіжностей або виникнення сумнівів щодо правильності визначення митної вартості товару законодавством передбачено право контролюючого митного органу витребувати у декларанта відповідну додаткову підтверджуючу документацію та відмовляти у прийнятті митної декларації, зокрема, у випадку ненадання суб'єктом господарювання такої документації.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів встановила, що витребування контролюючим митним органом у позивача додаткової документації обумовлено відсутністю у документах, поданих декларантом для доведення заявленої митної вартості, необхідних відомостей, які б підтверджували числові значення митної вартості товарів.

Разом з тим, як було встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не заперечується самим апелянтом у доводах апеляційної скарги, позивачем на вимогу контролюючого митного органу не було надано ані таких документів, ані обґрунтованих пояснень щодо неможливості їх подання, а лише викладено точку зору товариства щодо відсутності потреби в їх наданні.

Доводи апелянта стосовно того, що відповідачем при обранні резервного методу обчислення митної вартості товару не було обґрунтовано підстав незастосування попередніх п'яти методів, чим порушено приписи ч.3 ст.57 МК України, згідно до якої кожний наступний метод визначення митної вартості товарів застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, є не обґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на наступне.

Згідно матеріалів справи, під час проведення контролю за правильністю визначення митної вартості товару, заявленого за митною декларацією від 14 жовтня 2014 року № 100270002/2014/306822, контролюючим органом встановлено, що документи подані до митного оформлення відповідно до статті 53 Кодексу, не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та містили розбіжності.

Так, в п. 4.4. додаткової угоди від 05 травня 2014 року до договору поставки від 01 квітня 2014 року № AW14-CenUKR01 зазначено, що ціна товару включає вартість товару, вартість предметів, які входять в комплект з товаром, вартість пакування, сортування, навантаження, маркування, вартість антикрадіжних міток та робіт по їх встановленню, отримання дозволу на експорт та виконання митних формальностей, необхідних для вивезення товару та інших необхідних платежів, пов'язаних з вивезенням товару , а також інші витрати, які відносяться до товару до моменту набуття права власності на нього. Умовами поставки є FCA - Riga. Проте, документи або відомості стосовно числових значень складових митної вартості декларантом не надавались.

Пунктом 4.2 договору поставки від 01 квітня 2014 року № AW14-CenUKR01 встановлено, що ціни на поставлений товар встановлюється в доларах США та вказуються в специфікаціях, але такі специфікації декларантом надані не були.

В п.1.3 договору на перевезення вантажів в міжнародному сполученні, транспортно-експедиторське обслуговування від 27 травня 2014 року № 270514/2 зазначено, що заявки, оформлені по формі, вказаній в доповненні № 1, скріплені печатками та підписами сторін є невід'ємною частиною цього договору. Також, в п.4.1 даного договору передбачено, що всі тарифи в рамках контракту виставлені в доларах США та Євро, виходячи з узгодженого тарифу, вказаного у відповідному доповненні № 2.

Проте, декларантом під час митного оформлення товару не надано контролюючого органу вказані заявки та доповнення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, до прийняття оскаржуваного рішення, відповідачем позивачу було запропоновано надати додаткові документи:

- документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів;

- платіжні та бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товарів та містять реквізити для ідентифікації товарів;

- документи, що містять відомості про вартість перевезення;

- копію митної декларації країни відправлення;

- каталоги, прайс-листи виробника товару;

- виписку з бухгалтерської документації;

- висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

Дані вимоги декларант не виконав, а саме в частині надання додаткових документів, про що свідчить електронний лист ТОВ «Трейдшуз» від 15 жовтня 2014 року.

Враховуючи вищевикладене орган доходів і зборів правомірно відмовив у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та прийняв рішення про коригування митної вартості товарів.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, а тому вона задоволенню не підлягає.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, у відповідності до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдшуз» - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 26 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 05.03.2015 року

Головуючий суддя: О.М. Романчук

Судді: Я.Б. Глущенко

Т.Р.Вівдиченко

Головуючий суддя Романчук О.М

Судді: Глущенко Я.Б.

Вівдиченко Т.Р.