Справа № 815/6827/14
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6827/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагентства в Одеській області про визнання дії протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 або позивач) до Головного управління Держземагентства в Одеській області (далі - Держземагентство), в якому позивач просить суд визнати бездіяльність Держземагентства стосовно ненадання відповіді у строк, передбачений ст. 123 Земельного кодексу України, протиправною та такою, що грубо порушує вимоги ст. 123 Земельного кодексу України; визнати бездіяльність Держземагентства стосовно ненадання відповіді у строк, передбачений ст. 123 Земельного кодексу України, протиправною та такою, що грубо порушує принципи верховенства права, закріплені ст. 8 Конституції України; визнати бездіяльність Держземагентства стосовно ненадання відповіді у строк, передбачений ст. 123 Земельного кодексу України, протиправною та такою, що грубо порушує честь, гідність, права і свободи, що визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю та є головним обов'язком держави у відповідності до змісту ст. 3 Конституції України; визнати бездіяльність Держземагентства стосовно ненадання відповіді у строк, передбачений ст. 123 Земельного кодексу України, протиправною та такою, що грубо порушує межі повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відповідно до змісту ч.2 ст.19 Конституції України; визнати бездіяльність Держземагентства стосовно ненадання відповіді у строк, передбачений ст. 123 Земельного кодексу України, протиправною та такою, що грубо порушує гарантоване право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк, у відповідності до ст. 40 Конституції України; визнати бездіяльність Держземагентства під час розгляду звернення від 14.10.2014р. стосовно ненадання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 222,9346 га в оренду строком на 49 років для ведення фермерського господарства на території Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області за межами населеного пункту із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають в запасі, протиправною та такою, що грубо порушує вимоги ст. 123 Земельного кодексу України; визнати бездіяльність Держземагентства під час розгляду звернення від 14.10.2014р. стосовно ненадання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 222,9346 га в оренду строком на 49 років для ведення фермерського господарства на території Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області за межами населеного пункту із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають в запасі, у відповідності до вимог ст. 123 Земельного кодексу України, протиправною та такою, що грубо порушує принципи верховенства права, закріплені ст. 8 Конституції України; визнати бездіяльність Держземагентства під час розгляду звернення від 14.10.2014р. стосовно ненадання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 222,9346 га в оренду строком на 49 років для ведення фермерського господарства на території Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області за межами населеного пункту із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають в запасі, у відповідності до вимог ст. 123 Земельного кодексу України, протиправною та такою, що грубо порушує межі повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відповідно до змісту ч.2 ст.19 Конституції України; визнати бездіяльність Держземагентства під час розгляду звернення від 14.10.2014р. стосовно ненадання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 222,9346 га в оренду строком на 49 років для ведення фермерського господарства на території Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області за межами населеного пункту із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають в запасі, у відповідності до вимог ст. 123 Земельного кодексу України, протиправною та такою, що грубо порушує честь, гідність, права і свободи, що визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю та є головним обов'язком держави у відповідності до змісту ст. 3 Конституції України; зобов'язати Держземагентство видати наказ у відповідності до вимог ст. 123 Земельного кодексу України про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у довгострокову оренду (строком на 49 років) для ведення фермерського господарства площею 222,9346 га із земель сільськогосподарського призначення, що перебувають в запасі на території Кілійської міської ради (за межами населеного пункту) Кілійського району Одеської області.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 14.10.2014р. подав до Держземагентства клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки орієнтовною площею 222,9346 га в оренду строком на 49 років для ведення фермерського господарства на території Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області за межами населеного пункту із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають в запасі. До моменту подачі позову ним не отримано ані дозволу на розробку проекту землеустрою, ані відмови в наданні такого дозволу. Проте станом на 02.12.2014р. позивачем отримано відповідь з боку Головного управління Держземагентсвта в Одеській області на звернення від 14.10.2014р., зміст якої, на думку позивача, не містить обґрунтованих підстав та будь-яких документальних доказів законності відмови в задоволенні законних вимог заявника стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки відповідно до звернення від 14.10.2014р. До того ж на момент подачі звернення позивачем надано усі документи. Передбачені статтею 123 Земельного кодексу України, а саме викопіювання з бажаним місцем розташування земельної ділянки, копії документів про освіту, стаж праці у сільськогосподарській галузі тощо.

В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд заволинити адміністративний позов.

Представник Держземагенства в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечувала з підстав, викладених в письмових запереченнях.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відтак суд ухвалив про розгляд справи в письмовому провадженні.

Представники сторін проти продовження розгляду справи в письмовому провадженні не заперечували.

Як зазначено у письмових запереченнях Держземагенства проти адміністративного позову ОСОБА_1, остання не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на те, що при розгляді звернення ОСОБА_1 Держземагенство діяло в межах визначених законом повноважень та надало відповідь на неї з дотриманням норм чинного законодавства України.

Дослідивши наявні матеріали справи, судом встановлено наступні факти та обставини.

14.10.2014р. позивач звернувся до Головного управління Держземагенства в Одеській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :01:002:1312 площею 222,9346 га в оренду строком на 49 років для ведення фермерського господарства на території Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області за межами населеного пункту за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності. До вказаної заяви позивачем надано копію паспорта громадянина України, копію ідентифікаційного коду, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, копія трудової книжки, ксерокопія диплому спеціаліста (а.с.42-49).

Листом від 14.11.2014р. за вих. № 19-15-0.9-10854/2-14 Держземагенством надано позивачу відповідь на заяву від 14.10.2014р., в якому значиться, що Держземагенство відмовляє ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки у зверненні ОСОБА_1 зазначені два земельні масиви, а відповідно до ст. 7 ЗУ «Про фермерське господарство» земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовиим угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури (а.с.50).

Повно та всебічно оцінивши надані сторонам докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, якими врегульовано спірні відносини між сторонами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до положень статтей 15, 202, 203 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) відповідач - Головне управління Держземагенства в Одеській області - є регіональним підрозділом центрального органу виконавчої влади у сфері земельних відносин та має відповідні владні повноваження.

Згідно з Положенням про Головне управління Держземагенства в Одеській області, затверджене Наказом Держземагенства України №310 від 06.07.2012р. із змінами, внесеними згідно Наказу Державного агентства земельних ресурсів України від 01.03.2013р. №85 (надалі - Положення), Головне управління Держземагенства в Одеській області є територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України та йому підпорядковане.

Частиною 4 статті 122 ЗК України встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Зазначена норма кореспондується з Пунктом 4.30 Положення, відповідно до якого Головне управління Держземагенства в Одеській області передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб в межах області.

Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер :01:002:1312 (площею 222,9346, місце розташування: Одеська область, Кілійський район, Кілійська міська рада) за цільовим призначенням вказана земельна ділянка є землями запасу та належить до категорії «землі сільськогосподарського призначення» (а.с.108).

Таким чином, передача спірної земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства належить до повноважень Головного управління Держземагенства в Одеській області.

Порядок здійснення передачі земельних ділянок у користування встановлено ст. 123 ЗК України, а також статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство».

Відповідно до ч.1 ст.123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Частиною 2 та 3 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до положень ст. 7 ЗУ «Про фермерське господарство» для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.

Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельних ділянок розробляється за рахунок Українського державного фонду підтримки фермерських господарств. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону (ч.2 ст. 7 ЗУ «Про фермерське господарство»).

Земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності (ч. 3 цього ж закону).

Частиною 4 статті 7 ЗУ «Про фермерське господарство» у разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом. Рішення суду про задоволення позову є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості), видачі документа, що посвідчує право власності або укладання договору оренди. Відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться після збирання врожаю на цій ділянці попереднім землекористувачем.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що заява особи, зацікавленої в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування, розглядається відповідним органом державної влади у місячний термін.

З матеріалів справи суд встановив, що відповідь на заяву ОСОБА_1 від 14.10.2014р. надано листом від 14.11.2014р. за вих. № 19-15-0.9-10854/2-14, відправленим на адресу позивача поштою 14.11.2014р., що підтверджується реєстром поштових відправлень (а.с.84) та зі слів позивача, отримано ним 02.12.2014р. Тобто відповідь на звернення позивача надано Держземагенством у місячний термін, як того вимагають положення ст. 123 ЗК України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання бездіяльності Держземагентства стосовно ненадання відповіді у строк, передбачений ст. 123 Земельного кодексу України, протиправною та такою, що грубо порушує вимоги ст. 123 Земельного кодексу України; принципи верховенства права, закріплені ст. 8 Конституції України; честь, гідність, права і свободи, що визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю та є головним обов'язком держави у відповідності до змісту ст. 3 Конституції України; межі повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відповідно до змісту ч.2 ст.19 Конституції України; гарантоване право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк, у відповідності до ст. 40 Конституції України є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Підстави для надання відмови органом державної влади, до повноважень якого належить прийняття рішення про надання земельних ділянок у власність або користування, визначені статтею 123 ЗК України. Так, зокрема, відповідно до ч. 3 цієї статті підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як вбачається з відповіді Держземагенства, наданій ОСОБА_1 у листі від 14.11.2014р. за вих. № 19-15-0.9-10854/2-14, підставою для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_1 слугувало те, що у заявах ОСОБА_1 про відведення проектів землеустрою зазначено два земельні масиви.

З цього приводу суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 ЗУ «Про фермерське господарство» земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.

Термін «єдиний земельний масив» введено Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», однак положеннями вказаного закону його зміст чітко не визначений. Разом із тим, вказаний Закон описує, в тому числі, земельний масив - як сукупність земельних ділянок сільськогосподарського призначення (сільськогосподарських угідь) придатних для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства та несільськогосподарських угідь, необхідних для їх обслуговування (зокрема, земель під польовими дорогами, меліоративними системами, господарськими шляхами, прогонами), що мають спільні межі та обмежені природними та/або штучними елементами рельєфу (автомобільними дорогами загального користування, полезахисними лісовими смугами та іншими захисними насадженнями, водними об'єктами тощо).

З наведеного вбачається, що під терміном «земельний масив» розуміється не лише виключно земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Таким масивом є й земельні ділянки сільськогосподарського призначення з іншими несільськогосподарськими угіддями, що узгоджується з ч. 7 ст. 7 ЗУ «Про фермерське господарство», в розумінні якого єдиний масив - це земельні ділянки з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.

Крім того, посилання відповідачем на те, що ОСОБА_1 подав клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою стосовно двох земельних масивів як підставу для відмови в наданні такого дозволу суд вважає безпідставною та такою, що не відповідає положенням ст. 123 ЗК України, нормами якої передбачено вичерпний перелік підстав для відмови в наданні відповідним органом дозволу на розробку проекту землеустрою.

Як встановлено ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду справи відповідач в обґрунтування своєї позиції повідомив суду, що відповідно до інформації Кілійської міської ради Одеської області від 11.11.2014 року №02-11/1024, виконком Кілійської міської ради Одеської області заперечує щодо можливості надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 222,9346 га. Згідно листа Кілійської районної державної адміністрації Одеської області від 05.11.2014р. №18/2316 неможливо порушувати цілісність рисової системи, яка розташована на цих спірних землях.

Відповідач також надав до суду копії розпоряджень Кілійської районної державної адміністрації Одеської області від 29.12.2007р. №967 «Про надання згоди СВК «Маяк» на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 376,8 га в довгострокову оренду терміном на 25 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають в запасі на території Кілійської міської ради» (а.с. 133), від 22.12.2009р. №656 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 25 років СВК «Маяк» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кілійської міської ради Одеської області» (а.с. 132), від 12.10.2010р. №530 (а.с. 131) та від 30.12.2010р. №693 «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 22.12.2009р. №656 (а.с.130).

Проте суд не бере до уваги наведені посилання відповідача як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до п. «в»-«г» ч. 1 ст. 186 ЗК України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому цим Кодексом, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, встановлених цим Кодексом, розпоряджаються земельними ділянками або приймають рішення про зміну їх цільового призначення; проекти землеустрою сільськогосподарських підприємств, установ і організацій, особистих селянських, фермерських господарств після погодження їх із сільськими, селищними, міськими радами або районними державними адміністраціями розглядаються і затверджуються власниками землі або землекористувачами.

Водночас підстави для проведення землеустрою визначені ст. 22 Закону України «Про землеустрій», згідно з положеннями якої землеустрій здійснюється на підставі: а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; в) судових рішень.

Із системного аналізу наведених правових норм вбачається, що отримання згоди від органів місцевого самоврядування та місцевих органів державної виконавчої влади стосовно надання земельної ділянки у користування громадянам є одним з етапів процесу землеустрою, здійсненню якого передує отримання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою.

Тобто погодження органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування проектів землеустрою має юридичне значення в ході здійснення саме процесу землеустрою, який відповідно до норм діючого законодавства здійснюється лише після прийняття рішення про проведення робіт із землеустрою.

В свою чергу, отримання такого погодження для прийняття рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як встановлено судом, станом на 10.09.2014р., тобто вже після того, як Кілійською районною державною адміністрацією Одеської області видано згадані вище розпорядження стосовно надання СВК «Маяк» дозволу на розробку проекту землеустрою, інформація про право власності на спірну земельну ділянку у Державному земельному кадастрі відсутня (а.с.122).

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосовно визнання бездіяльності Держземагентства в особі начальника Держземагентства під час розгляду звернення від 14.10.2014р. стосовно ненадання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 222,9346 га в оренду строком на 49 років для ведення фермерського господарства на території Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області за межами населеного пункту із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають в запасі, протиправною, є обґрунтованими та підлягають в цій частині задоволенню.

Як зазначено в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" із змінами, внесеними згідно Постанови ВСУ №2 від 19.03.2010, при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 р.N 899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай); вирішує відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України від 19 червня 2003 р. N 973-IV "Про фермерське господарство" питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобов'язує їх розглянути заяву з цього приводу, не розглядають її за наявності необхідних документів). В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо".

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

За таких умов, встановивши, що відмова відповідача у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :01:002:1312 площею 222,9346 га в оренду строком на 49 років для ведення фермерського господарства на території Кілійської Міської ради Кілійського району Одеської області за межами населеного пункту за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності є протиправно, суд дійшов висновку про необхідність зобов'язання відповідача видати наказ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у довгострокову оренду (строком на 49 років) для ведення фермерського господарства площею 222,9346 га із земель сільськогосподарського призначення, що перебувають в запасі на території Кілійської міської ради (за межами населеного пункту) Кілійського району Одеської області.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163, 167,186, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держземагентства в Одеській області про визнання дії протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держземагентства в Одеській області під час розгляду звернення від 14.10.2014р. стосовно ненадання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 222,9346 га в оренду строком на 49 років для ведення фермерського господарства на території Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області за межами населеного пункту із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають в запасі.

Зобов'язати Головне управління Держземагенства в Одеській області видати наказ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 у довгострокову оренду (строком на 49 років) для ведення фермерського господарства площею 222,9346 га (кадастровий номер :01:002:1312) із земель сільськогосподарського призначення, що перебувають в запасі на території Кілійської міської ради (за межами населеного пункту) Кілійського району Одеської області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.М.Токмілова

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держземагентства в Одеській області про визнання дії протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держземагентства в Одеській області під час розгляду звернення від 14.10.2014р. стосовно ненадання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 222,9346 га в оренду строком на 49 років для ведення фермерського господарства на території Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області за межами населеного пункту із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають в запасі.

Зобов'язати Головне управління Держземагенства в Одеській області видати наказ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 у довгострокову оренду (строком на 49 років) для ведення фермерського господарства площею 222,9346 га (кадастровий номер :01:002:1312) із земель сільськогосподарського призначення, що перебувають в запасі на території Кілійської міської ради (за межами населеного пункту) Кілійського району Одеської області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.