Справа № 152/280/15-а
Суддя: Славінська Н. Л.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/280/15-а
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 березня 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Мазур В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора з адміністративної практики ВДАІ Жмеринського району Дмитренка Валерія Володимировича про скасування постанови серії АБ2 №063116 про адміністративне правопорушення від 12.02.2015 року,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із означеним адміністративним позовом, в якому просить визнати дії відповідача щодо винесення постанови серії АБ2 №063116 від 12.02.2015 року про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. за порушення вимог ч.3 ст.121 КУпАП - незаконними; визнати оскаржувану постанову протиправною і скасувати її, а провадження по справі закрити.

Мотивуючи позовні вимоги зазначив, що 12.02.2015 року, керуючи автомобілем «Форд Транзит», з номерним знаком НОМЕР_1, він рухався по вул. Леніна в м. Шаргород Вінницької області, де був зупинений відповідачем, який незрозуміло відрекомендувавшись, попросив пред'явити для перевірки посвідчення водія, реєстраційні документи на транспортний засіб та поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, які він йому надав, при цьому відповідач не повідомив про причину зупинки його транспортного засобу, хоча він бачив, що відповідачем було зупинено кілька автомобілів. Після цього відповідач вимагав від нього надати для перевірки документ, що підтверджує своєчасність проходження обов'язкового контролю, зсилаючись на те, що автомобіль, яким він керує, підлягає такому контролю, на що він пояснив, що, відповідно до п.п.2.1 та 2.4 ПДР, він не зобов'язаний пред'являти для перевірки такий документ, а також, що він не є власником транспортного засобу.

Не приймаючи до уваги його пояснень, та не встановивши, як часто він користується транспортним засобом з огляду на те, що він не є його власником; хто повинен проходити такий контроль - він як водій, чи власник автомобіля; чи дійсно підлягає транспортний засіб, яким він керував, обов'язковому контролю, відповідач пішов до свого службового автомобіля складати протокол про адміністративне правопорушення за порушення вимог ЗУ «Про дорожній рух».

Повернувшись вже із складеним протоколом, відповідач запропонував його підписати, на що він звернув увагу відповідача, що протокол передбачає складення його за порушення ПДР, тоді як інспектор у протоколі вказав про порушення вимог ЗУ «Про дорожній рух».

Крім того, він зазначив у протоколі свої пояснення, але відмовився підписатися в графі про роз'яснення йому прав, так як відповідач не роз'яснив йому прав.

Після цього відповідач склав щодо нього постанову про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.121 КУпАП і наклав адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Вважає постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності незаконною, протиправною, такою, що підлягає скасуванню, - з наведених вище підстав.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився але 26.02.2015 року подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити з тих підстав, які в ньому зазначені (а.с.12).

Відповідач - інспектор АП ВДАІ Жмеринського району Дмитренко В.В. в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення судової повістки (а.с.14), причини неприбуття в суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та прийняти рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ч.4 ст.128 КАС України.

В судове засідання не прибули особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути у порядку письмового провадження, на підставі ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України.

Вирішуючи спір суд встановив, що 12.02.2015 року в м. Шаргород Вінницької області на вул. Леніна інспектором АП ВДАІ Жмеринського району Вінницької області Дмитренком В.В. відносно позивача винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АБ2 №063116, з якої вбачається, що 12.02.2015 року о 09 годині 25 хвилин водій ОСОБА_1 в м. Шаргород на вул. Леніна керував автомобілем «Форд Транзит» з державним номером НОМЕР_1, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 121 КУпАП, за що останнього притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.6).

Підставою для винесення вказаної постанови став розгляд відповідачем матеріалів про адміністративне правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 12.02.2015 року серії АП1 №665725, складеного відповідачем щодо позивача о 09 годині 35 хвилин в м. Шаргород Вінницької області на вул. Леніна, вбачається, що того ж дня ОСОБА_1 о 09 годині 25 хвилин в м. Шаргород на вулиці Леніна керував транспортним засобом «Форд Транзит» з державним номером НОМЕР_1, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив вимоги ст.35 ЗУ «Про дорожній рух», за що передбачена відповідальність за ч.3 ст.121 КУпАП (а.с.5).

В протоколі особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, зазначено, що ОСОБА_1 роз'яснено його права та обов'язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст. 268 КпАП України, повідомлено про час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, що стверджується підписами відповідача та позивача в протоколі серії АП1 №665725, другий примірник якого знаходиться в матеріалах справи та оглянутий в судовому засіданні (а.с.5).

Факт відсутності підпису позивача в графі про роз'яснення йому прав та обов'язків і про ознайомлення з місцем і часом розгляду справи в протоколі про адміністративне правопорушення не свідчить про те, що права позивачу не роз'яснювалися та не повідомлено про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки в графі «Підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності», позивач свій підпис поставив, що не заперечується ним, виходячи із тих обставин, які викладені в позовній заяві.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідачем надавалася можливість надати пояснення по суті справи, яким позивач скористався і зазначив у поясненні, що «з протоколом не згодний. Буду оскаржувати в суді. Свідків правопорушення не було». При цьому, в поясненні позивача в протоколі відсутні записи з приводу того, що йому не роз'яснювалися його права та обов'язки, в тому числі, мати захисника, або що йому відмовлено у залученні свідків, або що не зазначено норми Закону, які він порушив, про що стверджував позивач в адміністративному позові.

Судом встановлено, що в постанові серії АБ2 №063116, що складалася на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, розкрита об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КпАП України. Оскаржувана постанова містить найменування посадової особи, яка винесла постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Таким чином, судом встановлено, що постанова, винесена відповідачем 12.02.2015 року серії АБ2 №063116 відносно ОСОБА_1 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. за ч.3 ст.121 КпАП України відповідає вимогам закону, оскільки, відповідно до вимог ст. 280 КпАП України, ґрунтується на повно з'ясованих обставинах, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме: відповідачем з'ясовано, що позивачем було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене саме ч.3 с.121 КпАП України, що ОСОБА_1 винен у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч.3 ст.121 КпАП України, що він підлягає адміністративній відповідальності саме за ч.3 ст.121 КпАП України, та враховано обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність, оскільки на позивача накладено мінімальне стягнення, передбачене санкцією ч.3 ст.121 КпАП України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Заперечень щодо адміністративного позову, відповідач Дмитренко В.В. до суду не надав, а з постанови серії АБ2 №063116 від 12.02.2015 року вбачається, що підставою для винесення постанови в справі про адміністративне правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення.

При цьому доказів того, що протокол серії АП1 №665725 від 12.02.2015 року складений з порушенням вимог законодавства, що відповідачем докази отримані незаконним шляхом, або що ним при складанні протоколу перевищено його повноваження, чи щодо інших протиправних дій відповідача, позивач судові не надав, як і доказів того, що оскаржував дії працівника ДАІ при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, докази зазначених обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог - відсутні, а в даній справі не може розглядатися законність чи незаконність складеного щодо позивача протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки це питання не є предметом спору і виходить за межі заявлених позовних вимог, так як предметом спору є дії відповідача при складанні постанови у справі про адміністративне правопорушення і сама постанова про притягнення до адміністративної відповідальності.

Встановленим судом фактам відповідають адміністративно-правові відносини, що виникають з приводу захисту прав фізичної особи у сфері публічно-правових відносин від порушень органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, які регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України, Порядком проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України за №137 від 30.01.2012 року.

Так, згідно зі ст. ст. 8, 19, 55 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен має право на житло. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.ст. 2, 6, 11, 17, 18, 19, 70, 71, 86, 159, 160, 161, 162, 171-2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб і до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи та інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Відмова від права на звернення до суду є недійсною. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення і ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена КАС України. Компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності. Адміністративні справи вирішуються адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача. Проте, адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, що стосуються інтересів конкретної особи, вирішуються адміністративними судами за місцем проживання (перебування, знаходження) позивача. Докази в адміністративному судочинстві мають бути належними та допустимими. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Суд приймає постанову іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Суд може визнати протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. При вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; стягнення з відповідача коштів. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єкта владних повноважень. Право оскаржити нормативно-правовий акт суб'єкта владних повноважень мають особи, щодо яких його застосовано.

Відповідно до вимог ст.ст. 280, 287, 289, 293 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, та інше. Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. Орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне із таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Частиною 3 ст.121 КУпАП встановлено, що керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу від двадцяти до двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЗУ «Про дорожній рух», до участі в дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов'язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Статтею 35 ЗУ «Про дорожній рух» встановлено, що транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані у відповідних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, підлягають обов'язковому технічному контролю відповідно до цієї статті. Обов'язковому технічному контролю не підлягають: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років; 3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України». Обов'язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища. Порядок проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України… Періодичність проходження обов'язкового технічного контролю становить: для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки… На кожний транспортний засіб, що пройшов обов'язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб'єкт проведення обов'язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов'язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.

Відповідно до п.1 Порядку проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №137 від 30.01.2012 року, Порядок проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів (далі - Порядок) визначає процедуру проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих Державтоінспекцією (далі - транспортні засоби), за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, крім таких транспортних засобів: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

Пунктом 31.3. «б» ПДР України встановлено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: якщо вони не пройшли обов'язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, яким керував позивач 12.02.2015 року і був зупинений відповідачем, вбачається, що автомобіль марки «Форд Транзит» з реєстраційним номером НОМЕР_1, є малотоннажним фургоном 1998 року випуску, повною масою 3300 кг, масою без навантаження - 2250 кг (а.с.7), тобто вантажним автомобілем, незалежно від форми власності, вантажопідйомністю до 3,5 тонни - із строком експлуатації понад два роки, враховуючи рік його випуску, а тому, відповідно до вимог ст.35 ЗУ «Про дорожній рух» та п.1 Порядку проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №137 від 30.01.2012 року, підлягає обов'язковому технічному контролю кожні два роки.

Таким чином, судом встановлено, що постанова, винесена відповідачем 12.02.2015 року серії АБ2 №063116 відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КпАП України і про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. відповідає вимогам законодавства, тому вона скасуванню не підлягає, так само, як не підлягають визнанню незаконними дії відповідача щодо винесення вказаної постанови.

За вказаних обставин суд вважає, що право ОСОБА_1 на використання його конституційних прав у сфері публічно-правових відносин з боку відповідача не порушено і судовому захисту не підлягає, тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

При цьому, суд не приймає до уваги ствердження позивача, викладене в позовній заяві про те, що відповідач не роз'яснив йому права, визначені ст.63 Конституції України та ст.268 КпАП України, а також, що відповідачем не зазначено норму порушеного ним закону при складанні постанови, оскільки позивачем не представлено доказів на підтвердження вказаних обставин. До того ж, з постанови серії АБ2 №063116 від 12.02.2015 року вбачається, що відповідачем постанови виносилася на підставі вимог КУпАП, в тому числі, ст.268 КУпАП, а також, зазначено, яку норму закону порушив позивач, а саме - ч.3 ст.121 КУпАП (а.с.6).

Також, суд вважає таким, що не заслуговує на увагу ствердження позивача в позовній заяві про те, що відповідач не мав права вимагати в нього документи на підтвердження проходження транспортним засобом обов'язкового технічного контролю, оскільки пунктами 2.1. (підпункт «г») та 2.4 ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі і пред'явити в разі зупинки працівникам міліції документи, в тому числі водій на великовагових і великогабаритних транспортних засобах - документацію відповідно до вимог спеціальних правил. Саме ст.ст.29, 35 ЗУ «Про дорожній рух» встановлено спеціальні правила про проходження обов'язкового технічного огляду транспортних засобів.

Крім того, суд вважає таким, що не заслуговує на увагу ствердження позивача в позовній заяві про те, що відповідачем в протоколі про адміністративне правопорушення повинно бути зазначено тільки те, яку вимогу ПДР України порушено особою, тоді як в протоколі щодо нього зазначено лише порушення вимог ст.35 ЗУ «Про дорожній рух».

Вказане ствердження, на думку суду, є помилковим, оскільки ст.254 КУпАП передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення складається про вчинення адміністративного правопорушення і в ньому, в силу вимог ст.256 КУпАП, зазначається, крім іншого, суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Також, суд вважає помилковим ствердження позивача в позовній заяві про те, що у випадку, якщо транспортний засіб, яким він керував 12.02.2015 року, і підлягає обов'язковому технічному контролю, то цей контроль повинен проходити власник автомобіля, а він, як водій цього автомобіля, не підлягає адміністративній відповідальності за несвоєчасне проходження цього контролю. Частиною ч.3 ст.121 КУпАП встановлено, що адміністративній відповідальності за керування транспортним засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, підлягає саме водій транспортного засобу. При цьому, суд констатує той факт, що позивачем визнається той факт, що саме він керував автомобілем марки «Форд транзит» з номерним знаком НОМЕР_1 в м. Шаргород на вул. Леніна 12.02.2015 року, коли був зупинений відповідачем.

Враховуючи що п.31.3. «б» ПДР України забороняється експлуатація транспортного засобу, якщо він не пройшов обов'язковий технічний контроль (для транспортного засобу, що підлягає такому контролю), то позивач 12.02.2015 року не мав права експлуатувати автомобіль марки «Форд транзит» з номерним знаком НОМЕР_1, тобто, будучи не власником означеного транспортного засобу, а лише його водієм, відмовитися від керування ним та повідомити власника транспортного засобу про те, що причиною відмови керувати транспортним засобом є те, що автомобіль не пройшов обов'язковий технічний контроль.

Таким чином, ствердження позивача в позовній заяві не спростовують фактичних обставин, як їх встановив відповідач при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 6, 9, 17, 18, 19, 70, 71, 86, 159, 160, 161, 162, 171-2 КАС України, на підставі ст.ст.121, 280, 283, 287, 289, 293 КпАП України, ст.ст.29, 35 ЗУ «Про дорожній рух», суд

постановив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора з адміністративної практики ВДАІ Жмеринського району Дмитренка Валерія Володимировича про скасування постанови серії АБ2 №063116 про адміністративне правопорушення від 12.02.2015 року - відмовити.

Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: