Справа № 591/9397/13-а (2а/591/13/14)
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2015 р. м.Київ К/800/26065/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Виконавчого комітету Сумської міської ради на постанову Зарічного районного суду м.Суми від 19 лютого 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гермес» до Виконавчого комітету Сумської міської ради, треті особи: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, про визнання незаконним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Гермес» звернулося до суду з позовом до Виконавчого комітету Сумської міської ради, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення від 15 жовтня 2013 року № 519 «Про демонтаж рекламних засобів, розміщених самовільно та з порушенням Правил розміщення зовнішньої реклами у м.Суми» в частині демонтажу рекламних засобів, наведених в додатку до рішення за №№53,54,55,56,57,58,59,60,61,62,63,64,65,66,67.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про протиправність оскаржуваного рішення з посиланням на відсутність у відповідача права вирішувати питання з приводу демонтажу рекламних засобів.

Постановою Зарічного районного суду м.Суми від 19 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2014 року, задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Гермес»; визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 15 жовтня 2013 року 3519 «Про демонтаж рекламних засобів, розміщених самовільно та з порушенням Правил розміщення зовнішньої реклами у м.Суми» в частині демонтажу рекламних засобів, наведених в «Переліку рекламних засобів, що підлягають демонтажу», що є додатком до цього рішення за №№53,54,55,56,57,58,59,60,61,62,63,64,65,66,67.

При винесенні рішень суди першої та апеляційної інстанцій виходили з протиправності дій відповідача під час прийняття оскаржуваного рішення, оскільки всі розміщені на фасаді будинку по вул.1-а Набережній р.Стрілка,8 в м.Суми об'єкти не є рекламними засобами, а представляють собою вивіски і таблички.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, Виконавчий комітет Сумської міської ради звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У касаційній скарзі зазначає, що судами розглянуті та вирішені позовні вимоги з інших підстав, ніж зазначав позивач. Вказує про правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гермес» у поданих запереченнях просить у задоволенні касаційної скарги відмовити.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 15 жовтня 2013 року №519 «Про демонтаж рекламних засобів, розміщених самовільно та з порушенням Правил розміщення зовнішньої реклами у м.Суми» відповідно до Переліку рекламних засобів, що підлягають демонтажу вирішено демонтувати по вул.1-а Набережній р.Стрілка,8 в м.Суми щит на фасаді «Аптека низьких цін» (п.53), щит «Рішення великих і малих проблем» (п.54), банер «Склад-магазин «Конфіскат» (п.55), банер та щит на фасаді «Острів скарбів» (п.56,57), банер на фасаді «Аврора сьогодні» (п. 58), банер на фасаді «Nui very» (п.59), щит на фасаді «Ремонт телефонів» (п.60), щит на фасаді «Ремонт зонтів» (п.61), щит на фасаді «Ремонт годинників» (п.62), щит на фасаді «Вікна» (п.63), щити на фасаді «Фото» «Ксерокс» (п.64), щити на фасаді «Жалюзі» (п.65), щит на фасаді «Ремонт електробритв» (п.66), вивіска «Пані» (п.67). Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п.13 п.«б» ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо надання дозволів у порядку, встановленому законодавством, на розміщення реклами.

Зазначені положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» кореспондуються зі ст.16 Закону України «Про рекламу», якою встановлено, що зовнішня реклама у населених пунктах, проводиться на підставі дозволів, що видаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, та в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуюся Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067 затверджено Типові правила розміщення зовнішньої реклами (далі - Правила №2067), які регулюють відносини, що виникають у зв'язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами.

Згідно п.45 Правил №2067 контроль за їх додержанням здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад та інші органи відповідно до законодавства, уповноважені особи яких відповідно до п.46 цих Правил у разі порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами звертаються до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою усунення порушень у визначений строк.

З урахуванням положень вищевказаних норм виконавчий комітет органу місцевого самоврядування, як орган, який надає дозвіл на розміщення зовнішньої реклами та здійснює контроль за дотриманням правил її розміщення, у межах своїх повноважень може приймати рішення про усунення порушень таких правил, зокрема і рішення про зобов'язання розповсюджувача реклами до демонтажу протягом певного строку рекламного засобу, установленого без відповідного дозволу.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2013 року у справі №21-18а13.

Висновки судів попередніх інстанцій про відсутність у виконавчого комітету повноважень щодо контролю за дотриманням законодавства при розміщенні зовнішньої реклами не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

Як встановлено ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. При цьому слід ураховувати, що в такому разі в мотивувальній частині рішення суд повинен навести відповідне обґрунтування.

Згідно ч.3 ст.11 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до принципів змагальності сторін та диспозитивності адміністративного судочинства суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

За правилами ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ч.1 ст.69 КАС України).

Виходячи зі змісту позовної заяви ТОВ «Гермес» позивач просив визнати протиправним та скасувати оскаржуване рішення виконавчого комітету Сумської міської ради з тих підстав, що демонтаж рекламних засобів не відноситься до компетенції відповідача, оскільки законом, що визначає повноваження виконавчих органів місцевих рад, не передбачено права вирішувати такі питання. На обставини щодо статусу носів інформації, щодо яких прийнято рішення про демонтаж, позивач у позові не посилався, письмової заяви про зміну підстав позову відповідно до положень ст.137 КАС України до суду першої інстанції позивачем не подавалася.

Суд першої інстанції на власний розсуд, без відповідного обґрунтування, фактично вийшов за межі позовних вимог, розглянув та вирішив спір з інших підстав, ніж були заявлені позивачем. Апеляційний суд на зазначену помилку суду першої інстанції увагу не звернув.

Враховуючи викладене суди першої та апеляційної інстанції прийшли до помилкових висновків про наявність підстав для задоволення позову, оскільки за наведеними позивачем обставинами підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до ст.229 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України прийшла до висновків, що обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанції при ухваленні судових рішень порушили норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення необґрунтованих рішень, які підлягають скасуванню з винесенням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Сумської міської ради задовольнити.

Постанову Зарічного районного суду м.Суми від 19 лютого 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Гермес» відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді