Справа № 823/3916/14
Суддя: В.І. Орленко
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року справа № 823/3916/14

м. Черкаси

12 год. 30 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Орленко В.І.,

при секретарі - Дудці Г.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 - особисто,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області про визнання протиправними дій, визнання незаконною та скасування вимоги, скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулася ОСОБА_1, в якому просить:

- визнати неправомірними та протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області;

- визнати незаконною та скасувати вимогу управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області №208 від 06.02.2012 в сумі 1691,64 грн.;

- скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області від 06.06.2013 №265, №327 про нарахування штрафних санкцій на загальну суму 616,92 грн.

Ухвалою суду від 04.03.2015 визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області про визнання протиправними дій, визнання незаконною та скасування вимоги, скасування рішень.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтовуючи їх тим, що ОСОБА_1 будучи фізичною-особою підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування, та пенсіонером за віком, відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" звільнена від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. За вказаних обставин, відповідачем неправомірно винесено вимогу №208 від 06.02.2012 про сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2011 рік у розмірі 1691,64 грн.

Враховуючи те, що з 06.08.2011 позивач звільнена від сплати єдиного внеску, відповідачем безпідставно застосовано штрафні санкції та нараховано пеню за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за 2011 рік, згідно рішень від 16.06.2013 №265, №327.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, на адресу суду направив письмові заперечення та клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача. Відповідно до письмових заперечень відповідача, на позивача не розповсюджуються положення частини 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», оскільки позивачу призначена пенсія із зниженням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» згідно ст. 55 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». З огляду на те, що на момент винесення оскаржуваних рішень позивач не досяг загальновстановленого пенсійного віку, він зобов'язаний сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування на загальних підставах.

Крім того, в примусовому порядку через органи державної виконавчої служби із пенсії ОСОБА_1 утримані кошти за оскаржуваними рішеннями.

Заслухавши пояснення та доводи позивача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрована як суб'єкт господарювання Тальнівською районною державною адміністрацією Черкаської області 24.05.2002, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серії НОМЕР_2).

Як вбачається з матеріалів справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 згідно посвідчення серії НОМЕР_3 є громадянином, який постійно проживає, або постійно працює на території посиленого радіологічного контролю (категорія 4). Окрім того, позивачем надано копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_1, за яким ОСОБА_1, 1958 р.н., перебуває на обліку в Пенсійному фонді України як пенсіонер за віком з 24.02.2009р., довічно.

06.02.2012 управлінням Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області винесено вимогу № Ф-208 про визначення суми недоїмки фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 зі сплати мінімального страхового внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за вересень - грудень 2011 року в сумі 1691 грн. 64 коп.

06 червня 2013 року управлінням Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області прийнято:

- рішення №265 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 30,24 грн. та нараховано пеню за період з 20.01.2012 по 28.02.2013 в сумі 114,11 грн.;

- рішення №327 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 138,92 грн. та нараховано пеню за період з 20.01.2012 по 20.12.2012 в сумі 333,65 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 (далі по тексту - Закон № 2464), що набрав чинності з 01.01.2011р.

Відповідно до статті 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пункт 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464 визначає, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з ч. 7 ст. 1 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» № 3609-VI від 07.07.2011р. (далі по тексту - Закон № 3609-VI) статтю 4 Закону № 2464 доповнено частиною 4, згідно якої особи, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу і обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Враховуючи, що дані зміни відповідно до ч. 1 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3609-VI набули чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме з 06.08.2011, тому нарахування сум єдиного внеску особам, визначеним в ч. 4 ст. 4 Закону № 2464 після серпня 2011 року - є неправомірним.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-VI від 09.07.2003 (далі по тексту - Закон № 1058) пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 1 ст. 9 Закону № 1058 за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

У пункті 13 Прикінцевих положень Закону № 1058 зазначено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного грошового утримання, зокрема й відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон № 796), призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором.

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058.

Статтею 26 Закону № 1058, в редакції чинній до 01.10.2011, встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років.

Згідно ст.26 Закону № 1058, в редакції чинній з 01.10.2011, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 статті 55 Закону № 796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» залежно від категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій.

Згідно пункту 4 ч. 1 ст. 14 Закону № 796 для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Аналіз норм чинного законодавства дає підстави зробити висновок, що «пенсіонер за віком» - це та особа, яка перебуває на обліку у відповідному територіальному управлінні Пенсійного Фонду України та отримує пенсію за віком, незважаючи на те, що її вік менший ніж визначений частиною першої статті 26 Закону №1058, оскільки норми діючого пенсійного законодавства при наявності певних, визначених законом умов, передбачають призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону №1058.

Судом встановлено, що позивачу призначена пенсія за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058 із застосуванням ст. 55 Закону № 796, зі зниженням пенсійного віку.

На думку суду, ця обставина лише підтверджує той факт, що позивач вийшов на пенсію саме за віком, хоч і на пільгових умовах, що і зазначається у його пенсійному посвідченні. Знижений граничний вік виходу на пенсію осіб, які підпадають під дію Закону № 796, не є підставою для висновку про виплату пенсії позивачу з інших підстав і він є пенсіонером в розумінні визначення поняття «пенсіонер», яке дається в Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У зв'язку з викладеним, особи, яким призначені пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796, є пенсіонерами за віком, і це відповідає Прикінцевим положенням Закону № 1058. Таким чином, фізичні особи-підприємці, які отримують зазначену пенсію і які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підставі частини четвертої статті 4 Закону № 2464, проте не позбавлені права сплачувати цей внесок на добровільній основі.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.04.2014 у справі №21-25а14, яка прийнята за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме: статті 55 Закону №796 та частини четвертої статті 4 Закону № 2464.

Відповідно до ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Згідно із рішенням Конституційного Суду України від 11.06.2014 № 6-рп/2014 "У справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення словосполучення "пенсіонерів по старості", яке міститься в абзаці шостому статті 125 Житлового кодексу Української РСР", окремим видом трудової пенсії є пенсія за віком (пункт "а" статті 2 Закону N 1788). За статтею 26, пунктами 3, 72 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону N 1058, статтею 55 Закону N 796 умовами призначення пенсії за віком, у тому числі із зменшенням пенсійного віку, є досягнення особою певного віку та наявність необхідного страхового стажу роботи. Згідно з частиною першою статті 55 Закону N 796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону N 1058.

Досягнувши передбаченого в законодавстві України пенсійного віку та маючи необхідний страховий стаж роботи, працівники отримують право на пенсію за віком. Реалізуючи це право, вони набувають статусу пенсіонера за віком.

Таким чином, судом встановлено, що позивачу була призначена пенсія за віком, вона була зареєстрована як фізична особа-підприємець та обрала спрощену систему оподаткування, а відтак, не повинна сплачувати єдиних внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування відповідно до вимог ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Згідно п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464 територіальний орган Пенсійного фонду застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сумм.

Відповідно до частини 10 ст. 25 Закону № 2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Під час судового розгляду справи встановлено, що оскаржуваними рішеннями відповідача від 16.06.2013 №265, №327 до ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції та нараховано пеню за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за 2011 рік.

З огляду на те, що з 06.08.2011 позивач звільнений від сплати єдиного внеску, суд дійшов висновку про безпідставне застосування штрафних санкцій та нарахування пені за рішеннями від 16.06.2013 №265, №327.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати неправомірними та протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області щодо винесення вимоги №208 від 06.02.2012 про сплату боргу та рішень від 06.06.2013 №265, №327 про нарахування штрафних санкцій.

Визнати незаконною та скасувати вимогу управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області №208 від 06.02.2012 про сплату боргу в сумі 1691,64 грн.

Скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області від 06.06.2013 №265 про нарахування штрафних санкцій у розмірі 144 грн. 35 коп.

Скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області від 06.06.2013 №327 про нарахування штрафних санкцій у розмірі 472 грн. 57 коп.

Стягнути з державного бюджету на користь ОСОБА_1 255 (двісті п'ядесят п'ять) грн. 78 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягомдесяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягомдесяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.І. Орленко

Повний текст постанови виготовлений 10.03.2015.