Справа № 826/17999/14
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

03 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів при секретарі за участю: позивачаБорисюк Л.П., Ключковича В.Ю., Собківа Я.М. Чайка О.С. ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду та ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження та поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2015 року позовну заяву ОСОБА_5 про визнання нечинним та скасування у трудовій книжці запису № 49 від 07.02.2007; зобов'язання відповідача допустити позивача до роботи на посаді завідувача сектору розвитку виробничої сфери та ринкової інфраструктури розвитку виробничої сфери та ринкової управління економіки та розвитку району Святошинської РДА на яку позивач призначений відповідно до обставин встановлених в судовому рішенні ВАС України по справі №К/9991/68699/12 від 18.09.2014; стягнення коштів за час вимушеного прогулу з 07.02.2007 по час поновлення позивача на роботі з урахуванням підвищення окладів та індексу інфляції; стягнення відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн. за рахунок відповідача - залишено без розгляду з підстав застосування положень п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України.

Крім цього, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_5 про прийняття додаткового судового рішення у справі.

Позивач, не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду від 19 січня 2015 року, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а справу в частині залишення позовних вимог без розгляду направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Разом з тим, позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 06 лютого 2015 року в якій він просив її скасувати та направити дану справу для винесення судового рішення по суті справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, який з'явився в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено місячний строк звернення до адміністративного суду та не надано доказів поважності його пропуску.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

При цьому, слід зазначити, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Після закінчення цього часу особа не втрачає права звернутися із адміністративним позовом, але у задоволенні цього позову може бути відмовлено на підставі пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно ч. 3 ст. 99 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У відповідності до ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом даного спору є оскарження запису в трудовій книжці позивача від 07.02.2007 № 49, відповідно до якого позивача звільнено із займаної посади згідно п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України в зв'язку зі скороченням чисельності працівників відділу економіки та розвитку району.

За твердженнями позивача наданими ним в судовому засіданні апеляційного суду, початком перебігу строку звернення до суду з вищевказаним позовом є 15 жовтня 2014 року, тобто день отримання ним ухвали Вищого адміністративного суду України від 18 вересня 2014 року в адміністративній справі №К/9991/68699/12, якою залишено без змін постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2012 року, якою, на думку позивача, встановлені нові істотні обставини щодо його звільнення з посади та про нові підстави для оскарження розпорядження Святошинської РДА від 07 лютого 2007 року № 55-к та поновлення на посаді.

У відповідності до ч. 5 ст. 254 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Тобто, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2012 року набрала законної сили з моменту її проголошення, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк має обчислюватися з моменту отримання позивачем копії постанови апеляційного суду, а не з моменту отримання ухвали Вищого адміністративного суду України від 18 вересня 2014 року.

З даним позовом позивач звернувся 18 листопада 2014 року про що свідчить відповідна відмітка суду першої інстанції із зазначенням вхідного реєстраційного номеру та дати отримання позову (а.с.3), тобто поза межами встановленого ч. 3 ст. 99 КАС України строку звернення до адміністративного суду з позовом.

Доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивачем ні в суді першої інстанції, ні в судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачем не надано.

Наведені позивачем нові істотні обставини не є підставою вважати строк звернення до суду про оскарження запису в трудовій книжці від 07 лютого 2007 року № 49 таким, що розпочався з моменту виявлення таких обставин або для визнання причин пропуску строку звернення поважними, оскільки нові істотні обставини, які не були і не могли бути відомі позивачу на час розгляду справи в Шевченківському районному суді м. Києва, можуть бути підставою для перегляду відповідного судового рішення за нововиявленими обставинами за правилами ст.ст. 245-249 КАС України.

Та обставина, що на момент виникнення спірних правовідносин, КАС України встановлював строк звернення до суду в один рік, не впливає на поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду про залишення без розгляду позовних вимог про визнання нечинним та скасування у трудовій книжці запису № 49 від 07.02.2007; зобов'язання відповідача допустити позивача до роботи на посаді завідувача сектору розвитку виробничої сфери та ринкової інфраструктури розвитку виробничої сфери та ринкової управління економіки та розвитку району Святошинської РДА на яку позивач призначений відповідно до обставин встановлених в судовому рішенні ВАС України по справі №К/9991/68699/12 від 18.09.2014; стягнення коштів за час вимушеного прогулу з 07.02.2007 по час поновлення позивача на роботі з урахуванням підвищення окладів та індексу інфляції; стягнення відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн. за рахунок відповідача.

Обговорюючи питання стосовно вимог поданої ОСОБА_5 заяви про винесення додаткового судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 168 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Вказані положення цієї статті передбачають можливість ухвалення у справі додаткового судового рішення (постанови чи ухвали) з метою усунення такого недоліку як неповнота судового рішення, тобто невирішеність якихось питань, які необхідно було вирішити у постанові чи ухвалі.

Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення (постанови чи ухвали), внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

Аналогічні положення закріплені в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» № 7 від 20.05.2013 року, в пункті 17 якої зазначено:

«За правилами статті 168 КАС України суд будь-якої інстанції може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу лише у випадках, передбачених частиною першою зазначеної статті.

Таке судове рішення суд ухвалює в тому провадженні (письмовому, скороченому, розгляді справи в судовому засіданні тощо), в якому й ухвалювалось основне судове рішення. Питання про ухвалення додаткового судового рішення може бути заявлено до закінчення строку на виконання судового рішення.

Додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Додатковими судовими рішеннями є додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові постанови (ухвали) можуть прийматися (постановлятися), якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення є невід'ємною складовою основного судового рішення».

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_5 про ухвалення додаткового судового рішення, останній зазначає про порушення судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті судового рішення від 19 січня 2015 року. Тобто, заявник не погоджується з висновком суду, викладеним в ухвалі від 19 січня 2015 року, а тому просить суд повторно прийняти рішення з позовних вимог, що були заявлені ним в адміністративному позові у справі № 826/17999/14.

Однак, як було вірно зазначено судом першої інстанції, наведені заявником доводи не дають підстав для застосування положень частини 1 статті 168 КАС України при розгляді питання про ухвалення додаткового судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваних ухвал із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх скасування не вбачається.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду та ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду та ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Л.П. Борисюк В.Ю. Ключкович Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та підписано - 06.03.2015

Головуючий суддя Борисюк Л.П.

Судді: Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.