Справа № 826/17118/14
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Лічевецький І.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е., при секретарі - Війтович Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Інтегровані маркетингові рішення» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2014 року адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інтегровані маркетингові рішення» до державної податкової інспекції у Дніпровському районі головного управління Міндоходів у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтегровані маркетингові рішення» (надалі за текстом - «ТОВ «Інтегровані маркетингові рішення») звернулось до суду з позовом про скасування: податкового повідомлення-рішення № від 23 жовтня 2014 р., яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на прибуток на 541 761 грн.; податкового повідомлення-рішення № від 23 жовтня 2014 р., яким товариству збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на додану вартість на 183 044 грн.; податкового повідомлення-рішення № від 23 жовтня 2014 р., яким підприємству зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 232 420 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову про задоволення позову.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 10.09.2014 р. по 23.09.2014 р. посадовцями державної податкової інспекції у Дніпровському районі головного управління Міндоходів у м. Києві (надалі за текстом - «ДПІ у Дніпровському районі») проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Інтегровані маркетингові рішення» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012 р. по 31.12.2013 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 р. по 31.12.2013 р.

Результати перевірки оформлено актом № 2430/26-53-22-03-21/34727117 від 07.10.2014 р.

Згідно цьому акту позивачем порушено вимоги ст.ст. 138, 139, 198, 201 Податкового кодексу України (надалі за текстом - «ПК України»), що призвело до заниження податку на прибуток на 361 174 грн., заниження податку на додану вартість на 146 435 грн. та завищення від'ємного значення суми податку на додану вартість на 232 420 грн.

Такий висновок органу доходів та зборів вмотивовано наступним.

Відповідно до умов договору № 16/5/11 від 16.05.2011 р. ТОВ «РА. «Арт-Нуво» зобов'язалось надати ТОВ «Інтегровані маркетингові рішення» рекламні послуги з просування товарів, знаків для товарів і послуг, а також послуг серед цільової аудиторії потенційних споживачів, а позивач - прийняти і оплатити його.

На підставі цього договору складено акти виконаних робіт на загальну суму 1 849 230 грн., у тому числі 378 855 грн. ПДВ.

Зазначені суми позивач включив до валових витрат та податкового кредиту.

Разом з тим, в актах виконаних робіт відсутня обов'язкова інформація, що надавала б можливість ідентифікувати надані послуги та відображала реальність господарської операції, зокрема, відсутня електронна адреса сайтів, фото сайтів з розміщеною рекламою, ціна за надані послуги на кожному сайті.

Крім того, у квітні 2013 р. позивач відніс до податкового кредиту 9 008 грн. 30 коп. за результатами господарських операцій з ТОВ «ТК «САТ», однак останнє задекларувало лише 761 грн. 33 коп. податкових зобов'язань.

На думку органу доходів та зборів наведене свідчить про завищення ТОВ «Інтегровані маркетингові рішення» валових витрат та податкового кредиту.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, ДПІ у Дніпровському районі прийнято: податкове повідомлення-рішення № від 23 жовтня 2014 р., яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на прибуток на 541 761 грн., у тому числі 361 174 грн. за основним платежем та 180 587 грн. за штрафними санкціями; податкове повідомлення-рішення № від 23 жовтня 2014 р., яким товариству збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на додану вартість на 183 044 грн., у тому числі 146 435 грн. за основним платежем та 36 609 грн. за штрафними санкціями; податкове повідомлення-рішення № від 23 жовтня 2014 р., яким підприємству зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 232 420 грн.

Правовідносини, що виникають у зв'язку з формуванням платником податку на прибуток і податку на додану вартість валових витрат та податкового кредиту врегульовано статтями 138, 139, 198 ПК України.

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

За змістом підпункту 138.1.1 пункту 138.1 названої статті ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

За приписами пункту 138.8 ст. 138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За приписами підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно частини 2 статті 9 цього Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За змістом наведених правових норм витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операцій, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

На підтвердження товарності укладеної з ТОВ «РА. «Арт-Нуво» угоди, позивачем було надано копії: договору № 16/05/11 від 16.05.2011 р.; додаткових угод до цього договору № 01 від 28.08.2012 р., № 21 від 28.09.2012 р., № 22 від 29.10.2012 р., № 23 від 29.11.2012 р., № 24 від 28.12.2012 р., № 25 від 28.01.2012 р., № 27 від 28.02.2013 р., № 30 від 29.03.2013 р., № 32 від 29.04.2013 р., № 34 від 30.05.2013 р., № 35 від 30.06.2013 р., № 37 від 30.07.2013 р., № 38 від 30.08.2013 р.; актів виконаних робіт № 21 від 31.10.2012 р., № 22 від 31.11.2012 р., № 23 від 31.12.2012 р., № 24 від 31.01.2013 р., № 25 від 28.02.2013 р., № 27 від 29.03.2013 р., № 30 від 30.04.2013 р., № 32 від 31.05.2013 р., № 34 від 30.06.2013 р., № 35 від 31.07.2013 р., № 37 від 31.08.2013 р., № 38 від 30.09.2013 р.; звітів про виконані роботи; податкових накладних № 44 від 31.10.2012 р., № 49 від 30.11.2012 р., № 53 від 31.12.2012 р., № 3 від 31.01.2013 р., № 5 від 22.02.2012 р., № 9 від 29.03.2013 р., № 16 від 30.04.2013 р., № 20 від 31.05.2013 р., № 22 від 30.06.2013 р., № 33 від 31.07.2013 р., № 36 від 31.08.2013 р., № 38 від 30.09.2013 р.; платіжних доручень № 1321 від 19.09.2013 р., № 1293 від 16.09.2013 р., № 1210 від 23.08.2013 р., № 1131 від 12.08.2013 р., № 998 від 16.07.2013 р., № 991 від 15.07.2013 р., № 865 від 14.06.2013 р., № 718 від 20.05.2013 р., № 655 від 14.05.2013 р., № 553 від 19.04.2013 р., № 525 від 16.04.2013 р., № 276 від 22.02.2013 р., № 211 від 13.02.2013 р., № 31 від 11.01.2013 р., № 2229 від 12.12.2012 р., № 2036 від 09.11.2012 р.,№ 51 від14.10.2013 р.; свідоцтв на знаки для товарів і послуг; повідомлення про те, що ТОВ «РА. «Арт-Нуво» ввійшло в число кращих підприємств і є одним з лідерів рекламної галузі, які свідчать, що зобов'язання за договором між позивачем та його контрагентом виконувались сторонами у повному обсязі.

Таким чином, на момент проведення перевірки у ТОВ «Інтегровані маркетингові рішення» були наявні всі необхідні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для віднесення до валових витрат та податкового кредиту сум, сплачених позивачем контрагентові, а аналіз наданих позивачем податкових накладних, інших первинних документів свідчить про дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум валових витрат та податкового кредиту по операціям з ТОВ «РА «Арт-Нуво».

Помилковим є твердження ДПІ у Дніпровському районі, з яким погодився суд першої інстанції, про те, що надані позивачем документи не відображають реальність господарської операції через відсутність електронної адреси сайтів, фото цих сайтів, ціни за надані послуги на кожному сайті.

За змістом наданих ТОВ «Інтегровані маркетингові рішення» додаткових угод до договору від 16.05.2011 р. та актів приймання виконаних робіт ТОВ «РА «АРТ-Нуво» надавало комплекс послуг з просування Інтернет-сайту позивача шляхом розміщення контекстної реклами (банерів у т.ч. які є гіперссилкою) на сайтах «Клумба», дитячий портал «Сонечко», Київський сімейний жіночий портал, «Я росту», «Дітки-цукерки», «Почему-Чка», «Зростаємо разом», «Кіndеr Gate», «МА-ПА», «Малишка», «Початкова школа», «Малишок», Київський сімейний жіночий сайт для батьків та дітей, «Світ мама», «Сіті-мама», Slando, Аukro.

При цьому, звіти про виконані роботи містять як відомості про кількість показів на сайтах, так і відомості про розміщені на них банери.

Відомості ж про вартість розміщення реклами на кожному сайті не є обов'язковою інформацією, а відтак її відсутність не може бути підставою для позбавлення платника податків права на формування валових витрат та податкового кредиту.

Суд попередньої інстанції помилково послався, як на підставу для відмови у позові, на те, що згідно податкових накладних позивачеві надавався комплекс послуг з просування сайту, в той час, як відповідно до актів прийому виконаних робіт та звітів до них ТОВ «РА «АРТ-НУВО» надавало послуги по розміщенню реклами на Інтернет-сайтах, оскільки розміщення контекстної реклами є способом просування сайту у мережі.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що у наведеній частині позов підлягає задоволенню.

Водночас, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що ні у суді першої інстанції, ні під час перегляду справи в апеляційному порядку ТОВ «Інтегровані маркетингові рішення» не надано жодних доказів на підтвердження правомірності формування податкового кредиту за результатами господарських операцій з ТОВ «ТК «САТ».

За таких обставин, судова колегія не знаходить підстав для касування податкового повідомлення-рішення № від 23 жовтня 2014 р. в частині зменшення позивачеві розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 8 247 грн.

З огляду на викладене ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 160, 198, 202, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Інтегровані маркетингові рішення» задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2014 року скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення № від 23 жовтня 2014 року та податкове повідомлення-рішення № від 23 жовтня 2014 року.

Скасувати податкове повідомлення-рішення № від 23 жовтня 2014 року в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 224 173 грн.

Податкове повідомлення-рішення № від 23 жовтня 2014 року в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 8 247 грн. підлягає виконанню.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення постанови в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з подачею документу про сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Т.М.Грищенко

суддя В.Е.Мацедонська

Постанова складена в повному обсязі 10 березня 2015 р.

Головуючий суддя Лічевецький І.О.

Судді: Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.