Справа № 816/5132/14
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2015-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/5132/14

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Шевченко О.С.,

представника позивача - Капацій М.М.,

представника відповідача - Потапової І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поладіс-Монтаж" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

31 грудня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Поладіс-Монтаж" /надалі - позивач; ТОВ "Поладіс-Монтаж"/ звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області /надалі - відповідач; Кременчуцька ОДПІ/ про скасування податкового повідомлення - рішення від 05.12.2014 № /2822.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є акт перевірки від 21.11.2014 № 2693/16-03-22-02-12/37154252, складений за результатами проведеної відповідачем позапланової виїзної документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Поладіс-Монтаж" з питань взаємовідносин з ТОВ "Планум" за період липень 2014 року. Вважає помилковими висновки акта перевірки про порушення позивачем п. 198.1, 198.2, п. 198.3, п. 198.4, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України по господарським операціям з ТОВ "Планум", оскільки право на формування податкового кредиту підтверджується договором, податковою накладною та первинними документами бухгалтерського обліку. Господарська операція носила реальний характер та повністю відображена в бухгалтерському та податковому обліку на підставі первинних документів, оформлених у відповідності до чинного законодавства.

30.01.2015 до суду надійшли письмові заперечення, в яких на підтвердження правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідач посилається на висновки проведеної позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ "Поладіс-Монтаж" з питань взаємовідносин з ТОВ "Планум" за період липень 2014 року, оформленої актом від 21.11.2014 № 2693/16-03-22-02-12/37154252. Зазначає, що до перевірки позивачем надано товарно-транспортну накладну, у якій не вказано номера подорожнього листа, відсутня коректна адреса пункту навантаження, відсутні відбитки печатки перевізника та у графі "замовник" вказано ТОВ "Поладіс-Монтаж". Вважає, що договір поставки від 26.06.2014 № 34681 підписаний неповноважною особою. Зазначає, що у договорі не визначено ціну договору; не надано доказів на підтвердження оплати за поставлений товар у ТОВ "Планум". Крім того, під час перевірки використано податкову інформацію Західної ОДПІ м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 16.09.2014 № 4663/7/20-33-22-03 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Планум" за липень, серпень 2014 року".

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ТОВ "Поладіс-Монтаж" зареєстроване як юридична особа 09.07.2010 (ідентифікаційний код 37154252) та зареєстроване платником податку на додану вартість, свідоцтво № 200026796 від 15.02.2012 /а.с. 11, 15/.

У термін з 10.11.2014 по 14.11.2014 посадовою особою Кременчуцької ОДПІ проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ "Поладіс-Монтаж" з питань взаємовідносин з ТОВ "Планум" за період липень 2014 року, за результатами якої складено акт від 21.11.2014 № 2693/16-03-22-02-12/37154252 /а.с. 29-37/.

За висновками перевірки встановлено порушення позивачем п. 198.1, 198.2, п. 198.3, п. 198.4, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість в сумі 3110 грн. 70 коп. за липень 2014 року /а.с. 37/.

У акті перевірки висновки про встановлені порушення відповідач обґрунтовує податковою інформацією Західної ОДПІ м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 16.09.2014 № 4663/7/20-33-22-03 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Планум" за липень, серпень 2014 року". Зазначає, що надана позивачем до перевірки товарно-транспортна накладна оформлена з порушеннями: не вказано номер подорожнього листа, відсутня коректна адреса пункту навантаження, відсутні відбитки печатки перевізника та у графі "замовник" вказано ТОВ "Поладіс-Монтаж".

28.11.2014 позивачем подано до Кременчуцької ОДПІ письмові заперечення на акт перевірки /а.с. 38-40/, на які Кременчуцькою ОДПІ надано письмову відповідь листом від 03.12.2014 № 30786/10 /а.с. 41-44/.

05.12.2014 Кременчуцькою ОДПІ на підставі акта перевірки від 21.11.2014 № 2693/16-03-22-02-12/37154252 винесено податкове повідомлення-рішення № /2822, яким ТОВ "Поладіс-Монтаж" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" у розмірі 4666 грн. 05 коп., у тому числі: за основним платежем у розмірі 3110 грн. 70 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 1555 грн. 35 коп. /а.с. 26/.

Позивач не погодився з податковим повідомленням-рішенням № /2822 від 05.12.2014, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню № /2822 від 05.12.2014, суд дійшов наступних висновків.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Згідно пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на викладені положення Податкового кодексу України, для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість платник податку на додану вартість повинен мати належним чином оформлені податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Матеріалами справи підтверджено, що 26.06.2014 між позивачем (покупець) та ТОВ "Планум" (постачальник) укладено договір поставки товарів № 34681 /а.с. 45-47/, за умовами якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити покупцю передбачену цим договором продукцію, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, приймати і оплачувати таку продукцію: електротехнічну та вимірювальну апаратуру. Конкретна кількість і номенклатура (асортимент) продукції, що є предметом цього договору, її ціна, строки та місце поставок за цим договором визначаються в видаткових накладних та рахунку.

Пунктом 5.1 договору визначено, що покупець оплачує поставлену постачальником продукцію, що предметом цього договору, за погодженою сторонами у рахунку ціною.

Відповідно до частини 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

У даному випадку сторони договору поставки визначили, що ціна за продукцію визначається у рахунках та видаткових накладних.

При цьому, пунктом 9.2 договору поставки товарів встановлено, що накладні та додатки до цього договору є його невід'ємною частиною.

Позивачем надано до суду копію рахунку-фактури № 14/07 від 14.07.2014, у якій, зокрема, визначено ціну товарів у загальному розмірі 18664 грн. 20 коп., у тому числі ПДВ - 3110 грн. 70 коп., та копію видаткової накладної № 596 від 14.07.2014, у якій, зокрема, визначено ціну товарів в сумі 18664 грн. 20 коп., у тому числі ПДВ - 3110 грн. 70 коп. /а.с. 49, 50/.

З огляду на вищевикладене, суд не бере до уваги доводи відповідача про не укладення договору у зв'язку з не визначенням у договорі поставки ціни на продукцію.

Як вбачається зі змісту договору поставки товарів № 34681 від 26.06.2014, вказаний договір укладено ТОВ "Поладіс-Монтаж" в особі директора Полодюк К.І. /а.с. 45-47/.

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" встановлено, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 26.06.2014 /на дату укладення договору/ підтверджено, що керівником ТОВ "Поладіс-Монтаж" є Полодюк Ксенія Ігорівна /а.с. 81/.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що наказом ТОВ "Поладіс-Монтаж" № 24/02/1 від 24.02.2014 у зв'язку з відсутністю директора у період з 24.02.2014 по ІНФОРМАЦІЯ_1 по перебуванню у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку прийнято на посаду виконуючого обов'язки директора Полодюк Олександра Володимировича з 24.02.2014 року /а.с. 17/.

Наказом ТОВ "Поладіс-Монтаж" № 23/06/1 від 23.06.2014 Полодюк Олександру Володимировичу, виконуючому обов'язки директора ТОВ "Поладіс-Монтаж", надано відпустку за власний рахунок тривалістю 7 днів з 23.06.2014 по 30.06.2014 /а.с. 183/.

У свою чергу, виконуючим обов'язки директора ТОВ "Поладіс-Монтаж" Полодюк О.В. було видано Полодюк К.І. довіреність № 01 від 26.02.2014 з терміном дії до 31.12.2014, якою, зокрема, уповноважено Полодюк К.І., яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, приймати участь у веденні переговорів з покупцями та постачальниками, укладати з ними договори /а.с. 185/.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає необґрунтованими та не бере до уваги доводи відповідача про те, що договір поставки товару № 34681 від 26.06.2014 підписано неповноважною особою.

На виконання умов договору поставки товарів № 34681 від 26.06.2014 ТОВ "Планум" виписано позивачу податкову накладну № 596 від 14.07.2014 на кабель ВВГ нг-нд 3х1,5 та на кабель ВВГ нг-нд 3х2,5 на загальну суму 18664 грн. 20 коп., у тому числі ПДВ - 3110 грн. 70 коп., копія якої наявна у матеріалах справи /а.с. 48/.

Вказана податкова накладна внесена позивачем до реєстру виданих та отриманих податкових накладних за липень 2014 року та сума податку на додану вартість згідно даної податкової накладної включена до складу податкового кредиту позивача у липні 2014 року /а.с. 82-96/.

Станом на час виписки вказаної податкової накладної та здійснення господарської операції ТОВ "Планум" було зареєстровано платником податку на додану вартість, свідоцтво платника податку на додану вартість № 200179093 від 01.07.2014 анульовано лише 03.02.2015 /а.с. 98/.

Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 14.07.2014 підтверджено, що ТОВ "Планум", зокрема, має право на здійснення такого виду діяльності як 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту та за даними, внесеними до ЄДР станом на 14.07.2014, відомості про юридичну особу ТОВ "Планум" підтверджено /а.с. 78-80/.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Факт отримання товару від ТОВ "Планум" за договором поставки товару позивач підтверджує видатковою накладною, податковою накладною та товарно-транспортною накладною, копії яких наявні у матеріалах справи /а.с. 48, 49, 51/.

Позивачем також надано до суду копію витягу з Журналу реєстрації довіреностей /а.с. 108/.

Отриманий від ТОВ "Планум" товар оприбутковано позивачем, що підтверджується копіями оборотно-сальдових відомостей по рахунку 281, 631, копією прибуткової накладної та копією картки рахунку 631 /а.с. 109-124, 187-191, 194/.

На підтвердження наявності місць для зберігання товару позивачем надано до суду копію договору найму (оренди) нежитлового приміщення № 04/2012 від 20.01.2012, за умовами якого орендодавець (ТОВ "Градосфера") передає, а орендар (позивач) приймає у строкове платне користування частину нежитлового вбудованого офісного приміщення, яке розташоване за адресою: м. Кременчук, вул. Шевченка, 64, загальною площею 13,58 кв. м. /а.с. 18-25/.

Актом звірки розрахунків між позивачем та ТОВ "Планум", копія якого наявна у матеріалах справи, підтверджено, що станом на 27.12.2014 у ТОВ "Поладіс-Монтаж" наявна кредиторська заборгованість перед ТОВ "Планум" в розмірі 18664 грн. 20 коп. /а.с. 125/.

Представник позивача у письмових поясненнях пояснив, що оскільки замовник будівництва не розрахувався з позивачем, позивач у свою чергу не розрахувався із ТОВ "Планум" /а.с. 103/.

За приписами п. 198.2. статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відтак, сума податку на додану вартість по податковій накладній № 596 від 14.07.2014 в розмірі 3110 грн. 70 коп. включена позивачем до складу податкового кредиту у липні 2014 року у відповідності до п. 198.2. статті 198 Податкового кодексу України по першій події - даті отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відтак, суд відхиляє доводи відповідача про протиправність включення суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту за відсутності фактичної сплати коштів за товар.

Із письмових пояснень представника позивача встановлено /а.с. 103/, що товар придбавався у ТОВ "Планум" з метою виконання умов договору підряду № 03/1/2014 від 03.03.2014, укладеного із замовником ТОВ "Комсомольський Укрсплав" на виконання електромонтажних робіт на об'єкті "180-квартирний житловий будинок з вбудовано-прибудованими торговими приміщеннями в м. Комсомольськ по вул. Першопрохідців" знов змонтованої ЗТП -2х630-6/0,4кВ, на підтвердження чого позивач надав до суду копії: договору підряду № 03/1/2014 від 03.03.2014, відомості ресурсів по акту виконаних робіт № 7-02-1-1 електромонтажні роботи за липень 2014 року, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витратах за липень 2014 року форми КБ-3, акту приймання виконаних будівельних робіт за липень 2014 року форми КБ-2в, локального кошторису з розрахунком договірної ціни, акту списання № СпТ-991 від 31.07.2014 /а.с. 126-175, 186/.

Судом встановлено, що ТОВ "Поладіс-Монтаж" станом на 26.06.2014 мало право на здійснення таких видів діяльності як: 43.21 Електромонтажні роботи; 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціювання; 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи; 46.43 Оптова торгівля побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення; 46.47 Оптова торгівля меблями, килимами й освітлювальним приладдям; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, що підтверджується спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців /а.с. 81-83/.

Відповідно до пункту 3.2 договору поставки товарів № 34681 від 26.06.2014 відвантаження та перевезення продукції проводиться транспортом та за рахунок постачальника.

На підтвердження фактичного переміщення товару від ТОВ "Планум" позивачем надано до перевірки товарно-транспортну накладну /форма № 1-ТН, додаток 7 до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні/, копія якої наявна у матеріалах справи /а.с. 51/.

Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що перевезення товару здійснювалося продавцем, товарно-транспортна накладна оформлялася ТОВ "Планум", яке було замовником на перевезення, та яким допущено помилки при заповненні товарно-транспортної накладної, у тому числі, у зазначенні найменування замовника.

Відповідно до пункту 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 /надалі - Правила/, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Вказаною формою не передбачено зазначення у товартно-транспортній накладній номеру подорожнього листа та поставлення печатки перевізником.

Пунктом 11.4 Правил передбачено, що товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Таким чином, обов'язок щодо оформлення товарно-транспортної накладної покладається на замовника.

Разом з тим, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Таким чином, неповне зазначення у товарно-транспортній накладній адреси пункту навантаження та помилка у найменуванні замовника не спростовують факт здійснення господарської операції з ТОВ "Планум".

Статтею 228 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Відповідачем не доведено, що договір, укладений позивачем з ТОВ "Планум" був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, не надано доказів про наявність умислу сторін, тобто, що вони усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного правочину і суперечність його мети інтересам держави та суспільства, прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Відповідно до частини 4 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Разом з тим, вироками судів ознаки узгоджених кримінально-карних дій в діях працівників позивача та ТОВ "Планум" не встановлені.

Суд не бере до уваги доводи відповідача про безтоварність господарських операцій з посиланням на інформацію Західної ОДПІ м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 16.09.2014 № 4663/7/20-33-22-03 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Планум" за липень, серпень 2014 року" /а.с. 68-72/, оскільки можливі порушення порядку здійснення господарської діяльності ТОВ "Планум" не впливають на результати діяльності позивача і не можуть бути підставою для притягнення позивача до відповідальності, з огляду на те, що у відповідності до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Крім того, вказана податкова інформація отримана за результатами проведеної зустрічної звірки, яка завершена 16.09.2014 /а.с. 202/, та у ході проведення якої не здійснювалося дослідження первинних та інших бухгалтерських документів, якими оформлено господарську операцію позивача з ТОВ "Планум", тому така інформація не може бути належним та достовірним доказом факту не підтвердження реальності господарської операції.

Суд зазначає, що добросовісний платник податків, який в силу покладеного на нього законами обов'язку щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) вступає у зв'язку з цим у відповідні правовідносини з державою, не може нести відповідальність за невиконання чи неналежне виконання такого обов'язку іншими платниками податків, якщо інше прямо не встановлено законом.

З огляду на частину 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено факт порушення позивачем п. 198.1, 198.2, п. 198.3, п. 198.4, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України по господарській операції з ТОВ "Планум" у липні 2014 року.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 05.12.2014 № /2822 є необґрунтованим, тобто винесене без урахування усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення, а тому є неправомірним.

Зважаючи на те, що податкове повідомлення - рішення є правовим актом індивідуальної дії, та згідно з частиною 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі його неправомірності, визнається судом протиправним і скасовується, суд вважає за необхідне згідно частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог про скасування податкового повідомлення - рішення, натомість, визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Кременчуцької ОДПІ від 05.12.2014 № /2822.

Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" розмір судового збору за подання позовних заяв майнового характеру становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

З огляду на вищевикладене, позивач повинен був сплатити судовий збір за подання позовної заяви, що має майновий характер, в розмірі 182 грн. 70 коп. (10 відсотків розміру ставки судового збору).

Разом з тим, позивачем сплачено судовий збір в загальному розмірі 183 грн., що підтверджується чеком 2439 від 29.12.2014 /а.с. 2/, тобто в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У зв'язку з ухваленням судового рішенням на користь ТОВ "Поладіс-Монтаж" стягненню з Державного бюджету України на користь ТОВ "Поладіс-Монтаж" підлягають витрати зі сплати судового збору в розмірі 182 грн. 70 коп.

Крім того, на підставі пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", суд вважає за можливе повернути ТОВ "Поладіс-Монтаж" з Державного бюджету України надміру сплачений згідно чека 2439 від 29.12.2014 судовий збір в розмірі 0 грн. 30 коп. (183 грн. 00 коп. - 182 грн. 70 коп.).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Поладіс-Монтаж" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 05 грудня 2014 року № /2822.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Поладіс-Монтаж" (ідентифікаційний код 37154252) витрати зі сплати судового збору в розмірі 182 грн. 70 коп. (сто вісімдесят дві гривні сімдесят копійок).

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Поладіс-Монтаж" (ідентифікаційний код 37154252) з Державного бюджету України надміру сплачений згідно чека 2439 від 29 грудня 2014 року судовий збір в розмірі 0 грн. 30 коп. (нуль гривень тридцять копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 11 березня 2015 року.

Суддя С.С. Сич