Справа № 826/19277/14
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 березня 2015 року № 826/19277/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Амельохіна В.В., суддів: Аблова Є.В., Шулежка В.П., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом арбітражного керуючого ОСОБА_1
доМіністерства юстиції України, Головного управління юстиції у м. Києві
провизнання протиправним та скасування наказу від 04.12.2014 №263/7, визнання неправомірними дії, визнати незаконним та скасувати рішення,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Арбітражний керуючий ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач-1), Головне управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач-2), в якому з урахуванням уточнень просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 04.12.2014 №263/7 про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження;

- визнати неправомірними дії Головного управління юстиції у м. Києві по складанню акту від 14.10.2014 №58/10-48 про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки;

- визнання незаконним та скасування рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санкцією, ліквідаторів) від 20.11.2014, яке оформлене протоколом №22/11/14, в частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження на підставі подання від 27.10.2014 №261.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач-2 безпідставно прийшов до висновку про відмову позивача в проведенні перевірки, що викладено у висновках акту від 14.10.2014 №58/10-48 та, відповідно, на підставі таких неправомірних висновків відповідачем-1 необґрунтовано прийнято рішення від 20.11.2014 в частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження на підставі подання від 27.10.2014 №261. Отже, враховуючи вказане, позивач вважає протиправним наказ від 04.12.2014 №263/7 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач-1 проти заявленого позову заперечував з тих підстав, що оскаржувані наказ та рішення прийнято правомірно.

Відповідач-2 також заперечував проти задоволення позовних вимог з огляду на правомірність дій щодо складання акту та викладених в ньому висновків щодо відмови арбітражного керуючого ОСОБА_1 в проведенні перевірки.

В судовому засіданні 11.02.2015р. суд по справі перейшов в письмове провадження на підставі частини 4 статті 122 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням юстиції у м. Києві на підставі доручення Департаменту з питань банкрутства Міністерства юстиції України від 01.09.2014 №15712-0-33-14/13.0.2 до листа слідчого слідчої групи СВ Сватівського відділу РВ ГУ МВС України у Луганській області Забари Д.О. від 22.08.2014 №4/272 та постанови про призначення перевірки від 22.08.2014 б/н організовано проведення з 10.10.2014 до 14.10.2014 позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 під час виконання повноважень розпорядника майна ТОВ «Лотуре-Агро».

Наказом від 01.10.2014 №745/8 призначено позапланову невиїзну перевірку арбітражного керуючого ОСОБА_1 у період з 10.10.2014 по 14.10.2014.

14.10.2014 Головним управлінням юстиції у м. Києві складено акт №58/10-48 про відмову арбітражного керуючого ОСОБА_1 в проведенні перевірки.

На підставі вказаного акту відповідачем-2 скеровано на адресу відповідача-1 подання від 27.10.2014 №261 про накладення на позивача дисциплінарного стягнення.

Дисциплінарною комісією арбітражних керуючих Міністерства юстиції України прийнято рішення, оформлене протоколом від 10.11.2014 №22/11/14, щодо застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження.

Наказом Міністерства юстиції України від 04.12.2014 №263/7 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження на арбітражних керуючих, у тому числі на ОСОБА_1.

Порядок проведення перевірок діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) визначено наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2013 №1284/5, зареєстрованого в Мін'юсті 03.07.2013 за № 1113/23645 "Про затвердження Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів" (далі - Порядок №1284/5).

Відповідно до вимог п. 1.3 Порядку контролю - контроль за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) здійснюють Міністерство юстиції України як державний орган з питань банкрутства та за дорученням Мін'юсту України головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі як територіальні органи з питань банкрутства (далі - орган контролю).

Згідно з вимогами пункту 2.6.1 позапланова перевірка здійснюється Мін'юстом або територіальними органами з питань банкрутства за наявності доручення Мін'юсту на її проведення.

Так, Головним управлінням юстиції у м. Києві у період з 10.10.2014 по 14.10.2014 проведено позапланову перевірку діяльності позивача та складено акт від 14.10.2014 №58/10-48 щодо відмови арбітражного керуючого в проведенні перевірки, оскільки останній для проведення перевірки не з'явився, витребуваних органом контролю документів (копій документів) не надав.

Як зазначає позивач, в період проведення позапланової перевірки він не міг прибути, оскільки перебував на стаціонарному лікуванні з 08.10.2014 по 20.10.2014, на підтвердження чого надано до матеріалів справи листок непрацездатності Клінічної лікарні «Феофанія».

Також позивач зазначає, що листом від 08.10.2014 №910/7266/190 намагався повідомити відповідача-2 09.10.2014 через представника про перебування ОСОБА_1 на лікарняному, а тому неможливість бути присутнім на перевірці та в повному обсязі підготувати витребувані документи, та враховуючи ці обставини клопотав про перенесення строків проведення перевірки.

Враховуючи відмову в прийнятті вищезазначеного листа членом комісії Пантелієнко В.В., позивач вказує на те, що його представником цей лист здано до скриньки відповідача-2.

Крім цього, представником позивача 09.10.2014 направлено лист поштою №910/7266/191 та телеграму №3732 до Головного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується фіскальними чеками про надіслання.

Аналізуючи надані пояснення та документи, наявні в матеріалах справи суд виходить з наступного.

Щодо позовної вимоги про визнання неправомірними дії Головного управління юстиції у м. Києві по складанню акту від 14.10.2014 №58/10-48 про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки суд зазначає, що

Відповідно до пункту 2 статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

У відповідності до п. 4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги, зокрема, про скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Обов'язковою ознакою нормативно-правового акту чи правового акту індивідуальної дії є створення юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення.

Суд звертає увагу, що під актом перевірки розуміється службовий документ, який стверджує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації, зокрема в цьому випадку, фіксує факт відмови арбітражного керуючого від проведення перевірки.

Отже, акт перевірки та викладені у ньому факти, висновки не можна розглядати як рішення суб'єкта владних повноважень, що породжує для позивача певні правові наслідки, регулює ті чи інші відносини і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Оцінка акту перевірки, в тому числі і оцінка дій посадових осіб органу юстиції щодо його складання, викладення у ньому висновків, надається уповноваженими законом органами влади при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

За таких обставин, суд вважає, що оскаржувані дії по складанню акту не є рішенням суб'єкта владних повноважень, у розмінні статті 17 КАС України, оскільки акт перевірки не встановлює права та обов'язки позивача.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають в державі. Відповідач-2 в даному випадку є суб'єктом владних повноважень та виконує владні управлінські функції щодо позивача.

За таких обставин, суд не наділений повноваженнями щодо закриття провадження у справі в цій частині, на що посилається відповідач-2, оскільки згідно частини другої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України якщо провадження у справі закривається з підстави неналежності розгляду справи в порядку адміністративного судочинства, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ. Оскільки позовну вимогу щодо визнання неправомірними дії щодо складання акту неможливо віднести до юрисдикції іншого суду, суд позбавлений можливості застосувати положення статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України в цій частині, а тому дана вимога розглядається по суті.

Таким чином, оскаржувані дії відподвача-2 по складанню акту про відмову арбітражного керуючого у проведенні перевірки від 14.10.2014 №58/10-48 не є рішенням, дією або бездіяльністю відповідачів, які породжують, змінюють або припиняють права або обов'язки ОСОБА_1, як арбітражного керуючого.

Відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо решти позовних вимог суд виходить з наступного.

Згідно з приписами 2.16 Порядку №12848/5 дата проведення перевірки може бути перенесена у разі неможливості її проведення з підстав, незалежних від органу контролю чи арбітражного керуючого, про що орган контролю видає наказ, у якому зазначаються підстава та термін перенесення. Проведення перевірки може бути перенесено за рішенням органу контролю, оформленим відповідним наказом, до початку проведення перевірки виключно у виняткових випадках, якщо з об'єктивних підстав проведення перевірки у встановлений строк є неможливим.

Отже, орган контролю самостійно визначає винятковість випадку, який унеможливлює проведення перевірки та приймає рішення про перенесення дати проведення такої перевірки. При цьому Порядком № 1284/5 встановлена умова, що перенесення дати перевірки можливе лише до початку її проведення, а отже після того, як проведення перевірки розпочалось, її перенести неможливо. Тому після того, як перевірку розпочато, її необхідно проводити та результати оформляти відповідно до Порядку № 1284/5.

Відповідно до пп.4.1.2 п.4.1 Порядку №12848/5 у разі проведення позапланової невиїзної перевірки присутність арбітражного керуючого є необов'язковою.

Щодо завчасності подання заяви про перенесення дати перевірки у зв'язку з перебування позивача на лікарняному суд погоджується з доводами відповідача-2 та наголошує на наступному.

Як вбачається з листа непрацездатності позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 08.10.2014 року.

Представник позивача 09.10.2014 намагався вручити документи співробітнику Управління з питань банкрутства - провідному спеціалісту відділу контролю за діяльністю арбітражних керуючих та супроводу процедур банкрутства Управління з питань банкрутства Головного управління юстиції у м. Києві Пантелієнко Вікторії Віталіївні.

Водночас, колегія суддів бере до уваги пояснення відповідача-2, що відповідно до положень інструкції з діловодства в Головному управлінні юстиції у м. Києві та територіальних органах і установах юстиції у м. Києві, затвердженої наказом Головного управління юстиції у м. Києві від 27.06.2013 №366/6, організація ведення діловодства покладається на Управління з питань звернень громадян, правового та документального забезпечення (канцелярія), а тому позивачу або його представнику необхідно було завчасно до початку перевірки звернутись до компетентного органу, а саме відділу розгляду звернень та прийому громадян, документального забезпечення та контролю (канцелярія) відповідача-2.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, представником позивача не використано таке право та не передано до канцелярії цього клопотання.

Натомість, як зазначає позивач, його представник надіслав клопотання про перенесення періоду проведення перевірки як поштовим листом так і телеграмою 09.10.2014.

Однак, колегія суддів наголошує, що як вбачається з наданих до матеріалів справи фіскальних чеків про направлення, такі повідомлення було надіслано 09.10.2014 о 21:07 год. та о 21:34 год. відповідно, що унеможливлює доставку телеграми до відповідача-2 до початку перевірки.

Як встановлено колегією суддів, телеграма від 09.10.2014 року надійшла до відділу документування та контролю Головного управління юстиції у м. Києві 10.10.2014, що є вже першим днем перевірки. А поштовий лист надійшов вже 16.10.2014.

Отже, враховуючи ці обставини в сукупності, посилання позивача на вищевказані заходи щодо завчасного попередження органу контролю про неможливість прибуття до органу контролю у зв'язку з перебуванням ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні, не приймаються до уваги як належні, достатні та вичерпні докази неможливості виконати обов'язок щодо надання документів для проведення перевірки.

Враховуючи, що позивач до проведення перевірки не надав жодних документів, що свідчили б про наявність об'єктивних підстав, що унеможливлюють її проведення, комісія з проведення перевірки не мала підстав для її перенесення.

Крім цього, суд звертає увагу, що п. 3.3 вищезазначеного Порядку передбачено, що арбітражний керуючий може бути присутнім під час здійснення перевірки або забезпечити присутність свого уповноваженого представника на будь-якій стадії перевірки, таким чином арбітражний керуючий не позбавлений права направити свого представники під час здійснення перевірки.

Отже, колегія суддів звертає увагу, що присутність під час проведення позапланової невиїзної перевірки присутність арбітражного керуючого є необов'язковою, а своїм правом направити свого представника та надати витребувані документи для відповідача-2 позивач не скористався.

Відповідно до підпункту 4.7.1 пункту 4.7 Розділу IV Порядку №1284/5 відмовою арбітражного керуючого в проведенні перевірки вважаються:

- відсутність арбітражного керуючого або його уповноваженого представника під час проведення перевірки у час та у місці, визначені органом контролю в повідомленні про проведення перевірки, у разі належного повідомлення арбітражного керуючого про проведення перевірки;

- безпідставне ненадання або надання не в повному обсязі без обґрунтованих пояснень арбітражним керуючим у визначені органом контролю терміни документів згідно з переліком, викладеним у повідомленні про проведення перевірки органу контролю;

- ненадання арбітражним керуючим на письмову вимогу комісії документів, які стосуються предмета перевірки, у разі якщо без цих документів проведення перевірки є неможливим;

- безпідставна відмова арбітражного керуючого в доступі комісії та інших осіб на територію, до будівель, споруд та інших приміщень боржника (банкрута) у випадках, передбачених цим Порядком, або до приміщення контори (офісу) арбітражного керуючого.

Отже, враховуючи викладене та враховуючи, що підставою для притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності є відмова арбітражного керуючого в проведенні перевірки, відповідач-2 звернувся з клопотанням від 15.10.2014 №1278/10-37 ініціювати звернення до Дисциплінарної комісії з поданням щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення.

Відповідно до пп.7.6.1 п.7.6 Порядку №1284/5 на арбітражного керуючого накладається дисциплінарне стягнення у вигляді попередження у разі: встановлення факту подання арбітражним керуючим у документах, які подаються для отримання свідоцтва на право здійснення діяльності арбітражного керуючого, неправдивих відомостей; відмови арбітражного керуючого в проведенні перевірки.

Отже, на думку колегії суддів 20.11.2014 правомірно винесено рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) щодо застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисцилінарного стягнення у вигляді попередження, що було оформлено наказом Міністерства юстиції України «Про накладення на арбітражних керуючих дисциплінарного стягнення у вигляді попередження» від 04.12.2014 №263/7.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, повністю виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову арбітражному керуючому ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя В.В. Амельохін

Судді: Є.В. Аблов

В.П. Шулежко