Справа № 813/4229/14
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2015р. Справа № 876/7564/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Сапіги В.П.,

за участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

за участю представників:

апелянта (відповідача у справі): Хробак Г.В.,

позивача у справі: Юрченка Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу Державного підприємства "Львіввугілля", м.Сокаль Львівської області

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.07.2014р. у справі №813/4229/14

за позовом Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів, м.Львів

до Державного підприємства "Львіввугілля", м.Сокаль Львівської області

про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

13.06.2014р. позивач: Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників податків у м.Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача: Державного підприємства "Львіввугілля" про стягнення з рахунків Державного підприємства "Львіввугілля", у тому числі його відокремлених підрозділів, в користь Державного бюджету України 8532521,00грн. податкового боргу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконує вимоги чинного законодавства щодо сплати податкового боргу.

В ході розгляду справи суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що оскільки відповідачем до суду доказів на підтвердження факту вжиття заходів щодо погашення заборгованості перед бюджетом не представлено, не надано доказів в спростування вимог позивача, розмір яких підтверджено належними та допустимими доказами по справі, то позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, апелянт (відповідач у справі): Державне підприємство "Львіввугілля" оскаржило її в апеляційному порядку. У своїй апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, тому оскаржувана постанова повинна підлягати скасуванню в апеляційному порядку. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що відповідач - ДП "Львіввугілля" є юридичною особою, згідно із статутом самостійно забезпечує своєчасну сплату податків, подає податкову декларацію з податку на додану вартість, натомість, відокремлені підрозділи відповідача не є юридичними особами, відповідно до Положення про відокремлений підрозділ підприємства, не нараховують і не сплачують ПДВ.

У судове засідання Львівського апеляційного адміністративного суду з'явився представник апелянта (відповідача у справі): Хробак Г.В., якою висловлено правову позицію на підтримку доводів апеляційної скарги.

Представник позивача у справі Юрченко Ю.А. доводи апеляційної скарги заперечив з мотивів, викладених у позовній заяві та постанові суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, пояснення представників апелянта та позивача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегією суддів встановлено наступне:

З матеріалів справи вбачається, що податковий борг відповідача становить 8532521,00грн.

Даний борг виник із заборгованості по сплаті податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 8532521,00грн., що підтверджується податковими деклараціями з податку на додану вартість за березень 2014р. на суму 5001794,00грн. та за квітень 2014р. на суму 3530727,00грн.

В матеріалах справи наявна податкова вимога форми "Ю2" від 22.07.2003р. за №2/175 на суму 9295317,02грн. та податкова вимога форми "Ю1" від 17.06.2003р. за №1/171 на суму 10398,98грн., яка була вручена уповноваженій особі платника податків 17.06.2003р.

При прийнятті рішення по суті спору, суд першої інстанції виходив з наступних норм матеріального права:

Як передбачено п.57.1 ст.57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначеного у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно із положенням пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до вимог ст.95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків здійснюється не раніше, ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

У відповідності до вимог абз.1 п.95.3 ст.95 ПК України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються виключно на необхідності вилучення з резолютивної частини оскаржуваної постанови формулювання "у тому числі його відокремлених підрозділів".

Відповідно до п.1 листа-роз'яснення ДПА від 24.01.2011р. №1611/7/24-0617 "Щодо окремих процедур погашення податкового боргу", стягнення податкового боргу платників податків юридичних осіб, а також філій, відділень, інших відокремлених підрозділів, які не мають статусу юридичної особи за рахунок їх грошових коштів, може здійснюватися на підставі рішення (постанови) адміністративного суду, винесеного як у порядку прискореного провадження (стаття 1833 Кодексу адміністративного судочинства України), так і у загальному порядку (статті 105-107 та 122 КАСУ).

Відповідно до діючого законодавства України, стороною у адміністративній справі про стягнення коштів в рахунок погашення податкового боргу філії, відділення, представництва, відокремленого підрозділу є юридична особа.

Тому, у поданні органів державної податкової служби до адміністративного суду про стягнення коштів філії, відділення, іншого відокремленого підрозділу юридичної особи необхідно зазначати реквізити усіх відомих банківських рахунків юридичної особи, а також рахунків філій, відділень та інших відокремлених підрозділів, незалежно від їх територіального місцезнаходження (крім рахунків, стягнення з яких заборонено законом).

За наявності відповідного рішення платіжні вимоги щодо стягнення податкового боргу можуть направлятися будь-якому банку, в яких відкриті рахунки юридичної особи, а також її філій, відділень та інших відокремлених підрозділів (крім рахунків, стягнення з яких заборонено законом).

У платіжній вимозі на стягнення коштів, яка направляється банкам, відповідно до вимог чинного законодавства, зазначаються реквізити виконавчого листа, який видається адміністративним судом за кожним судовим рішенням (постановою), що набрало законної сили.

В матеріалах справи (а.с.23) наявні дані про банківські рахунки ДП "Львіввугілля" без окремої ідентифікації банківських рахунків відокремлених підрозділів. З огляду на це суд першої інстанції не мав підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення податкового боргу з рахунків відокремлених підрозділів підприємства, оскільки інформації про такі рахунки в матеріалах справи немає, а судове рішення в адміністративній справі не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно із приписами ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Крім того, судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях і відповідно до вимог ст. 159 КАС України повинно бути законним і обґрунтованим.

Позивач разом з позовною заявою не надав докази, на підставі яких суд мав би можливість встановити наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги позивача, які мають значення для правильного вирішення справи (наявність банківських рахунків відокремлених підрозділів підприємства-позивача).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.9 КАС України передбачено, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду частково не погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність задоволення адміністративного позову Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м.Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів в повному обсязі у зв'язку із недоведеністю частини позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими.

З огляду на викладене, суд першої інстанції неповно встановив усі обставини справи та постановив судове рішення з порушенням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, тому колегія суддів вбачає підстави для скасування оскаржуваної постанови і вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Львіввугілля", м.Сокаль Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.07.2014р. у справі №813/4229/14 за позовом Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів, м.Львів до Державного підприємства "Львіввугілля", м.Сокаль Львівської області про стягнення податкового боргу, - задоволити частково.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.07.2014р. у справі №813/4229/14, - скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги позивача задоволити частково.

3. Стягнути з рахунків Державного підприємства "Львіввугілля" (), що знаходиться за адресою: Львівська область, м.Сокаль, вул.Богдана Хмельницького, 26, в користь Державного бюджету України 8532521,00грн. (вісім мільйонів п'ятсот тридцять дві тисячі п'ятсот двадцять одна гривня) податкового боргу.

4. У задоволенні решти позовних вимог позивача відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя В.П. Сапіга