Справа № П/811/4600/14
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року справа № П/811/4600/14

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

позивача : ОСОБА_1 та ОСОБА_2;

відповідача : Погребняка О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доУправління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області
прочасткове скасування наказу, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, в якому з урахуванням уточнення до позовної заяви, просить суд:

1.1. Визнати неправомірним та скасувати наказ начальника УМВС України в Кіровоградській області №428 від 11.12.2014р. "Про відрядження співробітників УМВС для надання практичної допомоги", полковника міліції ОСОБА_4 в частині, що стосується ОСОБА_1, майора міліції, оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу по боротьбі з етнічними організованими злочинними групами та екстремізмом УБОЗ УМВС України в Кіровоградській області, а саме: - відрядження для надання практичної та методичної допомоги з 12 грудня 2014 року до особливого розпорядження.

1.2. Визнати дії начальника УМВС України в Кіровоградській області, полковника міліції ОСОБА_4 які полягали в прийнятті незаконного рішення - наказу №428 від 11.12.2014 р. - неправомірними.

2.1. Визнати неправомірним та скасувати наказ начальника УМВС України в Кіровоградській області №1182 від 19.11.2014р. «Про порушення службової '" дисципліни працівниками УБОЗ УМВС в області та покарання винних», полковника міліції ОСОБА_4 в частині:

- встановлення, що під час проведення перевірки, щодо встановлення належності вказаного транспортного засобу ОСОБА_1 всіляко намагався перешкодити з'ясуванню істини, що виражалося у відмові надавати реєстраційні документи на вищезазначений автомобіль (абзац,3 наказу);

- встановлення, що ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006р. № 3460-ІУ, Присяги працівника органів внутрішніх справ, затвердженої постановою КМУ від 28.12.1991р. № 382, п. 4.1 розділу III, п. 2.1. розділу IV Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 № 155 (абзац 5 наказу);

- встановлення, що за порушення вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, п. 4.1 розділу III, п. 2.1. розділу IV Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 № 155, статей 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460 - IV, вимог транспортної дисципліни підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності оперуповноважений в особливо важливих справах відділу УБОЗ УМВС в області майор міліції ОСОБА_1, але, враховуючи те, що ним поданий рапорт про переведення до іншого територіального органу внутрішніх справ, обмежитись цим. (пункт 2 резолютивної частини наказу);

2.2. Визнати дії начальника УМВС України в Кіровоградській області, полковника міліції ОСОБА_4 які полягали в прийнятті незаконного рішення - наказу №1182 від 19.11.2014 р. та затвердженню 19.11.2014 року висновку про результати службового розслідування - неправомірними.

2.3. Зобов'язати відповідача вилучити наказ з особової справи ОСОБА_1 та оголосити особовому складу органів і підрозділів внутрішніх справ області про його скасування.

3.1. Визнати неправомірним та скасувати наказ начальника УМВС України в Кіровоградській області, полковника міліції ОСОБА_4 №1330 від 24.12.2014р. «Про порушення службової дисципліни працівниками УБОЗ УМВС в області та їх покарання» в частині:

- встановлення, що вищевказане порушення допущене внаслідок того, що ОСОБА_1 грубо порушив вимоги службової дисципліни статей 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460 - IV, п.2.1 розділу IV Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012р. №155, Присяги працівника органів внутрішніх справ, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, та пункту 21 Положення про проходження служби РНС ОВС, затвердженого ПКМ Української РСР від 29.07.1991 № 114 (абзац 4 наказу);

- застосування заходів дисциплінарного впливу, за грубе порушення службової дисципліни, в наслідок, порушення вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, п.2.1 розділу IV Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012р. №155, пункту 21 Положення про проходження служби РНС ОВС, затвердженого ПКМ Української РСР від 29.07.1991 № 114 та статей 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІУ, керуючись статтями 2, 7, 8, 12, 14 вказаного Статуту, оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу УБОЗ УМБС в області майора міліції ОСОБА_1 попередити про неповну посадову відповідність та зменшити розмір грошової премії за грудень поточного року на 10% від суми, яка буде нарахована йому (пункт 1 резолютивної частини наказу);

- застосування заходів дисциплінарного впливу, щодо зобов'язання начальника ВФЗБО УМБС в області полковнику міліції ОСОБА_5 грошове утримання у період з 12 грудня 2014 року до теперішнього часу ОСОБА_1 у зв'язку з невиходом його на службу без поважних причин, не нараховувати, а вказаний період вважати прогулом (пункт 2 резолютивної частини наказу).

3.2. Визнати дії начальника УМБС України в Кіровоградській області, полковника міліції ОСОБА_4 які полягали в прийнятті незаконного рішення - наказу №1330 від 24.12.2014р. та затвердженню 22.12.2014р. висновку про результати службового розслідування - неправомірними.

3.3.Зобов'язати відповідача вилучити наказ з особової справи ОСОБА_1 та оголосити особовому складу органів і підрозділів внутрішніх справ області про його скасування.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він службової та транспортної дисципліни не порушував. Не був обізнаний про те, що свідоцтво про реєстрацію транспортним засобом яким він керував може бути недійсним та даний факт нічим не підтверджується. Позивач зазначав, що тимчасове користування автомобілем знайомого не є порушення. Ніякого рапорту про переведення до іншого територіального органу внутрішніх справ, як про це зазначено в наказі №1182 від 19.11.2014 р. він не писав. Щодо оскаржуваного наказу про відрядження вказував на те, що йому не оплатили відрядження, а з урахуванням того що у нього на утриманні дитина, а також жінка не працює. Власних коштів для відрядження до іншого населеного пункту не мав, про що він зазначив у рапорті на адресу керівництва для надання фінансового забезпечення.

Також, зазначив, що у самому відрядженні не зазначено його терміну, а також не надано службові завдання, які він мав виконати.

Позивач зауважив, що незважаючи на те, що він не поїхав у відрядження, він продовжував виконувати свої посадові обов'язки за основним місцем служби в м. Олександрія, а тому прогулу у нього не було.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та надали суду пояснення згідно позовної заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення адміністративного позову з підстав зазначених у письмових запереченнях.

Заслухавши позивача, представників сторін, свідків, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити частково.

Судом встановлено, що позивач обіймає посаду оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу УБОЗ УМВС України в Кіровоградській області.

05.11.2014р. наказом начальника УМВС України в Кіровоградській області № 947 "Про призначення та проведення службового розслідування" призначено службове розслідування по факту можливої причетності працівників УБОЗ УМВС в області до вчинення неправомірних дій (а.с.39).

19.11.2014 р. затверджений висновок "Про результати службового розслідування за фактами причетності працівників УБОЗ УМВС в області до вчинення неправомірних дій" (а.с.62-67).

Зазначеним висновком встановлено факт управління ОСОБА_1 автомобілем БМВ 530 д.н.з НОМЕР_1, із недійсним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, а також з можливими ознаками підробки номерів двигуна шасі чи кузова. Позивач не заперечував користування вказаного автомобіля, та зазначав що власником є його знайомий ОСОБА_6, а тому й підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності, але враховуючи те, що ним поданий рапорт про переведення до іншого територіального органу внутрішніх справ, обмежено цим (а.с.66).

19.11.2014р. наказом начальника УМВС України в Кіровоградській області №1182 "Про порушення службової дисципліни працівниками УБОЗ УМВС в області та покарання винних" у зв'язку з тим, що позивач знав про користування ОСОБА_1 вказаним автомобілем, але навіть не спробував відмовити його від керування транспортним засобом, в тому числі притягнутий до дисциплінарної відповідальності, але враховуючи те, що ним поданий рапорт про його переведення до іншого територіального органу внутрішніх справ, обмежитись цим (а.с.68-70).

Надаючи правову оцінку обґрунтованості позовних вимог, відповідним доводам позивача та висновкам відповідача, суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Суд звертає увагу на те, що Законом України "Про міліцію", ні посадовими обов'язками позивача, ні іншими нормативно-правовими актами, які регламентують діяльність позивача, не передбачений його обов'язок перед тим, як брати у тимчасове користування транспортний засіб, перевіряти у водія авто документи власності, їх дійсність та звіряти номери двигуна та шасі.

Крім того, у позивача відсутні спеціальні знання для вчинення зазначених дій.

Досліджуючи спірні правовідносини судом встановлено, що 08.11.2014 року за фактами щодо користування ОСОБА_1 транспортним засобом з недійсним свідоцтвом про реєстрацію, слідчим СВ Олександрійського МВ УМВС в області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочате досудове розслідування за кримінальним провадженням №0002441 за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 290 КК України - знищення, підробка або заміна номерів вузлів та агрегатів транспортного засобу.

Як вбачається, з довідки про стан вищезазначеного досудового розслідування наданої суду В.о. начальника Олександрійського МВ УМВС в області, висновком судово-технічної експертизи №99 від 19.01.2015 р., що бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВСС та номеру 810577 на вищевказане авто, відповідає аналогічним бланкам, виготовленим підприємствами Консорціуму ЄДАПС, що знаходяться в офіційному обігу на території України. Будь-яких змін (підчистка, травлення, виготовлення, витравлення, домальовування, додрукування тощо) не піддавалось.

Крім того, 08.11.2014 року в ході огляду вилучено автомобіль BMW 530D реєстраційний номер НОМЕР_1 та долучено до кримінального провадження як речовий доказ. Ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Паламарчука М.С. від 11.11.2014 у задоволенні клопотання про арешт автомобіля відмовлено. 13.11.2014 року ОСОБА_7 отримав BMW 530D.

Підозру в даному кримінальному провадженні нікому оголошено не було. ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебувають у процесуальному статусі свідків (а.с.127-128).

В судовому засіданні представником позивача так і не надано суду обґрунтованих пояснень та доказів в чому полягає проступок позивача відповідно до проведеного службового розслідування за вищезазначеними фактами та оскаржуваним наказом.

Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що даний наказ не несе для позивача правових наслідків зазначаючи наступне.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що позивач не надавав ніяких рапортів на його переведення до іншого підрозділу. Представник відповідача не надав суду рапорт позивача про переведення до іншого підрозділу на який посилався відповідач при прийнятті наказу №1182 від 19.11.2014 року.

Наказ - це розпорядчий документ, який видається керівником установи (структурного підрозділу) на правах єдиноначальності та в межах своєї компетен ції, обов'язковий для виконання підлеглими.

Констатуюча частина складається зі вступу, де вказується причина видання наказу (наявність розпорядчого документа вищого органу тощо), аргументації (виклада ються основні факти) та висновку (мета видання наказу). Розпорядча частина містить конкретні пункти, в яких викладається зміст наказу (заходи чи дії, строки, вико навці, відповідальні тощо).

Як вбачається з оскаржуваного наказу №1182 від 19.11.2014 року, вступна частина та причина видання наказу зазначено - порушення службової дисципліни та покарання винних. В частині аргументації наказу зазначені факти викладенні в службовому розслідуванні щодо порушення службової та транспортної дисципліни. У розпорядчій частині наказу викладено висновки про те, що позивачем порушено Присягу працівника ОВС, положення Дисциплінарного статуту ОВС та вимоги транспортної дисципліні, а також вказана мета наказу про те, що позивач підлягає притягненню у вигляді притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Проте, відповідачем в оскаржуваному наказі міри дисциплінарної відповідальності визначенні чинним законодавством не зазначено, а викладено обмежитися тим, що перевести позивача до іншого підрозділу відповідно до його ж рапорту.

Суд звертає увагу на те, що статтею 12 Дисциплінарного статуту ОВС України, затверджених Законом України від 22.02.2006 р. №3460-IV визначені види дисциплінарних стягнень, проте такого виду як "необхідність притягнення до дисциплінарної відповідальності, але враховуючи те, що позивачем поданий рапорт про його переведення до іншого територіального органу внутрішніх справ, обмежитись цим" немає.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведена вина позивача, а тому суд, перевіривши відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України п.3 наказу начальника УМВС в Кіровоградській області №1182 від 19.11.2014 р. "Про порушення службової дисципліни працівниками УБОЗ УМВС в області та покарання винних" в частині, яким підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності оперуповноважений в особливо важливих справах відділу УБОЗ УМВС в області майор міліції ОСОБА_1, але враховуючи, що ним поданий рапорт про переведення до іншого територіального органу внутрішніх справ, обмежитись цим, дійшов висновку, що він прийнятий з порушенням принципу законності та обґрунтованості, а тому підлягає скасуванню.

Щодо визнання неправомірним та скасування наказу №428 від 11.12.2014р. "Про відрядження співробітників УМВС для надання практичної допомоги" суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 11.12.2014р. наказом начальника УМВС України в Кіровоградській області №428 "Про відрядження співробітників УМВС для надання практичної допомоги", позивач відряджений з 12 грудня 2014 р. до сектору карного розшуку Устинівського районного відділу УМВС України в області (а.с.184).

З матеріалів справи вбачається, що 22.12.2014 року ОСОБА_1 у своїх поясненнях на ім'я начальника УМВС України в Кіровоградській області зазначив, що 12.12.2014 року його ознайомили з наказом №428 про відрядження. Того ж дня, він звернувся з рапортом на ім'я начальника УМВС області з проханням забезпечити його грошовими коштами згідно чинного законодавства з метою виконання наказу про відрядження, оскілки власних коштів на виїзд до іншого населеного пункту не має.

Так, в судовому засіданні позивачем надані копії інших аналогічних наказів, в яких вирішувалось питання щодо виділення коштів на відрядження (а.с.147-148).

В оскаржуваному наказі питання щодо виділення грошового забезпечення відносно позивача вирішено не було.

Суд зазначає, що відрядження - це поїздка працівника за розпорядженням керівника органу, установи на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи.

Відповідно до Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 р. №59, внесеними змінами №362 наказом від 17.03.2011 року, підприємство, що відряджає працівника, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час службового відрядження (авансом).

Розділом другим зазначеної інструкції визначено, що направлення працівника підприємства у відрядження здійснюється керівником цього підприємства або його заступником і оформляється наказом (розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення, найменування підприємства, куди відряджений працівник строку й мети відрядження.

Також, вимоги щодо надання коштів на відрядження встановлено пп. 140.1.7. п. 140.1. ст. 140 розділу 3 ПК України та іншими нормативно-правовими актами, пов'язаними із службовими відрядженнями у межах України та за кордон.

Підприємство зобов'язане забезпечити працівника коштами (авансом) у розмірах, установлених нормативно-правовими актами про службові відрядження. Для визначення розміру авансу складається кошторис витрат на відрядження.

Більш того, суд зауважує, що Порядок організації, виїзду та роботи у відрядженнях у структурі Міністерства внутрішніх справ України визначені в Інструкції з організації відряджень у структурі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженій Наказом МВС України від 31.12.2004 № 1666 (далі - Інструкція).

Пунктом 2.1. Інструкції визначено, що у відрядження працівники направляються в разі потреби за наявності на це відповідних коштів такими посадовими особами: начальниками органів внутрішніх справ, їх заступниками з інших органів внутрішніх справ/

Положення пункту 3.1 Інструкції визначають строк відряджень. Так, максимальний строк перебування у відрядженні не повинен перевищувати 30 календарних днів, включаючи час знаходження в дорозі.

Конкретні строки перебування працівників у відрядженнях, передбачених пунктом 3.2 розділу 3 цієї Інструкції, регулюються окремими нормативно-правовими актами МВС України.

Відповідно до пункту 6.1 Інструкції працівникові, який направляється у відрядження, видається грошовий аванс у межах сум, призначених на оплату вартості проїзду, витрат на наймання житла та добових, а також посвідчення про відрядження встановленого зразка.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний наказ не містить вимог щодо забезпечення позивача коштами для здійснення поточних витрат під час службового відрядження та строку відрядження.

Відповідно до п. 1.9 Інструкції "Про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 р. №499, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за №205/14896 належне грошове забезпечення при вибутті у відрядження чи відпустку може бути виплачене не раніше як за три дні до дня вибуття у відрядження чи відпустку, не враховуючи вихідних та святкових днів, але не пізніше дня вибуття у відрядження чи відпустку.

З огляду на викладене, позивачу не пізніше дня вибуття у відрядження повинні були видати належне грошове забезпечення, чого не було зроблено. А тому суд, погоджується з доводами позивача, про те що він обґрунтовано не мав можливості вибути у відрядження без належного та своєчасного фінансового забезпечення.

Твердження представника відповідача, з приводу того, що позивач повинен був відбути у відрядження, а відшкодування витрат здійснилося після його повернення не беруться судом до уваги, оскільки позивач в своїх поясненнях повідомляв керівництво, що не має коштів для виїзду до іншого населеного пункту.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" забороняється використання спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю, їх співробітників, матеріально-технічних засобів для виконання завдань, не віднесених законами України до компетенції цих спеціальних підрозділів. Аналогічні приписи містяться у наказі МВС від 5.10.2011 р. №724.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 Закону України "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" спеціальним підрозділом по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ України, в тому числі є управління по боротьбі з організованою злочинністю в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, які підпорядковуються відповідно Міністру внутрішніх справ України та начальнику Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю.

Заперечення представника відповідача, з приводу того, що працівників УБОЗу не можна залучати, лише до охорони громадського порядку, патрулювання, охорони мітингів, спростовуються зазначеними вище матеріальними нормами Закону.

З огляду на викладене, суд зазначає, що відповідачем не доведена вина позивача у злісному невиконані наказу, а тому суд, перевіривши відповідно до вимог ч.3 ст. 2 КАС України абз.2 п.1 наказу начальника УМВС України в Кіровоградській області №428 від 18.12.2014 р. "Про відрядження співробітників УМВС для надання практичної допомоги" в частині відрядження для надання практичної та методичної допомоги з 12.12.2014 р. до особливого розпорядження, майора міліції ОСОБА_1, дійшов висновку, що його прийнято з порушенням принципу законності та обґрунтованості, а тому наказ в цій частині підлягає скасуванню.

Також, судом встановлено, що 24.12.2014р. наказом начальника УМВС України в Кіровоградській області № 1330 "Про порушення службової дисципліни працівниками УБОЗ УМВС в області та їх покарання", позивача попереджено про неповну посадову відповідність та зменшено розмір грошової премії за грудень поточного року на 10 % від суми, яка буде нарахована, а грошове утримання у період з 12 грудня 2014 р. до теперішнього часу, у зв'язку з невиходом їх на службу без поважних причин, не нараховується, а вказаний період вважається прогулом (а.с.202-203).

Суд, раніше дійшов висновку про те, що оскільки позивач з об'єктивних причин не відбув у відрядження, а наказ №428 від 18.12.2014 р. не відповідає вимогам чинного законодавства, тому оскаржуваний наказ є незаконним.

Зважуючи на те, що у відповідача відсутні підстави для застосування до позивача нового дисциплінарного стягнення на підставі вже визнаного протиправним відносно позивача наказу №428 від 18.12.2014 р., суд дійшов висновку, що оскаржуваний №1330 від 24.12.2014 р. в частині притягнення ОСОБА_1 до відповідальності є похідним від скасованого наказу №428 від 18.12.2014 р., тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо визнання дій начальника УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_4, які полягали в прийнятті оскаржуваних рішень, суд зазначає наступне.

Начальник УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_4 в межах законодавства, яке регулює його діяльність, має право ініціювати, як проведення перевірок так і видавати накази про притягнення винних осіб до відповідальності.

Так, позивачем не надано суду обґрунтованих пояснень та доказів того, в чому саме полягали незаконні дії начальника УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_4

Суд звертає увагу на те, що саме по собі, часткове скасування оскаржуваних рішень не є самостійною підставою та безперечним підтвердженням його незаконних дій, а тому суд відмовляє у задоволенні у цій частині позову.

Також суд критично ставиться до позиції позивача, щодо зобов'язання відповідача вилучити наказ з особової справи ОСОБА_1 та оголосити особовому складу органів і підрозділів внутрішніх справ області про його скасування, враховуючи наступне.

Правила ведення особової справи здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства.

Позивачем не доведений факт відмови відповідача у вчиненні зазначених дій, а тому суд вважає передчасним звернення позивача із зазначеною вимогою.

Судових витрат, які підлягають стягненню на користь позивача, судом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Визнати неправомірним та скасувати абз.3 п.1 наказу начальника УМВС України в Кіровоградській області №428 від 18.12.2014 р. "Про відрядження співробітників УМВС для надання практичної допомоги" в частині відрядження для надання практичної та методичної допомоги з 12.12.2014 р. до особливого розпорядження, майора міліції ОСОБА_1, оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з етнічними організованими групами та екстремізмом управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС України в області - до сектору карного розшуку Устинівського районного відділу УМВС України в області.

3.Визнати неправомірним та скасувати п.2 наказу начальника УМВС в Кіровоградській області №1182 від 19.11.2014 р. "Про порушення службової дисципліни працівниками УБОЗ УМВС в області та покарання винних" в частині, яким підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності оперуповноважений в особливо важливих справах відділу УБОЗ УМВС в області майор міліції ОСОБА_1, але враховуючи те, що ним поданий рапорт про переведення до іншого територіального органу внутрішніх справ, обмежитись цим.

4.Визнати неправомірним та скасувати:

- п.1 наказу начальника УМВС України в Кіровоградській області №1330 від 24.12.2014 р. в частині попередження про неповну посадову відповідність та зменшення розміру грошової премії за грудень 2014 р. на 10% від суми, яка буде нарахована, оперуповноваженому в особливо важливих справах відділу УБОЗ УМВС в області майору міліції ОСОБА_1;

-п.2 наказу начальника УМВС України в Кіровоградській області №1330 від 24.12.2014 р. в частині зобов'язання начальника ВФЗБО УМВС в області не нараховувати грошове утримання у період з 12.12.2014 р. до теперішнього часу ОСОБА_1 у зв'язку з невиходом на службу без поважних причин, а вказаний період вважати прогулом.

5.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текс постанови виготовлений 24.02.2015 року.

Суддя Р.В. Жук