Справа № 803/240/15-а
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2015-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2015 року м. ЛуцькСправа № 803/240/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого, судді Смокович В.І.,

при секретарі судового засідання Литвиненко І.П.,

за участю представника позивача Черноти В.П.,

представника відповідача Кушнір Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламно-торгова фірма "Вишукана реклама" до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов'язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рекламно-торгова фірма «Вишукана реклама» (далі - позивач, підприємство, ТзОВ «РТФ «Вишукана реклама») звернулося в суд з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - відповідач, інспекція, Луцька ОДПІ) про визнання протиправними дій щодо неприйняття податкових накладних для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкової звітності з податку на додану вартість в електронному вигляді; про зобов'язання відповідача забезпечити електронний документообіг позивача шляхом надання доступу до реєстрації податкових накладних в Єдиному державному реєстрі податкових накладних та шляхом надання можливості подачі податкової звітності з податку на додану вартість в електронному вигляді.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та інспекцією був укладений договір про визнання електронних документів від 08 травня 2014 року №1. Листом від 21 серпня 2014 року №12297/10/03-18-18-01 Луцька ОДПІ повідомила товариство про розірвання договору у зв'язку з непідтвердженням відомостей про зареєстроване місцезнаходження підприємства. Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року у справі №803/1886/14 дії відповідача щодо розірвання вказаного договору визнано протиправними.

У період з 21 серпня 2014 року по 20 лютого 2015 року підприємство неодноразово направляло засобами електронного зв'язку податкові накладні та податкову звітність, однак у її прийнятті було відмовлено у зв'язку з розірванням договору про визнання електронних документів 20 січня 2015 року

В заяві від 19 лютого 2015 року №07/02-15 позивач уточнив другу позовну вимогу та просив суд визнати протиправними дії податкового органу щодо неприйняття податкових накладних для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкової звітності з податку на додану вартість у електронному вигляді з моменту розірвання договору про визнання електронних документів з 21 серпня 2014 року по 20 лютого 2015 року, а податкову звітність за цей період такою, що подана у день її фактичного отримання відповідачем (а.с.30).

Представник податкового органу в письмових запереченнях від 19 лютого 2015 року №242/10/03-18-10-07 та в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог з тих підстав, що розірвання договору про визнання електронних документів проведено податковим органом правомірно, а постанова Волинського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року у справі №803/1886/14 не набрала законної сили, тому не може братися до уваги. Стосовно неукладення нового договору пояснила, що у такому разі буде існувати два договори про визнання електронних документів, що недопустимо. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Луцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Волинській області (правонаступником якої є відповідач - Луцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Волинській області) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рекламно-торгова фірма «Вишукана реклама» був укладений договір від 08 травня 2014 року № 1 про визнання електронних документів.

Листом від 21 серпня 2014 року № 12297/10/03-18-18-01 податковий орган повідомив позивача про розірвання договору про визнання електронних документів у зв'язку з порушенням його істотних умов, а саме не встановлення місцезнаходження підприємства за адресою реєстрації (а.с.31-32).

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року у справі №803/1886/14, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2015 року, визнано протиправними дії Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області щодо розірвання договору про визнання електронних документів від 08 травня 2014 року № 1, про що викладено у листі від 21 серпня 2014 року № 12297/10/03-18-18-01 (а.с.8-10).

Матеріалами справи підтверджується, що підприємство, після розірвання договору від 08 травня 2014 року, направляло для підпису засобами електронного зв'язку договори про визнання електронних документів від 16 вересня 2014 року та від 20 січня 2015 року, однак вони не були прийняті для підпису з боку Луцької ОДПІ без зазначення причин (а.с.11-13, 16-18, 22).

Як слідує з усних пояснень представника податкового органу, причиною не укладення нового договору про визнання електронних документів стало те, що у випадку набрання законної сили постановою Волинського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року у справі №803/1886/14 дію договору від 08 травня 2014 року буде відновлено, що призведе до одночасного існування двох договорів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини виникли з приводу подачі податкової звітності засобами електронного зв'язку, а тому врегульовані Податковим кодексом України, Інструкцією з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, яка затверджена Наказом Державної податкової адміністрації України від 10 квітня 2008 року N233 (далі - Інструкція №233) та Методичними рекомендаціями щодо приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків в органах ДПС України, які затверджені Наказом Державної податкової служби України від 14 червня 2012 року N 516 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до підпункту «в» пункту 49.3 статті 49 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Отже, чинне законодавство надає право платнику податків, за власним вибором, подавати електронну звітність в електронній формі. При цьому, з 01 січня 2015 року пункт 49.4 статті 49 Податкового кодексу України доповнено абзацом другим згідно з яким, податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством. Таким чином, з 01 січня 2015 року платник податку на додану вартість зобов'язаний подавати податкову звітність з цього платежу виключно в електронному вигляді з використанням електронного цифрового підпису.

Забезпечення електронного документообігу між платником податків та контролюючим органом в цьому випадку забезпечується шляхом підписання договору про визнання електронних документів за процедурою, яка встановлена в Інструкції №233.

Як вже зазначав суд, постановою Волинського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року у справі №803/1886/14, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2015 року, визнано протиправними дії Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області щодо розірвання договору про визнання електронних документів від 08 травня 2014 року № 1, про що викладено у листі від 21 серпня 2014 року № 12297/10/03-18-18-01.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зважаючи на те, що судове рішення в адміністративній справі №803/1886/14 ухвалено за участю тих самих сторін та набрало законної сили, тому встановлені обставини у постанові Волинського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року є преюдиційними та додатковому доказуванню не підлягають.

Крім того, надаючи оцінку обставинам розірвання договору про визнання електронних документів від 08 травня 2014 року, суд приймає до уваги письмові докази, які надані представником позивача щодо підтвердження місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламно-торгова фірма "Вишукана реклама" саме за адресою м. Луцьк, вул. Мисливська, 12а, а саме:

1) листування Луцької ОДПІ та позивача у період з липня по листопад 2014 року з якого слідує, що вся поштова кореспонденція отримувалася підприємством за адресою м. Луцьк, вул. Мисливська, 12а (а.с.55-77);

2) договір оренди офісного приміщення від 01 квітня 2014 року №92 з додатком (а.с.78-79);

3) фотографії, які підтверджують наявність за адресою м. Луцьк, вул. Мисливська, 12а офісного приміщення з поштовою скринькою ТзОВ «ВКФ «Вишукана Реклама» (а.с.80-84).

Також суд звертає увагу на те, що відповідно до пунктів 12.3, 12.4, 12.5 Порядку обліку платників податків і зборів, який затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року №1588 (далі - Порядок №1588), у разі неможливості вручення платнику податків довідки, свідоцтва, листа чи будь-якого іншого документа, надісланого контролюючим органом, у зв'язку з відсутністю платника податків за місцезнаходженням (місцем проживання) замість акта перевірки місцезнаходження (місця проживання) платника податків оформляється довідка про неможливість вручення документа платнику податків із зазначенням причин та додаванням відповідних документів (за наявності). Заміна акта довідкою не проводиться, якщо іншими нормативно-правовими актами передбачено складання акта.

Щодо кожного платника податків, стосовно якого виявлена відсутність його за місцезнаходженням (місцем проживання) та не з'ясоване його фактичне місцезнаходження (місце проживання), підрозділ контролюючого органу, який з'ясував зазначений факт, готує та передає підрозділам податкової міліції запит на встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків за встановленою формою.

Якщо за результатами заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи підрозділами податкової міліції буде підтверджено відсутність такої особи за місцезнаходженням або встановлено, що фактичне місцезнаходження юридичної особи не відповідає зареєстрованому місцезнаходженню, керівник (заступник керівника) контролюючого органу протягом трьох робочих днів приймає рішення про надсилання до відповідного державного реєстратора повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за формою N 18-ОПП (додаток 24) для вжиття заходів, передбачених частиною дванадцятою статті 19 Закону.

З аналізу вищезазначених положень Порядку №1588 слідує, що єдиною підставою для вжиття податковими органами заходів, для встановлення фактичного місцезнаходження платника податків є неможливість вручення кореспонденції поштою.

Натомість, як слідує із запиту на встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків від 20 серпня 2014 року та пояснень представника у судовому засіданні, єдиною підставою для проведення підрозділом податкової міліції заходів із встановлення місцезнаходження ТзОВ «РТФ «Вишукана реклама» була неможливість зателефонувати керівнику підприємства, що не є підставою для направлення запиту згідно норм Порядку №1588, а тому і висновок податкового органу про відсутність позивача за зареєстрованим місцезнаходженням зроблений передчасно та протиправно.

Отже, виходячи з вищевикладеного, відповідач безпідставно розірвав з Товариством з обмеженою відповідальністю "Рекламно-торгова фірма "Вишукана реклама" договір про визнання електронних документів, тому суд приходить до висновку про протиправність дій Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області щодо неприйняття податкових накладних для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкової звітності з податку на додану вартість в електронному вигляді за період з 21 серпня 2014 року по 20 лютого 2015 року, а тому задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Стосовно позовної вимоги про визнання податкової звітності за період з 21 серпня 2014 року по 20 лютого 2015 року такою, що подана у день її фактичного отримання відповідачем, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4.27.1 Методичних рекомендацій, якщо за результатами судового або адміністративного оскарження платником податків дій службової (посадової) особи ОДПС щодо відмови у прийнятті податкової звітності задовольняються вимоги платника податків, то на підставі рішення суду, що набрало законної сили, або рішення органу ДПС про результати розгляду скарги в електронних базах податкової звітності для відповідної декларації скасовується статус "Не визнано як податкова декларація" та встановлюється діючий статус "Визнано як податкова декларація за рішенням суду" у день отримання підрозділом приймання та обробки податкової звітності рішення суду або рішення органу ДПС з введенням реєстраційних даних підстави (рішення суду або рішення органу ДПС).

Отже, чинним законодавством чітко визначений алгоритм дій податкового органу у разі прийняття судового рішення про визнання протиправними дій щодо неприйняття податкової звітності. З наведених підстав, на думку суду, відсутні підстави для додаткового ухвалення судового рішення про визнання податкової звітності за період з 21 серпня 2014 року по 20 лютого 2015 року такою, що подана у день її фактичного отримання відповідачем, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині суд відмовляє.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання відповідача забезпечити електронний документообіг позивача шляхом надання доступу до реєстрації податкових накладних в Єдиному державному реєстрі податкових накладних та шляхом надання можливості подачі податкової звітності з податку на додану вартість в електронному вигляді, то варто зазначити наступне.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Інструкції №233, платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу КЗІ, керуючись цією Інструкцією та договором.

Примірний договір про визнання електронних документів наведений у додатку №1 до Інструкції №233. Предметом Договору є визнання податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з податку на додану вартість та інших звітних податкових документів), поданих Платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу.

Зважаючи на те, що ні Податковий кодекс України, ні Інструкція №233 не передбачає можливості податкового органу відмовити платнику податків в укладенні договору про визнання електронних документів, враховуючи, що чинним законодавством дозволена подача звітності з податку на додану вартість виключно в електронному вигляді, тому, на думку суду, Луцька об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Волинській області безпідставно неукладала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Рекламно-торгова фірма «Вишукана реклама» договори про визнання електронних документів від 16 вересня 2014 року та від 20 січня 2015 року.

Слід зазначити, що позивач листами від 25 січня 2015 року вих.№26/01 та від 31 січня 2015 року №07/01/15-ПЛ звертався до Луцької ОДПІ з вимогою роз'яснити причини не укладення договору про визнання електронних документів. Натомість, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав письмових відповідей на звернення ТзОВ «РТФ «Вишукана реклама», а, крім того, не надав суду жодних письмових пояснень з цього приводу.

Суд не бере до уваги усні доводи представника податкового органу, що Луцька ОДПІ не вправі заключати новий договір до закінчення процедури судового оскарження дій стосовно розірвання договору про визнання електронних документів від 08 травня 2014 року, оскільки зазначені обставини не перешкоджають податковому органу та платнику податків укласти новий договір.

Вирішуючи питання про спосіб захисту порушеного права позивача в цій частині, суд виходить з положень частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Оскільки забезпечення електронного документообігу, надання доступу до реєстрації податкових накладних в Єдиному державному реєстрі податкових накладних та надання можливості подачі податкової звітності з податку на додану вартість в електронному вигляді, реалізується шляхом укладення з податковим органом договору про визнання електронних документів, тому, за таких обставин справи, позовні вимоги в цій частині слід задовольнити шляхом зобов'язання Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області укласти з Товариством з обмеженою відповідальністю «Рекламно-торгова фірма «Вишукана реклама» договір про визнання електронних документів.

За правилами частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Як слідує з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рекламно-торгова фірма "Вишукана реклама", згідно квитанції №105 від 06 лютого 2015 року (а.с.2) сплатило судовий збір у розмірі 73,08 грн. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги немайнового характеру, тому на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 36,54 грн.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламно-торгова фірма "Вишукана реклама" до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов'язати вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області щодо неприйняття податкових накладних для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкової звітності з податку на додану вартість в електронному вигляді за період з 21 серпня 2014 року по 20 лютого 2015 року.

Зобов'язати Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Волинській області укласти з Товариством з обмеженою відповідальністю «Рекламно-торгова фірма «Вишукана реклама» договір про визнання електронних документів.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламно-торгова фірма "Вишукана реклама" (43008, м. Луцьк, вул. Мисливська, 12А, ідентифікаційний код юридичної особи 39154249) судовий збір у розмірі 36,54 грн (тридцять шість гривень п'ятдесят чотири копійки).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст постанови виготовлений 11 березня 2015 року.