Справа № 813/703/15
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2015 року № 813/703/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю представників:позивача Секретар О.Л., відповідача Кошевого А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Бродівському районі Львівської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Бродівському районі Львівської області про зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

Управління Пенсійного фонду України в Бродівському районі Львівської області (далі - УПФ України в Бродівському районі) звернулося до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Бродівському районі Львівської області (далі - ВВД ФСС НВП у Бродівському районі) з вимогами зобов'язати відповідача включити до актів щомісячної звірки по особових справах для відшкодування суми виплачених ОСОБА_3 пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві за грудень 2014 року на загальну суму 150 грн, та стягнути з відповідача не прийняту до відшкодування виплачену суму пенсії за цей період у вказаному розмірі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за вказаний період ним було здійснено виплату пенсії по інвалідності, призначеної ОСОБА_3 внаслідок нещасного випадку на виробництві, і включено до актів щомісячної звірки витрати, пов'язані з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, сплачені суми. Всупереч вимог законодавства відповідач відмовився включити до актів звірки суму, яка стосується виплат вказаній особі за грудень 2014 року, тому просить зобов'язати його це зробити в судовому порядку та відшкодувати 150 грн.

Представник позивача Секретар О.Л. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в письмовому запереченні. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача Кошевий А.Л. в судовому засіданні позову не визнав з підстав, викладених у письмовому запереченні. Суть заперечень полягає у тому, що до ВВД ФСС НВП не сплачувалися страхові внески за ОСОБА_3, тому він не є застрахованою особою в розумінні Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» і норми про державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві на нього не поширюються. Ця обставина підтверджується судовим рішенням. Просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

УПФ України в Бродівському районі за період з 01.12.2014 року по 01.01.2015 року ОСОБА_3 виплачено пенсію по ІІІ групі інвалідності внаслідок трудового каліцтва на загальну суму 1203,30 грн, що підтверджується довідкою від 09 лютого 2015 року № 1698 (а.с.7).

На підтвердження обґрунтованості виплати ОСОБА_3 пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва позивачем долучено до матеріалів справи Акт № 1 про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, затверджений начальником територіального управління Держгірпромнагляду по Львівській області 30.11.2006 року (а.с.14-15) та виписки із акту огляду МСЕК серія ЛВА №419699 від 15.01.2009 року та серія 10 ААБ № 137543 від 28.01.2012 року (а.с.12-13).

До акту щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за грудень 2014 року УПФ України в Бродівському районі включило 150 грн, виплачених за грудень 2014 року ОСОБА_3 у складі пенсії по ІІІ групі інвалідності внаслідок трудового каліцтва на загальну суму 1203,30 грн.

ВВД ФСС НВП в Бродівському районі не прийняв до відшкодування вказану суму.

Відповідач пояснив, що підстава відмови у такому відшкодуванні зумовлена тим, що до ВВД ФСС НВП не сплачувалися страхові внески за ОСОБА_3, тому відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» він не являється застрахованою особою і норми про державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві на нього не поширюються.

На підтвердження правомірності відмови у відшкодуванні УПФ України в Бродівському районі пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, виплаченої ОСОБА_3, відповідач послався на судове рішення.

Так, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2014 року у справі № 27087/11/9104 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ВВД ФСС НВП в Бродівському районі про визнання незаконною бездіяльності, зобов'язання нарахувати та виплатити одноразову допомогу та щомісячні страхові виплати.

Судовим рішенням встановлено відсутність правових підстав для проведення ОСОБА_3 виплат одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності та страхових виплат на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Вирішуючи спір суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (далі - Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ (стаття 4 Основ у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до пункту 4 статті 25 Основ за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг і матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві (далі - страхування від нещасного випадку) відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначав Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV (далі - Закон № 1105-ХІV).

Відповідно до преамбули вказаного закону, страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров'я громадян у процесі їх трудової діяльності.

Частиною другою статті 1 Закону № 1105-ХІV визначено, що терміни «застрахована особа», «страхувальники» та «роботодавці» вживаються у цьому Законі у значеннях, наведених у Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Згідно до пункту 3) частини першої Закону № 2464-VI застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Статтею 13 Закону № 1105-ХІV передбачено, що страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Згідно зі статті 14 Закону № 1105-ХІV, нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть.

Відповідно до положень статей 21, 24 Закону № 1105-ХІV, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні страхові виплати.

Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний, зокрема, співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

Якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, зокрема, на виплату пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві визначено «Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 4 березня 2003 року № 5-4/4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 травня 2003 року № 376/7697 (далі - Порядок № 5-4/4).

Відповідно до вимог пунктів 4, 5 цього Порядку, управління Пенсійного фонду України в районах та містах області та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у цих населених пунктах проводять звірку сум витрат, про що складають відповідний акт звірки, який подають Головному управлінню ПФУ та обласному управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування. Останні в свою чергу узгоджують суми що підлягають відшкодуванню і подають свою довідку відповідно до Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Фонд соціального страхування на централізованому рівні до 25 числа, наступного за звітним, перераховує відповідні кошти Пенсійному фонду України.

На підставі норм Порядку № 5-4/4 повинні щомісяця провести звірку, підписати відповідний акт звірки (в т.ч. з розбіжностями, якщо такі є) та передати його відповідним територіальним органам Фондів обласного рівня. У разі наявності спору та незгоди на підписання актів звірки розрахунків з боку територіального органу Фонду соціального страхування, вимоги територіального органу ПФУ про відшкодування сум витрат, по яких є розбіжності в актах звірки, повинні вирішуватися в судах адміністративної юрисдикції шляхом пред'явлення позову про стягнення цих сум.

Системний аналіз вказаних норм законодавства свідчить, що страхові виплати на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виплачуються лише застрахованим особам.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2014 року у справі № 27087/11/9104 встановлено відсутність правових підстав для проведення ОСОБА_3 виплат одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності та страхових виплат на підставі вказаного Закону.

В силу частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З урахуванням викладеного, в УПФ України в Бродівському районі відсутні правові підстави для звернення до ВВД ФСС НВП в Бродівському районі з вимогою про відшкодування витрат, понесених позивачем у зв'язку із виплатою ОСОБА_3 пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до статті 94 КАС України судові витрати не підлягають стягненню зі сторін.

Керуючись ст.ст.7-14,69-71,86,87,94,159,160-163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови відповідно до частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Хома О.П.

Повний текст постанови виготовлений 12 березня 2015 року.