Справа № 826/17875/14
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

при секретарі Таран А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України про зменшення розміру відповідальності, визначеного постановою №217 від 30.04.2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України, в якому просили зменшити розмір відповідальності Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України», визначений на підставі постанови Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України №217 від 30.04.2014 року «Про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень», до п'ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян (8500 грн.).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2015 року адміністративний позов - задоволено частково.

Не погоджуючись з прийнятою Постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2015 року та ухвалити нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити. Свої вимоги апелянт аргументує тим, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ПрАТ Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» за посередництвом кур'єрських послуг 04.11.2014 року було отримано постанову Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України № 217 від 30.10.2014 року «Про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень», якою притягнуто авіакомпанію МАУ до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на суму 17 000 гривень.

Підставою прийняття зазначеної постанови № 217 від 30.10.2014 року став складений службовцем Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Грицюком Артуром Олеговичем протокол за № 921723 від 19.10.2014 року «Про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень».

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не було доведено суду безпідставності та необґрунтованості заявлених позивачем позовних вимог, а саме: щодо безпідставності застосування максимального розміру відповідальності, визначеного постановою № 217 від 30.10.2014 року, натомість позивач надав суду відповідні обґрунтування, що підтверджуються допустимими доказами у справі, стосовно можливості застосування меншого розміру відповідальності, визначеного постановою № 217 від 30.10.2014 року.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками Окружного адміністративного суду міста Києва враховуючи наступні обставини справи.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За змістом п. 6 ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», на Державну прикордонну службу України, відповідно до визначених законом завдань, покладається: здійснення прикордонного контролю і пропуску в установленому порядку осіб, транспортних засобів, вантажів в разі наявності належно оформлених документів після проходження ними митного та за потреби інших видів контролю, а також реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в установленому порядку прибувають в Україну, та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон, а також здійснення фіксації біометричних даних іноземців та осіб без громадянства під час здійснення прикордонного контролю в пунктах пропуску через державний кордон.

Пунктом 3.6 розділу «В» глави 3 Додатку 9 «Спрощення формальностей» до Конвенції про міжнародну цивільну авіацію (Чиказька конвенція, 1944 року, Україна приєдналася до Конвенції 10 серпня 1992 року, Конвенція набула чинності для України 9 вересня 1992 року ), яка є найважливішим джерелом міжнародного права в зазначених правовідносинах, визначено, що особи, які прибувають повітряним транспортом мають мати дійсні паспортні документи.

Згідно пункту 3.33 розділу «І» глави 3 Додатку перевізники зобов'язані в пункті посадки на борт повітряного судна приймати міри для того, щоб впевнитись в тому, що пасажири мають дійсні паспортні документи.

Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» встановлено відповідальність підприємства (їх об'єднання), установи, організації, фізичні особи-підприємці, які здійснюють міжнародні пасажирські перевезення, за невиконання обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів.

Так, 19 жовтня 2014 року, рейсом № 778 сполученням «Тель-Авів - Київ», у пункті пропуску «Бориспіль» м. Бориспіль, відкритому для міжнародного повітряного сполучення, перевізником ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України», що виконує міжнародні пасажирські перевезення, здійснено спробу перевезення через державний кордон України до держави прямування одного пасажира, а саме: громадянина Республіки Уругвай ОСОБА_4 (ОСОБА_4), документованого закордонним паспортним документом громадянина Республіки Уругвай в якому була відсутня віза.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства можуть в'їжджати в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Згідно Угоди між Урядом України та Урядом Східної Республіки Уругвай про відмову від віз для осіб, які користуються дипломатичними, службовими та офіційними паспортами від 25.04.2012 (чинність для України набрала 08.10.2013) без віз в Україну можуть в'їжджати громадяни Уругваю які користуються дійсними дипломатичними, службовими та офіційними паспортами.

Того ж дня (19 жовтня 2014 року), на підставі ст. 3 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень», т. в. о. начальника 2-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль-1» старшим лейтенантом Грицюком А.О. стосовно зазначеного перевізника складено протокол № 921723 про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень, мотивуючи тим, що перевізником ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України», не виконано обов'язок перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду в Україну.

Розгляд справи в ОКПП «Київ» було призначено на 24 вересня 2014 року. Протокол був складений в присутності представника перевізника Хіврича Р.В. який і отримав відповідну копію, що посвідчено його підписом.

30 жовтня 2014 року під час розгляду даної справи, представник повітряного перевізника Кулик Ю.В. факт перевезення громадянина Республіки Уругвай ОСОБА_4 (ОСОБА_4), закордонним паспортним документом громадянина Республіки Уругвай в якому була відсутня віза, підтвердив, а тому постановою серії № 217 у справі про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень накладено на повітряного перевізника штраф у розмірі 17 000 гривень та вказано порядок і строки оскарження до суду постанови.

Згідно вимог та в терміни, передбачені частиною п'ятою статті 12 Закону України «Про відповідальність за повітряні перевезення пасажирів через державний кордон України без належних документів для в'їзду в Україну» копія постанови про накладення штрафу, була вручена представнику повітряного перевізника під розписку.

Статтею 11 Протоколу проти незаконного ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю, що доповнює Конвенцію Організації Об'єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності (далі-Протокол), прийнятий резолюцією 55/25 Генеральної Асамблеї ООН 15 листопада 2000 року (протокол ратифіковано Законом України № 1433-IV від 04.02.2004 року, набув чинності для України 21.05.2004 року) передбачено, що кожна Держава-учасниця вживає законодавчих та інших відповідних заходів для попередження і виявлення незаконного ввозу мігрантів. У відповідних випадках такі заходи включають встановлення для комерційних перевізників, у тому числі будь-якої транспортної компанії або власника зобов'язання переконатися у тому, що всі пасажири мають документи, необхідні для в'їзду до приймаючої держави (пункт 3 статті 11 Протоколу). Кожна держава-учасниця вживає необхідних заходів, відповідно до свого внутрішнього законодавства для того, щоб передбачити санкції за порушення зобов'язання, встановленого в пункті 3 статті 11 Протоколу.

Пунктом 21.1 Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених наказом Державної служби України з нагляду за забезпеченням безпеки авіації від 14.03.2006 року № 187 чітко визначено право перевізника відмовити в перевезенні пасажиру, який не виконав застосовані закони або документи якого не оформлені належним чином (у тому числі посутність візи).

Незважаючи на наявність вищезазначених положень міжнародних нормативно-правових актів про покладення зобов'язання на перевізників приймати заходи щодо перевірки наявності у пасажирів документів, необхідних для в'їзду до приймаючої держави та права перевізника відмовити у перевезенні пасажиру документи якого не оформлені належним чином, позивачем на було прийнято необхідних заходів щодо перевірки наявності у пасажира - ОСОБА_4, необхідних для в'їзду в Україну документів та не використано право на відмову у перевезенні даного пасажира.

Таким чином, відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» підприємства (їх об'єднання), установи, організації, фізичні особи-підприємці, які здійснюють міжнародні пасажирські перевезення, за невиконання обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, несуть відповідальність у вигляді штрафу від п'ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожного такого пасажира, але не більше двадцяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за одне перевезення.

Крім того, колегія суддів відзначає, що зазначеним законом не передбачено наявність пом'якшуючих чи обтяжуючих обставин.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Окружним адміністративним судом міста Києва в оскаржуваній постанові зазначено, що відповідач не надав до справи переконливих та належних доказів у встановленні вини авіаперевізника та допущеного ним адміністративного правопорушення, а саме: не приєднано до матеріалів справи копій всіх сторінок закордонного паспорту пасажира, на підтвердження того, що гр. ОСОБА_4 був перевезений на територію України без візи, яка давала йому право на перетин кордону.

В цей же час, судом першої інстанції не враховано, що під час розгляду справи та складання протоколу позивачем не надано спростовуючих факт порушення Закону документів. В постанові № 217 від 30.10.2014 чітко визначено, що представник перевізника визнав факт перевезення громадянина Республіки Уругвай ОСОБА_4 (ОСОБА_4) без візи, більше того, позивачем як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції визнано факт порушення вимог ЗУ «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень».

Також, судом зазначено, що безпосередньої вини позивача в правопорушенні не має, адже під час перевірки наданих пасажиром документів, як у хендлінгової кампанії, так і у державних службовців прикордонної служби Ізраїлю сумнівів щодо можливості перетинання державного кордону України не виникало. Більш того, у зв'язку зі слідуванням разом з пасажиром гр. Уругваю ОСОБА_4, громадянина Ізраїлю ОСОБА_6, яка мана право безвізового в'їзду в Україну та є його родичкою, суд прийняв до уваги припущення позивача щодо того, що факт родинних відносин мали вплив на рішення посадових осіб в пунктах пропуску.

Однак, Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» визначено обов'язок саме перевізника перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту.

З огляду на викладене вище, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для зменшення розміру відповідальності Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України», визначений на підставі постанови Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України №217 від 30.04.2014 року «Про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень», до п'ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян (8500 грн.), а відтак, підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Відповідно до ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.3 ст. 2 та до ст. 11 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підсумовуючи наведені положення діючого законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження, оскаржувана Постанова ухвалена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання по суті.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України на Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2015 року - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2015 року - скасувати.

Постановити по справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України про зменшення розміру відповідальності, визначеного постановою №217 від 30.04.2014 року - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

(Повний текст Постанови виготовлений 10 березня 2015 року)

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.