Справа № 820/20251/14
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

25 лютого 2015 р. № 820/20251/14

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рубан. В.В.,

за участі секретаря судового засідання -Салацької Я.І.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представник відповідача - Земської К.А,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області (Держспоживінспекція у Харківській області) про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області, в якому (з урахуванням уточнень) просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Держспоживінспекції у Харківській області від 03.11.2014р. № 37-к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу контролю у сфері послуг Держспоживінспекції у Харківській області;

- поновити ОСОБА_1 на роботі у Держспоживінспекції у Харківській області на посаді заступника начальника відділу контролю у сфері послуг;

- стягнути з Держспоживінспекції у Харківській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути з Держспоживінспекції у Харківській області на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 20.01.2012р. по 03.11.2014р. працювала в Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області, де займала посади головного спеціаліста відділу захисту прав споживачів у сфері послуг та реклами та заступника начальника відділу контролю у сфері послуг. 03.11.2014 р., наказом Держспоживінспекції у Харківській області № 37-к, позивача було звільнено з посади заступника начальника відділу контролю у сфері послуг у зв'язку із скороченням штату працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Позивач вважає, що її звільнення з займаної посади було здійснено з порушенням прав позивача та діючого законодавства, а зазначений вище наказ про звільнення є таким, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали у повному обсязі., просили його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Харківській області при винесенні оскаржуваного наказу від 03.11.2014 № 37-к не порушено вимог законодавства, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1, згідно наказу № 9-к від 20.01.2012 р. Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області, була призначена 20.01.2012 року головним спеціалістом відділу захисту прав споживачів у сфері послуг та реклами (а.с.9,10).

Згідно наказу № 47-к від 22.08.2013 р. Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області, ОСОБА_1, головного спеціаліста відділу контролю у сфері послуг, з 22.08.2013 року переведено на посаду заступника начальника відділу контролю у сфері послуг (а.с. 11).

Згідно наказу № 33-к від 26.08.2014 р. Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області «Про скорочення чисельності працівників Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області», у зв'язку зі зміною структури і скороченням чисельності штатного розпису, зі штатного розпису на 2014 рік було виведено посаду заступника начальника відділу контролю у сфері послуг.

26.08.2014 р. виконуючий обов'язки начальника Держспоживінспекції у Харківській області Голєніщев К.Ю. ознайомив позивача з вищезазначеним наказом та яким позивача було попереджено, про звільнення із займаної посади з 03.11.2014р. (а.с.12,13).

Наказом № 37-к від 03.11.2014 р. Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області, ОСОБА_1, заступника начальника відділу контролю у сфері послуг, звільнено з 03.11.2014 року у зв'язку із скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України (а.с. 14).

03.11.2014р., позивач, звернулася з заявою до виконуючого обов'язки начальника Держспоживінспекції у Харківській області Голєніщева К.Ю. з питанням щодо переведення на посаду головного спеціаліста відділу контролю у сфері послуг, яка на той час була вільна, у зв'язку із перебуванням особи, що її займає у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, до моменту її фактичного виходу на роботу, однак їй було відмовлено та вказана заява не прийнята, в зв'язку з чим позивачка направила дану заяву через кур'єрську службу.(а.с.33,34).

03.11.2014 р. об 11 год.36 хв. позивачем викликано бригаду екстреної медичної допомоги, якою було встановлено діагноз гіпертонічна хвороба та ОСОБА_1 було госпіталізовано до КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І.Мещанінова», що підтверджується копією листа медичного закладу (а.с.32).

У період часу з 03.11.2014р. по 14.11.2014р. ОСОБА_1 перебувала на лікарняному (а.с. 31) та 15.11.2014р. прибула на місце своєї роботи де дізналася, що 03.11.2014р., наказом Держспоживінспекції у Харківській області № 37-к, її було звільнено з посади заступника начальника відділу контролю у сфері послуг, у зв'язку із скороченням штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно положень п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:

1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;

Згідно абз. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Аналізуючи вище зазначені положення суд приходить до висновку, що трудовий договір, укладений на невизначений термін, а також строковий трудовий договір до закінчення терміну його дії можуть бути розірвані власником чи уповноваженим ним органом тільки у випадку, якщо неможливо перевести співробітника, за його згодою, на іншу роботу.

Абзацом 1 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" встановлено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджавався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як було встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось відповідачем по справі, що як на час звільнення позивача так і під час попередження позивача про звільнення в Інсекціїї з питань захисту прав споживачів у Харківській області існувала вакантна посада головного спеціаліста відділу контролю у сфері послуг.

Також судом встановлено, що позивачу не пропонувалось переведення на іншу вакантну посаду, навпаки безпричинно відмовлено у задоволенні заяви про переведення.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на той факт, що ОСОБА_1 було запропоновано роботу головного спеціалісту відділу у сфері послуг Інспекції на період перебування у відпустці по догляду за дитиною основного працівника, однак згоди позивача на переведення не отримано, заяви про переведення не надано, оскільки відповідачем на підтвердження даних доводів до матеріалів справи докази не надані, в той час , як позивачем надано копія заяви від 03.11.2014р., яка направлена до відповідача курєрскою поштою, та отриману ним.

Виходячи з вище викладеного суд приходить до висновку, що відповідачем було порушено порядок розірвання трудового договору з позивачем, а отже Наказ № 37-к від 03.11.2014 р. Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області про звільнення ОСОБА_1, заступника начальника відділу контролю у сфері послуг у зв'язку із скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України є таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства України, а отже позивач підлягає поновленню на роботі у Держспоживінспекціїї у Харківській області.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03.11.2014р. по 25.02.2015р. у розмірі 6055,56 грн., суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. (ч.1) При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.(ч.2)

Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу провадиться відповідно до Порядку розрахунку середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Згідно з п.п. 2, 4 вищевказаної постанови, середньомісячна заробітна плата розраховується виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю звільнення працівника від роботи.

На день розгляду позову позивач перебував у вимушеному прогулі 81 день, з 03.11.2014 р. по 25.02.2015 включно.

Відповідно до довідки Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області, середня заробітна плата (дохід)ОСОБА_1 складає 299,05 грн.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата (дохід) обчислюється шляхом ділення заробітної плати, що враховується для розрахунку середньої заробітної плати, гривень, на кількість робочих днів у розрахунковому періоді (за винятком календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин). Частка (результат) становить на день 74 грн. 76 коп.

Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача складає 6055,56 грн. (74,76 х81)

Щодо вимоги позивача про стягнення з Держспоживінспекції у Харківській області на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000 гривень суд зазначає наступне:

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України, якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 4 від 31.03.1995 р. із змінами та доповненнями внесеними ППВС України № 1 від 27.02.2009р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що при розгляді справи позивачем не надано доказів та не доведено, що діями відповідача йому заподіяно втрати немайнового характеру, за яких обставин та якими діями вони заподіяні, не надано пояснень з чого він виходить оцінюючи заподіяну йому моральну шкоду в 5000 грн. суд приходить до висновку про відсутні підстави для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Частиною 3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

З урахуванням вище викладеного суд приходить до висновку про необхідність скасування наказу Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області (Держспоживінспекція у Харківській області) від 03.11.2014р. № 37-к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу контролю у сфері послуг Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області (Держспоживінспекція у Харківській області); поновлення ОСОБА_1 на роботі у Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області (Держспоживінспекція у Харківській області) на посаді заступника начальника відділу контролю у сфері послуг; стягнення з Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області (Держспоживінспекція у Харківській області) на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 6055,56 грн., в іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 128, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області (Держспоживінспекція у Харківській області) про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.

2. Скасувати наказ Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області (Держспоживінспекція у Харківській області) від 03.11.2014р. № 37-к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу контролю у сфері послуг Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області (Держспоживінспекція у Харківській області).

3. Поновити ОСОБА_1 на роботі у Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області (Держспоживінспекція у Харківській області) на посаді заступника начальника відділу контролю у сфері послуг.

4. Стягнути з Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області (Держспоживінспекція у Харківській області) на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 6055,56 грн. (шість тисяч п'ятдесят п'ять гривень 56 коп.).

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

6. Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі у Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області (Держспоживінспекція у Харківській області) на посаді заступника начальника відділу контролю у сфері послуг підлягає негайному виконанню.

7. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. 8. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У повному обсязі постанова виготовлена 02.03.2015 р.

Суддя Рубан В.В.