Справа № 2а-5027/11
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 року Справа № 9104/48422/12

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Ільчишин Н.В., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадженя апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 лютого 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради треті особи: ОСОБА_2, прокуратура м. Ужгорода про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до виконавчого комітету Ужгородської міської ради в якому просив скасувати рішення за № 338 від 19.10.2011 року про задоволення протесту прокурора м. Ужгород від 30.09.2011 р. № 4465 вих. 11.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 лютого 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що 19 жовтня 2011 року, виконавчий комітет Ужгородської міської ради прийняв рішення № 338, яким скасовано п.1.9. рішення виконкому Ужгородської міської ради від 18.05.2011 р. № 178, яким йому надано дозвіл на укладення договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1. У травні 2011 року, він звернувся до виконавчого комітету Ужгородської міської ради із метою отримання дозволу на укладення договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, яка належить йому на праві особистої приватної власності. Відповідно до вимог Постанови КМУ «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» за № 866 від 24.09.2008 р. ним було подано заяву із відповідними додатками, які необхідні для підтвердження того, що у разі відчуження квартири права та інтереси дітей не будуть порушені, після чого йому повідомлено, що дане питання буде винесено на засідання виконавчого комітету Ужгородської міської ради, який і приймає рішення. У серпні 2011 року, він звернувся до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, для отримання відповідного рішення.

Відповідно до п.1.9. цього рішення за №178 від 18.05.2011 року. ОСОБА_1, мешканцю АДРЕСА_2, надано дозвіл на продаж трикімнатної власної квартири, загальною площею 62.2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. право на користування якою мають його неповнолітня донька ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1, та його малолітні діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Після отримання вище вказаного рішення, апелянтом відчужена квартира за адресою: АДРЕСА_1. Однак, як пізніше стало відомо, прокурор м. Ужгорода 30.09.11р. вніс протест на вищевказаний пункт рішення Ужгородського виконкому.За наслідком розгляду протесту прокурора, 19 жовтня 2011 року виконавчий комітет Ужгородської міської ради прийняв рішення про скасування п.1.9. рішення виконкому міської ради від 18.05.2011 р., мотивуючи його тим, що заявником надана недостовірна інформація, що призвела до надання комісією з питань захисту прав дитини хибного висновку та потягло за собою порушення законних прав неповнолітніх.

Крім того апелянт вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано Рішення Конституційного суду України за №7рп/2009 від 16.04.2009 р., відповідно до якого виконком Ужгородської міської ради не мав права скасовувати своє ж рішення від 18.05.2011 р.

На підставі наведеного просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому колегія суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що у травні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету Ужгородської міської ради з метою отримання дозволу на укладення договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, яка належить йому на праві особистої приватної власності. Також у травні 2011 року позивач звернувся до Органу опіки та піклування з заявою та відповідними додатками, які необхідні для підтвердження того, що у разі відчуження квартири права та інтереси дітей не будуть порушені.

Відповідно до п.1.9. рішення за №178 від 18.05.2011 року, ОСОБА_1, мешканцю АДРЕСА_2, надано дозвіл на продаж трикімнатної власної квартири, загальною площею 62.2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, право на користування якою мають його неповнолітня донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. та його малолітні діти ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

01.09.2011 року ОСОБА_1 була відчужена квартира за адресою: АДРЕСА_1. 30.09.2011 року прокурор м. Ужгорода вніс протест на вищевказаний пункт рішення Ужгородського виконкому. За наслідком розгляду протесту прокурора, 19 жовтня 2011 року виконавчий комітет Ужгородської міської ради прийняв рішення про скасування п.1.9. рішення виконкому міської ради від 18.05.2011 р., мотивуючи його тим, що заявником надана недостовірна інформація, що призвела до надання комісією з питань захисту прав дитини хибного висновку та потягло за собою порушення законних прав неповнолітніх.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки в рішенні Конституційного суду України від 16 квітня 2009 року справа №1-9/2009 (№7-рп/2009) прямо зазначено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Суд вважав, що ОСОБА_2/ є суб'єктом даних правовідносин, оскільки, ОСОБА_6, яка є покупцем квартири позивача було подано до суду позовну заяву до ОСОБА_2 , яка діє також в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстрації та виселення, що і свідчить про те, що остання виступаючи в інтересах своїх дітей, заперечила щодо надання дозволу на продаж трикімнатної власної квартири, право на користування якою мають її з позивачем діти - донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. та малолітні - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.Також суд першої інстанції зазначив, що виконавчим комітетом Ужгородської міської ради прийнято рішення за № 178 від 18.05.2011 року, на підставі якого укладено договір купівлі - продажу від 01,09.2011 р. квартири за адресою АДРЕСА_1, однак суд вважав, що даний факт не може свідчити про застосування та вичерпання в повній мірі дії акту органу місцевого самоврядування про надання дозволу на укладення угоди від імені дітей , оскільки ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 подано зустрічний позов до ОСОБА_6 та ОСОБА_1 /позивача/ про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири. Враховуючи наведене, суд вважав, що позов не підлягає задоволенню.

Проте колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується.

У даній спірній ситуації колегія суддів вважає, що при прийнятті спірного рішення відповідач істотно порушив вимоги чинного законодавства, бо виконавчий комітет вийшов за межі своєї компетенції, яка чітко визначена Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки стаття 52 зазначеного Закону регламентує повноваження виконавчого комітету відповідної ради, де згідно вимог п. 2 пп. 3 вказаної статті виконавчий комітет має право змінити або скасувати лише акти підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб, а згідно п. 9 ст. 59 вказаного Закону рішення виконавчого комітету ради з питань віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою. Крім того п. 15 ст. 26 зазначеного вище Закону дає однозначне визначення виключної компетенції ради, яка лише на своїх пленарних засіданнях має право скасовувати акти своїх виконавчих органів, які не відповідають Конституції чи Законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим в межах її повноважень.

Також поза увагою суду першої інстанції залишено Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 за № 7-рп/2009 «У справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування). Конституційний Суд України зазначив, що органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, тому постанову суду першої інстанції слід скасувати, бо така прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права і висновки суду не відповідають обставинам справи, а позовні вимоги задовольнити.

Керуючись ст. 160, ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити, постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 лютого 2012 року у справі № 2а-5027/11 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 338 від 19.10.2011 року про задоволення протесту прокурора міста Ужгород від 30.09.2011 року № 4465 вих. 11.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Н.В. Ільчишин

О.М. Довгополов