Справа № 725/6545/14-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/6545/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Піхало Н.В.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

05 березня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.,

суддів: Ватаманюка Р.В., Мельник-Томенко Ж. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях на постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 15 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях про визнання неправомірними дій щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до Першотравневого районного суду міста Чернівці з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях про визнання відмови йому у призначенні пенсії за вислугу років неправомірною, та зобов'язання відповідача зарахувати період його роботи на посаді головного спеціаліста з 21.07.1994 по 18.05.2001 року в Чернівецькому територіальному відділенні Антимонопольного комітету України для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_2

Постановою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 15.01.2015 року позов задоволено.

Визнано дії Управління пенсійного фонду України в м. Чернівцях в частині відмови ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 13 жовтня 2014 року у призначені пенсії за вислугу років неправомірними.

Зобов'язано Управління пенсійного фонду України в м. Чернівцях зарахувати період роботи на посаді головного спеціаліста з 21.07.1994 року по 30.06.2000 року в Чернівецькому територіальному відділенні Антимонопольного комітету України для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_2

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи наступне.

ОСОБА_2 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях із заявою від 29.09.2014 року щодо призначення пенсії відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях надало відповідь у листі від 13.10.2014 року №17751/11, з якого встановлено, що до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, можливо зарахувати:

- період військової служби з 29.06.1992 по 23.11.1993 року;

- період роботи на посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в Чернівецькому територіальному відділенні Антимонопольного комітету України з 01.07.2000 (з моменту отримання вищої юридичної освіти) по 18.05.2001 року;

- на прокурорських посадах з 21.05.2001 по день звернення,

що складає 15 років 6 місяців 24 дні, при необхідному стажі відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", - 21 рік 6 місяців.

Період роботи з 21.07.1994 по 30.06.2000 року на посадах без вищої юридичної освіти в Чернівецькому територіальному відділенні Антимонопольного комітету України не може бути зарахований до вислуги років в органах прокуратури, оскільки такі посади не передбачені статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Відтак, у зв'язку із відсутністю необхідного стажу, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру", відповідачем відмовлено у призначенні такої пенсії.

Позивач не погоджуючись із рішенням відповідача щодо відмови у зарахуванні періоду роботи з 21.07.1994 по 30.06.2000 року до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру", оскаржив його до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи заявлений адміністративний позов, виходив з того, що періоди роботи позивача з 21.07.1994 року по 30.06.2000 року на посаді головного спеціаліста в Чернівецькому територіальному відділенні Антимонопольного комітету України повинні бути включені до стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугою років відповідно до Закону України "Про прокуратуру", оскільки в зазначений період часу, у відповідності до статті 25 Закону України "Про вищу освіту" від 17.01.2002 року № 2984 (в редакції станом до 06.09.2014 року) та статтей 34-36 Закону України "Про освіту", в редакції чинній на час закінчення даного навчального закладу та перебування на посаді головного спеціаліста, позивач мав вищу юридичну освіту, та працював на посадах державних службовців, маючи вищу юридичну освіту.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років 6 місяців.

У частині 6 статті 50-1 зазначеного Закону вказано, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Так, зазначеними нормами не визначено освітньо-кваліфікаційного рівня для державного службовця, що дає право на зарахування періоду роботи на зазначених посадах до стажу для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач у період з 01.09.1990 по 28.06.1992 рік навчався у Чернігівському юридичному технікумі, з 24.06.1992 по 23.11.1993 року проходив службу у Збройних силах України, з 09.02.1994 по 20.07.1994 року працював на посаді техніка Чернівецького міськВТВЄз, а в подальшому з 20.07.1994 по 18.05.2001 року працював на різних посадах в Антимонопольному комітеті України Чернівецького територіального відділення, та з 21.05.2001 року по даний час працює в органах прокуратури, обіймаючи за вказаний період різні посади.

В доводах апеляційної скарги, Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях зазначає, що період роботи ОСОБА_2 з 21.07.1994 по 30.06.2000 року в Чернівецькому територіальному відділенні Антимонопольного комітету України не може бути зарахований до стажу роботи в органах прокуратури, у зв'язку із тим, що працюючи на посаді державного службовця в зазначеній установі, позивач не мав вищої юридичної освіти, оскільки на той час позивач закінчив лише Чернігівський юридичний технікум, що не відноситься до вищих навчальних закладів.

Так, відповідно до статті 34 Закону Українській РСР «Про освіту» (в редакції, чинній з 18.06.1992 року) в Українській РСР вищими навчальними закладами є: технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші.

У статті 36 зазначеного Закону визначено, що випускникам вищих навчальних закладів присвоюється кваліфікація спеціаліста з вищою освітою певного професійного спрямування або спеціальності, яка відповідно до обсягу державної освіти визначається такими рівнями:

молодший спеціаліст - забезпечують технікуми, училища, інші навчальні заклади еквівалентного рівня;

бакалавр - забезпечують коледжі, інститути, консерваторії, інші навчальні заклади еквівалентного рівня;

спеціаліст - забезпечують інститути, інші навчальні заклади еквівалентного рівня;

магістр - забезпечують інститути, академії, університети, інші навчальні заклади, що мають відповідний сертифікат.

Крім того, у статті 25 Закону України "Про вищу освіту" від 17.01.2002 року № 2984 (в редакції станом до 06.09.2014 року) було зазначено, що відповідно до існуючих напрямів освітньої діяльності в Україні діють вищі навчальні заклади таких типів: технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет.

Так і, статтею 34 Закону України "Про освіту" від 23.05.1991 року № 1060 в редакції, чинній у період роботи позивача в Чернівецькому територіальному відділенні Антимонопольного комітету України з 21.07.1994 по 30.06.2000 року на посаді головного спеціаліста було передбачено чотири освітньо-кваліфікаційні рівні вищої освіти, в тому числі і технікум.

Встановлено, що позивач в 1992 році закінчив Чернігівський юридичний технікум по спеціальності право та організація соціального забезпечення та отримав кваліфікацію юриста, та здобув вищу юридичну освіту 2-го освітньо-кваліфікаційного рівня.

Більше того, як вірно зазначено судом першої інстанції, ОСОБА_2 був прийнятий на роботу в Чернівецьке обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України на посаду головного спеціаліста юридичного відділу, та є державним службовцем, якому присвоєно ранг державного службовця.

А відповідно до пункту 5.1 Посадової інструкції головного спеціаліста юридичного відділу однією із кваліфікаційних вимог до вказаної посади є наявність вищої освіти відповідного професійного спрямування за освітнім рівнем магістра, спеціаліста.

При цьому, з положень посадової інструкції головного спеціаліста І-го відділу розслідувань, на посаді якого працював позивач у спірний період, будь-які вимоги, зокрема, в частині наявності у працівника вищої освіти відповідного професійного спрямування за освітнім рівнем магістра чи спеціаліста відсутні.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях, відмовляючи у зарахуванні періоду роботи позивача з 21.07.1994 по 30.06.2000 року на посадах в Чернівецькому територіальному відділенні Антимонопольного комітету України до стажу для призначення пенсії за вислугу років, оскільки на той час ОСОБА_2 не мав вищої юридичної освіти, діяло неправомірно, так як Чернігівський юридичний технікум, на час закінчення його позивачем, відносився до вищих навчальних закладів, а Законом України "Про прокуратуру" не визначено обмежень щодо освітньо-кваліфікаційного рівня для державного службовця у період його роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії відповідно до цього Закону.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, а тому суд першої інстанції ухвалив правильне рішення, а доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях залишити без задоволення, а постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 15 січня 2015 року - без змін.

ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В.

Мельник-Томенко Ж. М.