Справа № 742/183/15-а
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 742/183/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Зарічна Л.А., Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

04 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кобаля М.І.,

суддів: Аліменка В.О., Карпушової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали апеляційної скарги Управління Пенсійного фонду України в місті Прилуках та Прилуцькому районі Чернігівської області на постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Прилуках та Прилуцькому районі Чернігівської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі Позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до начальника Управління Пенсійного фонду України в місті Прилуках та Прилуцькому районі Чернігівської області (далі Відповідачі) у якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо не врахування страхового стажу за період знаходження в закордонному відрядженні в Монголії за період з 20.05.1987 року по 18.05.1990 року та зобовязати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії.

ОСОБА_3 Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 лютого 2015 року зазначений адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні зазначеного позову відмовити в повному обсязі (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обовязкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони у судове засідання не зявились.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 народився 21.01.1951 року, досяг пенсійного віку та отримав відповідну пенсію за віком, що підтверджує копія пенсійного посвідчення (а.с.6).

Як вбачається з трудової книжки позивача, копії якої містяться в матеріалах справи, ОСОБА_2 має трудовий стаж починаючи з 1966 року. Проте, 30 квітня 1987 року позивач був звільнений з Чернігівського БУ-13 «Промтехмонтаж-2» за власним бажанням у зв'язку із відбуттям у закордонне відрядження МНР.

З 20 травня 1987 року по 27 липня 1990 року позивач знаходився у закордонному відрядженні, а з 27 липня 1990 року останній знову прийнятий до Чернігівського БУ-13 тресту «Промтехмонтаж-2» монтажником технологічного обладнання та пов'язаних з ним конструкцій 5-го розряду.

Копія довідки Головного виробничого управління по будівництву об'єктів за кордоном «Головзакордонбуд» підтверджує, що у відповідності до постанови ОСОБА_4 Міністрів СРСР від 25 грудня 1974 року № 365, спеціаліст ОСОБА_2 знаходився у закордонному відрядженні у МНР з 20 травня 1987 року по 18 травня 1990 року та працював на посаді монтажника, техніка (а.с.11).

Надана відпустка з 19 травня 1990 року на 60 робочих днів, по 27.07.1990 року. Запис до трудової книжки про перебування за кордоном здійснюється організацією, в якій спеціаліст працював до виїзду за кордон, з врахуванням дороги та відпустки.

Копії квитанцій до приходного ордеру (відомості) № 84 підтверджують прийняття від позивача для зарахування на особовий рахунок типу «В» у ВТБ СРСР відповідних сум коштів в іноземній валюті, еквівалент якої визначено також і в карбованцях, починаючи з червня 1987 року по травень 1990 року включно (а.с.13-21).

Крім того, в матеріалах справи міститься довідка Головного виробничого управління по будівництву об'єктів за кордоном «Головзакордонбуд» від 30 травня 1990 року, яка видана дружині позивача ОСОБА_5, зокрема, що остання знаходилася за кордоном у МНР з 20.05.1987 року по 18.05.1990 року в якості члена сім'ї, а згідно довідки Дарханського відділу забезпечення та побутового обслуговування Управління забезпечення та побутового обслуговування у МНР працювала в даній організації на різних посадах починаючи з 28.08.1987 року та звільнена 16.06.1990 року у зв'язку із закінченням строку відрядження чоловіка.

Враховуючи вищезазначені обставини, позивач звернувся до відповідача для врахування трудового стажу за період з 20 травня 1987 року по 18 травня 1990 року, тобто період знаходження у закордонному відрядженні у Монгольській народній республіці, та провести перерахунок пенсії з врахуванням фактично сплачених сум.

Проте, листом від 25.11.2014 року №171/10/С-3 Управлінням Пенсійного фонду України в місті Прилуках та Прилуцькому районі Чернігівської області ОСОБА_2 було відмовлено в перерахунку пенсії.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем незаконно відмовлено позивачу у зарахуванні страхового стажу, в період перебування останнього в закордонному відрядженні з 20.05.1987 року по 18.05.1990 року в Монголії.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 42 «Правил про умови праці радянських робітників за кордоном», затвердженими Державним комітетом ОСОБА_4 Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 25.12.1974 року №365 вбачається, що соціальне страхування працівників установ СРСР за кордоном, які направлені з СРСР, а також прийнятих на роботу на місці на штатні посади з числа членів їх сімей, відповідними міністерствами та відомствами сплата в СРСР у централізованому порядку страхових внесків у відсотках, встановлених урядом СРСР від сум заробітної плати, виплачуваної названим працівникам у радянській та іноземній валютах.

Таким чином, відрахування внесків на державне соціальне страхування підприємствами під час перебування позивача у закордонному відрядженні проводилося централізовано на підставі діючого на той час пенсійного законодавства, і така сплата страхових внесків на його соціальне страхування була обов'язком підприємства та проводилася від усієї суми нарахованої заробітної плати незалежно від того, в якій валюті вона була виплачена, оскільки даний період підлягав державному соціальному страхуванню, що є належним підтвердженням факту сплати із заробітку позивача страхових внесків на державне соціальне страхування до страхових фондів та зарахування цього періоду до страхового стражу.

Пунктом 3 ОСОБА_3 Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Відповідно до п. 23 вищевказаної постанови документи повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із ч. 4 ст. 24 вищезазначеного Закону періоди трудової діяльності та інші періоди, які враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із п.108 ОСОБА_3 Міністрів СРСР від 03.08.1972 року №590 «Про затвердження Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій» робота громадян СРСР за кордоном по найму зараховується в стаж, що дає право на пенсію.

Тобто, період роботи ОСОБА_2 з 20.05.1987 року по 18.05.1990 року за кордоном по найму має бути зараховано до стажу, що дає останньому право на пенсію на підставі діючого на той час законодавства.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Правовими положеннями ст. 22 та ч.1 ст. 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод визначаються Законами України. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

10 грудня 1991 року набула чинності «ОСОБА_6 про створення Співдружності Незалежних Держав», стороною якої є Україна та яка також захищає права громадян в області пенсійного забезпечення, які набули право на пенсійне забезпечення на їх території чи на територіях інших республік за період їх входження до СРСР та реалізують дане право на території держав-учасників ОСОБА_6. ОСОБА_6 також визначено, що всі необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в належному порядку на території держав-учасників СНД і держав, що входили до складу СРСР до 01 грудня 1991 року приймаються на території держав-учасників Співдружності без легалізації.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України, є частиною національного законодавства України.

Частиною 1 ст. 8 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Правовими положеннями ч. 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, в даному випадку відповідачем, як субєктом владних повноважень, не надано суду належних та допустимих доказів правомірності прийняття рішення про відмову в перерахунку пенсії позивачу, з врахування трудового стажу за період знаходження у закордонному відрядженні у Монгольській народній республіці.

Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В звязку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову окружного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Прилуках та Прилуцькому районі Чернігівської області залишити без задоволення, а постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 лютого 2015 року без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя М.І. Кобаль

судді: В.О. Аліменко

ОСОБА_7

.

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Аліменко В.О.

ОСОБА_7