Справа № 362/7031/13-а
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 362/7031/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Корнієнко С.В. Суддя-доповідач: Старова Н.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

25 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючої-судді: Старової Н.Е.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Чаку Є.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Василькові та Васильківському районі Київської області на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м.Василькові та Васильківському районі Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Василькові та Васильківському районі Київської області про визнання відмови відповідача у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання неправомірною, зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці з 03.06.2013 року (з урахування уточнених позовних вимог).

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31.12.2013 року позов задоволено.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Справа розглянута відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та ніким не заперечується, позивач є суддею у відставці та перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м.Василькові та Васильківському районі Київської області, отримує довічне грошове утримання, відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Рішенням Конституційного суду України від 03.06.2013 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо конституційності окремих положень абз.2 п.2 ст.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визнано неконституційними обмеження щодо розміру та умов виплати щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

В зв'язку з цим, 07.06.2013 року позивач звернувся до органу УПФ України із заявою про донарахування та виплату належних виплат як судді у відставці згідно закону та вищевказаного рішення Конституційного суду України. Проте відповіді на заяву позивач не отримав, а тому останній звернувся з позовом до суду.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається апелянт, та вважає, що судом надана їм правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ст.22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Аналізуючи положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме, статті 138, колегія суддів вважає, що в усіх випадках розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залежить від розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді. При цьому, законодавець не обмежує розмір довічного грошового утримання судді у відставці розміром грошового утримання працюючого судді, діючим на дату призначення судді у відставці довічного грошового утримання.

При цьому, відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2011 від 14.12.2011 року, грошове утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. Відмінністю щомісячного грошового утримання працюючого судді від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є лише те, що судді, які мають право на відставку та продовжують працювати на посаді судді, цю виплату одержують виключно з Державного бюджету України, а судді у відставці - з Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відтак, при розрахунку розміру щомісячного грошового утримання судді, що вийшов у відставку, Пенсійним фондом України має застосовуватись встановлений розмір заробітної плати, що нараховується працюючому судді на відповідній посаді, яку займав суддя у відставці.

Такий висновок судів обох інстанцій відповідає позиції, викладеній у рішенні Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03.06.2013 року, яким визнано неконституційними частину третю, перше, друге, третє речення ч.5 ст.138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI; абзац другий пункту 2 розділу II „Прикінцеві та перехідні положення" Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI, що істотно звужували права суддів у відставці щодо перерахунку розміру грошового утримання, зокрема, в частині обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Виходячи з вищенаведених положень закону, обчислення щомісячного довічного утримання суддів у відставці повинно здійснюватися у відсотковому відношенні до розміру грошового утримання працюючих суддів, тому, у разі зміни розміру грошового утримання суддів, що працюють на відповідній посаді, органи Пенсійного фонду здійснюють відповідний перерахунок раніше призначеного грошового утримання судді у відставці.

За таких підстав, бездіяльність відповідача у проведенні перерахунку розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці є неправомірною, у зв'язку з чим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається апелянт, та вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 31.12.2013 року, тому не є підставою для її скасування.

За таких обставин, у відповідності до ст.200 КАС України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Василькові та Васильківському районі Київської області залишити без задоволення, а постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31.12.2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Старова Н.Е.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.