Справа № 826/156/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 лютого 2015 року 12 год. 20 хв. № 826/156/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючої судді - Мазур А.С., суддів - Кротюка О.В., Літвінової А.В., при секретарі судових засідань Хильницькій В.О., за участю позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - Танчика А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2
доМіністра внутрішніх справ України Авакова Арсена Борисовича, Міністерства внутрішніх справ України
провизнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_2 до міністра внутрішніх справ України Авакова А.Б. про визнання протиправною бездіяльність міністра внутрішніх справ України в частині ненадання письмової відповіді по суті скарги ОСОБА_2 від 17.11.2014 та направлення її на розгляд до ГУ МВС України в м. Києві; зобов'язання відповідача надати повну і обґрунтовану відповідь по суті скарги ОСОБА_2 від 17.11.2014.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначає, що 17.11.2014 подав на адресу міністра внутрішніх справ скаргу на бездіяльність та неправомірні дії заступника начальника Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві Шумейка Д.О., начальника Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві Осипенка Р.І., заступника начальника слідчого управління ГУ МВС України в м. Києві Давиденко-Лісогубенко В.І., начальника ГУ МВС України в м. Києві Терещука О.Д., у якій просив ініціювати проведення службової перевірки фактів неправомірних дій/бездіяльності зазначених вище посадових осіб та притягти їх до відповідальності. Вказує, що на час розгляду даної справи в суді відповіді на свою скаргу від 17.11.2014 не отримав.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях, та зазначив, що за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 останньому була надана відповідь листом від 15.12.2014 № 12/1-М-7970 за підписом заступника начальника СУ ГУМВС України в м. Києві Мурги О.В., у якій позивача було проінформовано, що за викладеними фактами проведено перевірку, за результатами якої прийнято рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників слідчого відділу Шевченківського районного управління за неналежне виконання службових обов'язків. Крім того зазначив, що при розгляді скарги ОСОБА_2 від 17.11.2014 міністр внутрішніх справ України та Міністерство внутрішніх справ України діяли відповідно до законодавства та в межах компетенції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.02.2015, постановленою у судовому засіданні, до участі у справі у якості співвідповідача залучено Міністерство внутрішніх справ України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 17.11.2014 до МВС України надійшла скарга ОСОБА_2 щодо бездіяльності та неправомірних дій заступника начальника Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві Шумейка Д.О., начальника Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві Осипенка Р.І., заступника начальника слідчого управління ГУ МВС України в м. Києві Давиденко-Лісогубенко В.І., начальника ГУ МВС України в м. Києві Терещука О.Д.

У вищевказаній скарзі ОСОБА_2 просив ініціювати проведення службової перевірки неправомірних дій/бездіяльності відповідальних осіб Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві та ГУ МВС України в м. Києві та притягнути їх до відповідальності згідно чинного законодавства.

Як убачається з резолюцій заступника МВС України та першого заступника начальника ГСУ МВС України розгляд скарги доручено начальнику ГУ МВС України в м. Києві, а ГСУ МВС України доручено здійснювати контроль з метою належного розгляду скарги.

Листом слідчого управління ГУ МВС України в м. Києві від 15.12.2014 № 12/1-М-7970 позивача повідомлено, що за викладеними у скарзі позивача від 17.11.2014 фактами проведено перевірку, за результатами якої прийнято рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників слідчого відділу Шевченківського районного управління за неналежне виконання службових обов'язків.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян»).

Так поняття скарги закріплено в ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, де вказується, що скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:

порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);

створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;

незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності (ст. 4 Закону України «Про звернення громадян»).

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про звернення громадян» скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 18 вказаного Закону передбачено право громадян одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Разом з тим п. п. 1, 5, 6 та 9 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані:

об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

Відповідно до ч. 1 ст. 20 згадуваного Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Зі змісту звернення ОСОБА_2 убачається, що в ньому порушуються питання, щодо неправомірних дій не тільки працівників Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, але і посадових осіб ГУ МВС України в м. Києві.

Однак, з наданих відповідачем документів, на які він посилається у своїх заперечення, убачається, що предметом розгляду були лише неправомірні дії працівників Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, що свідчить про порушення відповідачем принципу об'єктивного, повного та всебічного розгляду звернень громадян.

Таким чином, з наявних у матеріалах справи доказів убачається порушення МВС України частини 4 статті 7 Закону України «Про звернення громадян», що полягає у неприпустимості направлення скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Також в обґрунтування своєї правової позиції представник МВС України, зазначає, що позивачу 15.12.2014 була надана повна відповідь по фактам викладеним у його скарзі.

В той же час представником відповідача не подано, а матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про вручення даної відповіді позивачу чи надсилання її за допомогою засобів поштового зв'язку.

Суд погоджується з доводами відповідача щодо того, що міністр внутрішніх справ України не є посадовою особою, яка повинна особисто відповідати на звернення ОСОБА_2

Так як, згідно ч. 7 ст. 7 Закону України «Про міліцію» міністр внутрішніх справ України здійснює керівництво всією міліцією України.

В областях, містах, районах міліцією керують відповідно начальники головних управлінь, управлінь Міністерства внутрішніх справ України в області, місті, начальники міських і районних відділів (управлінь) головних управлінь, управлінь Міністерства внутрішніх справ України в області, місті.

Відповідно до розділу 2 Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян в організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженим наказом МВС України від 10.10.2004 № 1177, розгляд звернень та скарг громадян здійснюється органом внутрішніх справ.

Статтею 16 Закону України «Про звернення громадян» визначено перелік громадян, відповідь яким надається за підписом міністра внутрішніх справ. В усіх інших випадках надання відповіді за результатом розгляду скарги/звернення допускається за підписом іншої уповноваженої посадової особи Міністерства.

З матеріалів справи не убачається, що ОСОБА_2 належить до категорії осіб, відповідь за результатами розгляду скарг яких надається за підписом міністра внутрішніх справ України, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність міністра внутрішніх справ України в частині ненадання письмової відповіді по суті скарги ОСОБА_2 від 17.11.2014 та направлення її на розгляд до ГУ МВС України в м. Києві та зобов'язання відповідача надати повну і обґрунтовану відповідь по суті скарги ОСОБА_2 від 17.11.2014 є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. Натомість, як убачається з доданих до матеріалів справи документів, суд убачає бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо ненадання відповіді по суті скарги ОСОБА_2 від 17.11.2014., а тому вважає за необхідне задовольнити позов щодо зобов'язання Міністерство внутрішніх справ України надати відповідь на скаргу ОСОБА_2 від 17.11.2014.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи вищевикладене та те, що при розгляді скарги позивача були допущені порушення вимог Закону України «Про звернення громадян», колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, а саме: визнання протиправною бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України щодо ненадання відповіді по суті скарги ОСОБА_2 від 17.11.2014. та зобов'язання надати відповідь заявнику по суті скарги.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись вимогами ст. ст. 11, 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо ненадання відповіді по суті скарги ОСОБА_2 від 17.11.2014.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України надати відповідь на скаргу ОСОБА_2 від 17.11.2014.

Судові витрати в сумі 36 (тридцять шість) грн. 54 коп. присудити на користь ОСОБА_2 за рахунок Державного бюджету України.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанов виготовлено 16.02.2015.

Головуючий суддя А.С. Мазур

Судді О.В. Кротюк

А.В. Літвінова