Справа № 826/2357/15
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2015-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2015 року 08:04 № 826/2357/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Саніна Б.В., при секретарі судового засідання Дмитрієвій В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна"
до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (надалі - позивач/ТОВ "ОТП Факторинг Україна") до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (надалі - відповідач/ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві), в якому просить суд:

1. Визнати неправомірними дії посадових осіб ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві щодо відмови у відкритті виконавчого провадження (відмови в прийнятті до провадження виконавчого документа) на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 18.12.2013 р., зареєстрованого за реєстровим №8632 (надалі - Виконавчий напис №8632) щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - Квартира №61), що належить на праві власності ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1) для задоволення вимог ТОВ "ОТП Факторинг Україна" в загальному розмірі 894 842,78 грн. (вісімсот дев'яносто чотири тисячі вісімсот сорок дві гривні 78 коп.).

2. Зобов'язати ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 16.12.2014 р., винесену на підставі заяви ТОВ "ОТП Факторинг Україна" про відкриття виконавчого провадження на підставі Виконавчого напису №8632 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме: Квартиру №61, що належить на праві власності ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1) для задоволення вимог ТОВ "ОТП Факторинг Україна" в загальному розмірі 894 842,78 грн. (вісімсот дев'яносто чотири тисячі вісімсот сорок дві гривні 78 коп.).

3. Зобов'язати ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві відкрити виконавче провадження щодо виконання Виконавчого напису №8632 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме: Квартиру №61, що належить на праві власності ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1) для задоволення вимог ТОВ "ОТП Факторинг Україна" в загальному розмірі 894 842,78 грн. (вісімсот дев'яносто чотири тисячі вісімсот сорок дві гривні 78 коп.).

4. Повернути ТОВ "ОТП Факторинг Україна" з Державного бюджету України суму сплаченого судового збору в розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні 08 коп.).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.02.2015 р. відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

В судове засідання з'явився представник позивача, який позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд задовольнити їх з підстав викладених в адміністративному позові, зокрема зазначає, що дії відповідача щодо відмови у відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанню Виконавчого напису №8632 є протиправними та такими, що порушують права позивача.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був належним чином повідомлений, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без його участі, письмових заперечень на позовну заяву не подавав.

Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зважаючи на відсутність в судовому засіданні відповідача та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, на підставі ст.3 та ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суд дійшов висновку про можливість перейти до розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши наявні в матеріалах докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наступне.

18.12.2013 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 було вчинено Виконавчий напис №8632, відповідно до якого пропонувалось звернути стягнення на нерухоме майно - Квартиру №61, що належить на праві власності ОСОБА_2, яка є майновим поручителем гр. ОСОБА_3 за його кредитним зобов'язанням за кредитним договором №ML-006/1637/2007 від 24.09.2007 р. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, пропонувалось задовольнити вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" всього в гривневому еквіваленті у розмірі 894 842,78 грн.

12.12.2014 р. позивач звернувся до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження та примусове стягнення суми боргу за Виконавчим написом №8632.

Відповідач постановою від 16.12.2014 р. ВП №45826776 (надалі - Постанова ВП №45826776) відмовив у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання Виконавчого напису №8632.

Вважаючи, зазначену вище, Постанову ВП №45826776 такою, що порушує законні права та інтереси позивача, останній звернувся за їх захистом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Згідно положень ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на 16.12.2014 р.) (надалі - Закон №606) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону №606, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Положеннями ст.17 Закону №606 встановлено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

У відповідності до п.4 ч.2 ст.17 Закону №606, такими документами, зокрема, є виконавчі написи нотаріусів.

Згідно з ч.1 ст.25 Закону №606 державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Таким чином, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання і відкрити виконавче провадження за виконавчим написом нотаріуса, якщо не закінчився строк пред'явлення його до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим Законом №606, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Зі змісту оскаржуваної Постанови ВП №45826776 вбачається, що вона була прийнята на підставі п.8 ч.1 ст.26 Закону №606-XIV та в зв'язку з тим, що Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (надалі - Закон №1304) встановлено заборону на відчуження даного виду майна.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.26 Закону №606 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

При цьому, згідно пп.1 п.1 Закону №1304 протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку.

Логічний аналіз зазначеної вище норми (пп.1 п.1 Закону №1304) вказує на те, що для її застосування необхідна наявність усієї сукупності, зазначених в ній підстав.

Проте, дослідивши матеріали виконавчого провадження ВП №45826776, судом встановлено, що вони не містять належних доказів існування усієї сукупності підстав для застосування положень пп.1 п.1 Закону №1304-VII, зокрема, відсутні докази відсутності у позичальника або майнового поручителя у власності іншого нерухомого житлового майна, а також докази того, що загальна площа Квартири №61 не перевищує 140 кв. м., а також докази того, що ОСОБА_2 виступає як поручитель саме за споживчим кредитом.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає передчасними та необґрунтованими дії відповідача щодо винесення Постанови ВП №45826776.

Відносно позовної вимоги щодо зобов'язання ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві скасувати Постанову ВП №45826776, суд зазначає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки чинним законодавством відповідача не наділено повноваженнями щодо скасування власних постанов про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Позовна вимога щодо зобов'язання ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві відкрити виконавче провадження щодо виконання Виконавчого напису №8632 також не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Таким чином, вищевказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевказане суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача. Крім того, відповідно до ст.94 КАС України, судовий збір підлягає відшкодуванню позивачу частково.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 17, 71, 86, 158-163, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві щодо прийняття Постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП №45826776 від 16.12.2014 р.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" () понесені судові витрати в розмірі 24 (двадцять чотири) грн. 36 коп. із видатків Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст.185 - ст.187 КАС України відповідно.

Суддя Б.В. Санін