Справа № 815/7086/14
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7086/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Завальнюка І.В.,

за участю секретаря - Маковейчук Т.С.,

перекладача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо неприйняття та нерозгляду його заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов'язати відповідача прийняти та розглянути заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов'язати відповідача прийняти та розглянути заяву про поселення в пункт тимчасового розміщення біженців у м. Одесі.

Ухвалою суду від 05.03.2015 р. первинного відповідача - Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області замінено на належного - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30.10.2014 р. він звернувся до відповідача із заявою, яка була заповнена його рідною мовою - бангла, про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Однак в усному порядку йому було відмовлено у прийнятті заяви з огляду на необхідність надання перекладу заяви та всіх доданих документів російською або українською мовою, додання договору про оренду житла. У зв'язку із цим позивач наступного дня - 31.10.2014 р. направив відповідний пакет документів засобами поштового зв'язку, проте відповідна заява все одно не була розглянута в установленому законом порядку, що й зумовило позивача звернутись за судовим захистом.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги із викладених вище підстав підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, в задоволенні позову просила відмовити, зазначивши, що 30.10.2014 р. шукача була направлено на доопрацювання власної заяви, оскільки в органу міграційної служби відсутня можливість забезпечити участь перекладача з рідкісної мови - бангла. При цьому будь-яких письмових звернень позивача до Управління не надходило, у зв'язку із чим відповідної бездіяльності відповідачем допущено не було. Зважаючи на безпідставність та необґрунтованість адміністративного позову, представник відповідача просила відмовити у його задоволенні.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що 30.10.2014 р. ОСОБА_2 підготував та склав на мові бангла заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яку мав намір подати до Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області.

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, не зважаючи на встановлену ч.3 ст.8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» вимогу забезпечити перекладача з мови, якою заявник може спілкуватися, Управління не може забезпечити перекладачів з усіх можливих мов (з огляду на велику різноманітність та, часом, рідкісність), а лише з найбільш поширених. У зв'язку із цим, коли заявники подають заяви, викладені рідкісними мовами і вони не розуміють загальновідомих мов, зазначеній категорії в допустимій формі доводиться інформація про доцільність подачі документів на поширених мовах, або залучення до процедури знайомих, які володіють національними, рідкісними мовами.

У зв'язку із цим направлення позивача - шукача притулку на доопрацювання власної заяви не може розцінюватися як відмова у прийнятті заяви, процедури, яка передбачена ч.6 ст.5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Втім, судом не встановлено і матеріалами справи не підтверджено факту письмового звернення 30.10.2014 р. ОСОБА_2 до Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із відповідною заявою.

Так, згідно листа начальника відділу по роботі з біженцями ГУ ДМС України в Одеській області від 15.01.2015 р. № 5/1-34 (а.с.27-28), за журналом реєстрації осіб, які бажають подати заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, ОСОБА_2 не зареєстрований.

Крім того, відповідно до службової записки завідувача сектору документального заперечення Вакулич О.П. від 28.01.2015 р. № 07/3, відповідної заяви ОСОБА_2 до сектору документального забезпечення не надходило.

Також судом встановлено, що 31.10.2014 р. ОСОБА_2 засобами поштового зв'язку направив на адресу ГУ ДМС України в Одеській області рекомендований лист з повідомленням про вручення, який згідно довідки ф.20 адресату вручений не був (причина - за закінченням терміну зберігання). У зв'язку із цим суд критично оцінює додану до позову заяву (складену українською мовою) від 30.10.2014 р. про захист, забезпечення перекладачем та про поселення в пункті тимчасового розміщення біженців, оскільки жодних підтверджень про її фактичне подання до Управління відповідачем не надано.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та не підлягаючими задоволенню.

Згідно з п.8 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, - це заява-анкета встановленого зразка, в якій іноземець або особа без громадянства просить визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням та обґрунтуванням однієї з підстав для такого визнання, зазначених у пунктах 1 і 13 частини першої цієї статті.

На виконання пункту 2 статті 27 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», з метою організації прийняття заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 р. № 649 затверджено Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно з п.2.1 Правил уповноважена посадова особа органу міграційної служби, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом: а) встановлює особу заявника; б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1) (далі - журнал реєстрації осіб); в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов'язки, а також про наслідки невиконання обов'язків; г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача; ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; д) з'ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні); е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; є) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи.

За своєю правовою природою бездіяльність - це як пасивна форма поведінки особи, що полягає у не вчиненні нею конкретних дій, які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах; так і характеризується свідомим і вольовим актом поведінки особи.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачем до ГУ ДМСУ в Одеській області відповідну заяву за формою, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 р. № 649 не надано, у зв'язку із чим й відповідної бездіяльності відповідачем щодо її прийняття не допущено.

В контексті приписів КАС України має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку, а обов'язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії є створення юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення.

Таким чином, з огляду на те, що ОСОБА_2 в установленому законодавством порядку із заявою за формою, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 р. № 649, до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області не звертався, - підстави для зобов'язання відповідача розглядати таку заяву, рівно як і заяву про поселення в пункт тимчасового розміщення в м. Одесі, також відсутні.

При цьому суд критично оцінює доводи позивача, як підставу для задоволення позову, про неможливість подати заявою мовою, яка б була зрозумілою працівникам міграційної служби, оскільки позивачем до адміністративного позову, який складений українською мовою, також додано й інші документи, які також складені українською мовою. Дані обставини у сукупності свідчать про штучний характер виникнення цього спору, що з огляду на відсутність факту письмового звернення позивача, свідчить про бажання позивача отримати бажаний результат примусовими засобами, у т.ч. шляхом виконання судового рішення, без дотримання відповідної процедури.

Отже суд приходить до висновку про те, що заявлені в даному адміністративному позові позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Таким чином, за результатами з'ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 10 березня 2015 року.

Суддя _______________ І.В. Завальнюк