Справа № К/9991/32171/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року м. Київ К/9991/32171/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Бутенка В.І.,
Олексієнка М.М., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання неправомірною бездіяльності та стягнення недоплаченої пенсії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 21 березня 2011 року, -

встановив:

У липні 2008 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, у якому просив визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Ічнянському районі Чернігівської області у частині недоплати йому починаючи з 1 січня 2005 року 1/6 частини пенсії та стягнути з відповідача на його користь 1/6 частину пенсії починаючи з 1 січня 2005 року.

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 2 липня 2010 року замінено неналежного відповідача по даній справі Управління Пенсійного фонду України в Ічнянському районі Чернігівської області на належного - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 21 березня 2011 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 21 березня 2011 року і прийняти нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_4 є військовим пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію по інвалідності.

У статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 pоку № 2262-XII визначено заробіток (грошове забезпечення) для обчислення пенсій, які призначаються відповідно до цього Закону.

Статтею 63 вказаного Закону встановлено порядок перерахунку раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей.

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, оскільки вважає, що відповідач недоплачував йому з 1 січня 2005 року 1/6 частину пенсії.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій вірно виходили з того, що звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_4 не надав жодного доказу на підтвердження порушення відповідачем його прав на пенсійне забезпечення. Позовна заява не містить жодного посилання на те, в чому саме полягає неправомірність дій відповідача.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують вказаних висновків судів та встановлених обставин справи.

Згідно частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи положення частини 2 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої, не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційну скаргу ОСОБА_4 слід залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 21 березня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання неправомірною бездіяльності та стягнення недоплаченої пенсії - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Бутенко В.І.

Олексієнко М.М.