Справа № 826/20040/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 лютого 2015 року № 826/20040/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Гарника К.Ю., суддів Добрівської Н.А., Катющенка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Державної фіскальної служби України
про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії, скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії (бездіяльність) Держаної фіскальної служби України щодо прийняття рішення від 26 листопада 2014 року № 3493/3/99-99-10-01-07-15;

- скасувати рішення Держаної фіскальної служби України від 26 листопада 2014 року № 3493/3/99-99-10-01-07-15.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 20 січня 2015 року.

У судовому засіданні 20 січня 2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх.

Представник відповідача адміністративний позов не визнав з посиланням на безпідставність позовних вимог просив суд відмовити у їх задоволенні. Доводи відповідача викладені в письмових запереченнях проти позову.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що на підставі направлень від 21 липня 2014 року № 775, № 776 виданих ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві, на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року, за результатом якої складено акт перевірки від 06 серпня 2014 року № 6105/26-51-17-01/НОМЕР_1.

На підставі акту перевірки від 06 серпня 2014 року № 6105/26-51-17-01/НОМЕР_1 ДПІ в Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м.Києві прийнято наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення № від 02 вересня 2014 року, яким позивачу за порушення вимог п.п.177.5.2 п.177.5 ст.177, гл.2, п.п.49.18.2, 49.18.5 п.49.18 ст.49, п.176.1 ст.176, п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України збільшено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на 64528,69 грн., у тому числі за основним платежем - 51214,95 грн. та за штрафними санкціями - 13313,74 грн.

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 02 вересня 2014 року, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 7377,98 грн. та сформовано вимогу від 02 вересня 2014 року № Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску.

В межах процедури адміністративного оскарження, позивачем подано первинну скаргу від 15 вересня 2014 року на податкове повідомлення-рішення від 02 вересня 2014 року № , на рішення від 02 вересня 2014 року № про застосування штрафних санкцій та подано доповнення до первинної скарги від 30 вересня 2014 року, запит від 01 жовтня 2014 року на податкове повідомлення-рішення від 02 вересня 2014 року № , вимогу від 02 вересня 2014 року № Ф-, рішення від 02 вересня 2014 року № 002850170 про застосування штрафних санкцій по єдиному внеску.

Рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві від 15 жовтня 2014 року № 2345/3/26-15-10-09-25 залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 02 вересня 2014 року № , вимогу від 02 вересня 2014 року № Ф-, рішення від 02 вересня 2014 року № 002850170 про застосування штрафних санкцій по єдиному внеску, а скаргу позивача від 15 вересня 2014 року, доповнення до первинної скарги від 30 вересня 2014 року, запит від 01 жовтня 2014 року - без задоволення.

29 жовтня 2014 року до Державної фіскальної служби України надійшла повторна скарга позивача на податкове повідомлення-рішення від 02 вересня 2014 року № , вимогу від 02 вересня 2014 року № Ф-, рішення від 02 вересня 2014 року № 002850170 та рішення ГУ ДФС у м.Києві від 15 жовтня 2014 року № 2345/3/26-15-10-09-25 про результати розгляду первинної скарги.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 06 листопада 2014 року № 2929/3/99-99-10-01-03-14 продовжено строк розгляду первинної скарги по 26 листопада 2014 року (включно) та призначено розгляд скарги за участю скаржника на 27 листопада 2014 року о 10:00 год.

12 листопада 2014 року на адресу відповідача надійшла заява позивача щодо прийняття рішення (надання дозволу скаржнику) на ознайомлення з матеріалами розгляду скарги ГУ Міндоходів (ДФС) у м.Києві за первинною скаргою ОСОБА_1

Рішенням Державної фіскальної служби України від 18 листопада 2014 року № 3250/3/99-99-10-01-03-14 за результатами розгляду заяви позивача повідомлено про можливість ознайомлення з матеріалами справи 27 листопада 2014 року о 10:00 год.

Крім того, від позивача до ДФС України надійшли доповнення від 25 листопада 2014 року до повторної скарги.

Рішенням ДФС України від 26 листопада 2014 року № 3493/3/99-99-10-02-07-05 скарга ФОП ОСОБА_1 від 28 жовтня 2014 року залишена без задоволення, а рішення про результати розгляду первинної скарги від 15 жовтня 2014 року № 2345/3/26-15-10-09-25 ГУ ДФС у м.Києві - без змін.

28 листопада 2014 року від ФОП ОСОБА_1 надійшла заява про прийняття ДФС України рішення щодо повторного призначення розгляду повторної скарги скаржника.

Рішенням ДФС України від 19 грудня 2014 року № 4265/3/99-99-10-01-03-14 про результати розгляду повторної скарги ФОП ОСОБА_1 від 28 жовтня 2014 року залишено без змін повідомлення-рішення від 02 вересня 2014 року № , вимогу від 02 вересня 2014 року № Ф-002851170, рішення від 02 вересня 2014 року № 002850170 та рішення ГУ ДФС у м.Києві від 15 жовтня 2014 року № 2345/3/26-15-10-09-25, а повторну скаргу - без задоволення.

При цьому, відповідач згідно наданих заперечень стверджує, що позивачем не надано жодних документів в спростування тверджень, викладених в акті перевірки.

Рішенням від 23 грудня 2014 року № 4363/3/99-99-10-01-07-15 ДФС України, розглянувши доповнення до повторної скарги ОСОБА_1 від 25 листопада 2014 року та від 27 листопада 2014 року щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02 вересня 2014 року № Ф-002851170, від 04 листопада 2014 року № Ф-1395-25, рішення про застосування штрафних санкцій від 02 вересня 2014 року № 002850170 ДПІ в Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м.Києві, рішення про результати розгляду первинної скарги від 15 жовтня 2014 року № 2345/3/26-15-10-09-25 ГУ Міндоходів у м. Києві, повідомлено, що на день подання скаржником доповнення до скарги до ДФС України, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04 листопада 2014 року № Ф-1395-25 ДПІ в Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м.Києві до ГУ ДФС у м.Києві не оскаржувалась, у зв'язку з чим доповнення до скарги не підлягає розгляду (рішення отримане позивачем 27 грудня 2014 року).

Вважаючи рішення Державної фіскальної служби України від 26 листопада 2014 року № 3493/3/99-99-10-01-07-15 та дії (бездіяльність) щодо його прийняття протиправним, а відтак, таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Стосовно заявленої позовної вимоги про визнання неправомірними дії (бездіяльності) Держаної фіскальної служби України щодо прийняття рішення від 26 листопада 2014 року № 3493/3/99-99-10-01-07-15, суд зазначає наступне.

Порядок та строки розгляду повторних скарг Державною фіскальною службою України регулюється нормами порядку розгляду органами доходів і зборів скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 09 вересня 2013 року № 452 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 вересня 2013 року за № 1593/24125 (далі по тексту - Порядок № 452).

Так, відповідно до розділу IV Порядку № 452 орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Орган доходів і зборів при розгляді скарги перевіряє законність і обґрунтованість винесення вимоги або рішення, що оскаржуються, і приймає одне з таких рішень: залишає вимогу або рішення, що оскаржуються, без змін, а скаргу - без задоволення; скасовує в певній частині вимогу або рішення, що оскаржуються, і не задовольняє скаргу в певній частині; скасовує в повному обсязі вимогу або рішення, що оскаржуються, і задовольняє скаргу; направляє скаргу на новий розгляд до відповідного територіального органу доходів і зборів; залишає скаргу без розгляду.

Згідно пункту 6.3 розділу VІ Порядку № 452 особа, яка подала скаргу на рішення органу доходів і зборів, має право, у тому числі, бути присутньою при розгляді скарги, про що зазначає у цій скарзі. Повідомлення органу доходів і зборів надсилається (вручається) скаржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто під підпис протягом 5 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, яке складається у письмовій формі, відповідним чином підписується та у випадках, передбачених законодавством, завіряється печаткою такого органу. У цьому повідомленні зазначаються підстави запрошення, дата і час, на який запрошується скаржник, а також місцезнаходження органу доходів і зборів, який розглядає таку скаргу.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що платника податків, який оскаржує рішення контролюючого органу, законодавець наділяє правом приймання участі у розгляді його скарги.

Зі змісту повторної скарги позивача вбачається, що ФОП ОСОБА_1 виявила бажання взяти участь в її розгляді та просить повідомити про місце, дату та час розгляду вказаної скарги.

Рішенням Державної фіскальної служби України про продовження строку розгляду повторної скарги від 06 листопада 2014 року № 2929/3/99-99-10-01-03-14 вирішено продовжити строк розгляду скарги по 26 листопада 2014 року (включно) та повідомлено позивача про участь у розгляді скарги 27 листопада 2014 року о 10:00 год.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що Головою Державної фіскальної служби України Білоусом І.О., за результатом розгляду скарги ФОП ОСОБА_1 від 28 жовтня 2014 року б/н, прийнято рішення 27 листопада 2014 року, хоча попередньо призначено розгляд на 27 листопада 2014 року.

Наведене свідчить про порушення відповідачем права позивача бути присутньою при розгляді скарги та в цілому про порушення процедури розгляду скарг, який встановлений Податковим кодексом України та Порядком № 452.

Судом не приймаються пояснення відповідача, викладені в письмових запереченнях, згідно яких повторна скарга позивача від 28 жовтня 2014 року б/н, спрямована на оскарження декількох рішень територіальних органів ДФС, що стосуються донарахувань різних податків та зборів, розглядалась різними відділами відповідача та відповідно рішення про результати розгляду скарги приймались 26 листопада 2014 року та після публічного розгляду вказаної скарги, який відбувся 27 листопада 2014 року, 19 грудня 2014 року, оскільки зміст спірного рішення спростовує такі доводи та свідчить, що скарга позивача була розглянута повністю, а не в окремій частині.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про протиправність дій відповідача при винесенні спірного рішення.

При цьому, з урахуванням приписів статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідним задовольнити адміністративний позов в цій частині в наступній редакції, а саме: визнати протиправними дії Держаної фіскальної служби України щодо неналежного розгляду скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 28 жовтня 2014 року та прийняття рішення 26 листопада 2014 року.

Розглядаючи справу по суті позовних вимог про скасування рішення Держаної фіскальної служби України від 26 листопада 2014 року № 3493/3/99-99-10-01-07-15, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Зазначений принцип полягає у захисті порушеного права від порушення, що вже відбулося, тобто в наявності матеріально - правового інтересу позивача відносно дій (бездіяльності) суб'єкта владних повноважень.

Виключення з такої передумови для оскарження рішень (дій, бездіяльності), як наявність порушеного права, нормами Кодексу адміністративного судочинства України передбачена для справ щодо оскарження нормативно - правових актів, які можуть оскаржувати ті особи, щодо яких можливе застосування акту.

Однією з Конституційних засад судочинства є поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, згідно з частиною другою статті 124 Конституції України.

На підставі викладеного, суд доходить висновків, що у випадку оскарження позивачем рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, які не порушують прав або охоронюваних Законом інтересів позивача, або не підлягають судовому оскарженню взагалі, суд повинен відмовити у задоволенні позову.

Закриття провадження судом вбачається можливим тільки у випадку відсутності владних повноважень відповідача, або у випадку прямого визначення Законом іншої юрисдикції заявлених вимог.

Оскільки іншого порядку оскарження дій податкових органів України чинним законодавством не встановлено, суд доходить висновків про відсутність підстав для закриття провадження у справі.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного кодексу України предметом розгляду справи по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь-які рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов'язки учасників спірних відносин.

Тобто, звернення особи з відповідними позовними вимогами повинно бути направлено на відновлення порушеного права.

У відповідності до п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Згідно із п. 58.1 ст. 58 та п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України на підставі акта перевірки податковим органом приймається податкове повідомлення-рішення.

Правові наслідки для позивача можуть створювати лише відповідні рішення контролюючого органу, прийняті на підставі вказаного акта перевірки. Відповідно, рішення про розгляд скарги, не порушує права платника податків.

Відповідно вимога про скасування рішення про розгляд скарги, як невмотивоване не призведе до захисту прав позивача.

Зважаючи на викладене, обраний позивачем спосіб захисту права в наведеній частині не відповідає його змісту, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог в цій частині та відсутність юридичних підстав для їх задоволення.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 28 жовтня 2014 року № К/800/45400/14.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П ОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Держаної фіскальної служби України щодо неналежного розгляду скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 28 жовтня 2014 року та прийняття рішення по ній 26 листопада 2014 року.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 36,54 грн. за рахунок Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя К.Ю. Гарник

Суддя Н.А. Добрівська

В.П. Катющенка