Справа № 2а-7310/12/1370
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року Справа № 279/13/876

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря - Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Карбон-Діоксайд» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2012 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Карбон-Діоксайд» до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Львівської області Державної податкової служби (правонаступник Державна податкова інспекція у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області) про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Карбон-Діоксайд» (далі - ТОВ) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Львівської області Державної податкової служби (далі - ДПІ) в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення (далі - ППР) від 13.07.2012 №№, .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що висновки податкового органу про завищення ним сум податкового кредиту є повністю безпідставними та необґрунтованими, оскільки підприємство правомірно було такий сформовано на підставі первинних документів, зокрема податкових накладних отриманих та зареєстрованих належним чином. Вказує, що помилкове формування податкового кредиту на підставі податкової накладної не зареєстрованої контрагентом у відповідному реєстрі було ним самостійно виправлено шляхом подання уточнюючого розрахунку, що безпідставно не взято податковим органом до уваги при проведенні перевірки.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2012 року в справі №2а-7310/12/1370 у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржило ТОВ, яке покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою задовольнити позов. В апеляційній скарзі покликається на обставини викладені в позовній заяві, а також вказує на те, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, що підприємством самостійно уточнено податкові зобов'язання у зв'язку із видачею контрагентом повторної податкової накладної, а господарські операції з останнім податковим органом не ставляться під сумнів.

ДПІ у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки факт формування податкового кредиту на підставі не зареєстрованої податкової накладної мав місце, то податковим органом оскаржувані ППР були прийняті на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими з таких міркувань.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ТОВ було зареєстровано виконавчим комітетом Львівської міської ради 17.04.2009, взято на податковий облік у відповідача та зареєстровано платником податку на додану вартість (далі - ПДВ) (а.с.42, 6-8).

18.05.2012 ДПІ на підставі ст.76, п.200.10 ст.200 ПК України проведено камеральну перевірку податкової звітності ТОВ з ПДВ за березень 2012 року, за результатами якої складено акт від №488/115/15-2/36461971 в якому встановлено порушення ТОВ зокрема п.200.1, п.200.2 ст.200, п.201.10 ст.201 ПК України, у зв'язку із завищенням податкового кредиту по операціях з Приватним підприємством «Окко-Бізнес» (далі - ПП) за березень 2012 року на суму ПДВ 18552грн, та заниженням сум ПДВ в сумі 13377,99грн (а.с.6-8).

На підставі акта перевірки та зафіксованих у ньому порушень, ДПІ було прийнято ППР від 13.07.2012 № яким зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 18552грн та № яким збільшено грошове зобов'язання з ПДВ в розмірі 20066,99грн (основний платіж в сумі 13377,99грн, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в сумі 6689грн).

Не погодившись із такими ППР, ТОВ звернулося до адміністративного суду із цим позовом.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі ст.92 Основного Закону виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Підпунктом 14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно із п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 200.1 ст.200 ПК України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно із п.198.6 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (п.201.7 ст.201 ПК України).

В силу положень п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: у паперовому вигляді; в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Згідно із п.201.6 цієї ж статті податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-ХIV), що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на податковий кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен отримати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Так, у разі, якщо дії платника податків свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції, не викликають сумніву у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема, податкових накладних.

На правильність наведеного вказує і правовий висновок сформульований Верховним Судом України у постанові від 27 березня 2012 року в справі №21-737во10 про те, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Фактична сплата сум ПДВ, визначених у податковій накладні від 31.03.2012 №71685 (а.с.11-12), які включені до складу податкового кредиту є підтвердженою та не заперечується відповідачем.

Більше того, вказана податкова накладна зареєстрована продавцем ПП у Єдиному реєстрі податкових накладних 11.04.2012 (а.с.13).

Апеляційний суд зазначає, що у відповідності до п.201.10 ст.201 ПК України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше двадцяти календарних днів, наступних за датою їх виписки.

Тобто, платник податку має право на включення до податкового кредиту сум податку, сплачених ним за наслідками господарських операцій, дійсність та достовірність яких має підтверджуватися внесеними до Єдиного реєстру податкових накладних податковими накладними або іншими документами, встановленими ПК України, що посвідчують право на віднесення сум податку до податкового кредиту.

Це право вони мають незалежно від часу внесення платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних до Єдиного реєстру податкових накладних. Визначальним є факт підтвердження операцій податковими накладними і факт внесення їх до Єдиного реєстру податкових накладних в строки, встановлені законодавством (двадцять днів). В іншому випадку, без подання заяви на постачальника, який своєчасно не зареєстрував податкові накладні, платник податку - покупець товарів/послуг зобов'язаний включити суму податку, вказану в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Слід також зазначити, що згідно зі ст.201 ПК України обов'язок із оформлення і реєстрації податкових накладних покладено на платника податку - продавця товарів (послуг), а не платника податку, який формує податковий кредит, і при цьому зазначена стаття не містить імперативних приписів про неприйнятність цих документів через несвоєчасність (не у день надання) внесення їх до Єдиного реєстру податкових накладних.

Значення має й те, що час складання і надання податкової накладної та час реєстрації цього документа можуть не збігатися.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 16 вересня 2014 року в справі №21-259а14.

Як вбачається із матеріалів справи, 31.03.2012 ТОВ було отримано від ПП податкову накладну №61472 на підставі якої сформовано податковий кредит підприємства за березень 2012 року, оскільки підстав вважати, що ПП не буде зареєстровано таку у Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлені строки в позивача не було.

Однак, оскільки ПП не зареєстровано вказану податкову накладну у Єдиному реєстрі податкових накладних, а надано ТОВ нову від 31.03.2012 №71685 належним чином зареєстровану, позивачем ще до проведення перевірки податковим органом направлено уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку із виправленням самостійно виявлених помилок (а.с.14-19), який отримано ДПІ 07.05.2012.

Вказаним уточнюючим розрахунком було відкореговано податковий кредит підприємства сформований на підставі податкової накладної від 31.03.2012 №61472.

Відповідно до надісланого ТОВ розрахунку коригування сум ПДВ до податкової декларації (Д1), розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) та реєстру виданих та отриманих податкових накладених які отримані ДПІ 07.05.2012 (а.с.20-28), позивачем зменшено податковий кредит помилково сформований на підставі ПДВ згідно податкової накладної від 31.03.2012 №61472 та одночасно задекларовано по податковій накладній від 31.03.2012 №71685.

Відтак, на момент проведення перевірки ТОВ фактично виправлено допущену помилку при формуванні податкового кредиту на підставі податкових накладних отриманих від ПП, а тому підстав для прийняття оскаржуваних ППР у ДПІ не було, враховуючи при цьому, що реальність та товарність господарських операцій по зазначених податкових накладних є беззаперечними.

Щодо покликання ДПІ на те, що ТОВ було невірно зазначено у розрахунку коригування сум ПДВ дату податкової накладної №61472, то апеляційний суд вважає, що помилки у оформленні окремих документів, не є підставою для висновків про відсутність проведеної особою операції та не може свідчити про її недобросовісність, яка б могла бути підставою для позбавлення її права на податковий кредит та виправлення допущених нею помилок при його формуванні.

При цьому, суд апеляційної інстанції також враховує, що усі вищенаведені коригування вчинені ТОВ не призвели до зміни фактичних даних декларації за березень 2012 року та не свідчать про недобросовісність платника, оскільки відповідали вимогам податкового законодавства.

Відтак, як вбачається із матеріалів справи, податковий кредит за березень 2012 року сформований ТОВ на підставі податкової накладної від 31.03.2012 №71685, яка зареєстрована належним чином та отримана підприємством у цьому ж податковому періоді. Помилкове формування податкового кредиту на підставі податкової накладної від 31.03.2012 №61472 позивачем належним чином виправлено, у зв'язку із чим відсутнє порушення вимог податкового законодавства виявлене ДПІ. При цьому слід врахувати, що підставою для відповідальності платника податку є не підтвердження сум податку, включеного до податкового кредиту, на момент перевірки платника податку, що як було встановлено судом не має місця у даному випадку, на відміну від безпідставно неврахування податковим органом під час проведення такої проведених підприємством дій щодо коригування податкового кредиту.

Що ж стосовно доводів податкового органу щодо не виправлення позивачем в реєстрі виданих та отриманих податкових накладних за березень 2012 року виявлених помилок, то апеляційний суд зазначає, що такі є необґрунтованими та безпідставними, оскільки як вбачається із матеріалів справи, виявлені помилки були виправлені ТОВ у момент їх виявлення, що підтверджується відповідним реєстром виданих та отриманих податкових накладних за квітень 2012 року (а.с.108).

Виходячи з положень ч.2 ст.71 КАС України апеляційний суд враховує, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до переконання про підставність позовних вимог ТОВ щодо визнання протиправними та скасування ППР від 13.07.2012 №№, .

З огляду на викладене, оскільки постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то апеляційну скаргу належить задовольнити, а оскаржувану постанову слід скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Карбон-Діоксайд» задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2012 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Львівської області Державної податкової служби від 13 липня 2012 року №№, .

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 27 лютого 2015 року.