Справа № 824/225/15-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/225/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом управління Пенсійного фонду України в Новоселицькому районі Чернівецької області до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Новоселицькому районі Чернівецької області про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Управління Пенсійного фонду України в Новоселицькому районі Чернівецької області звернулось до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Новоселицькому районі Чернівецької області про стягнення з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадку на виробництві та професійних захворювань України в Новоселицькому районі Чернівецької області витрати на виплату пенсій, витрати на виплату щомісячної цільової грошової допомоги на проживання, витрати на виплату та доставку пенсії на загальну суму 887,56 грн за вересень-грудень 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що управлінням Пенсійного фонду України в Новоселицькому районі Чернівецької області для відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Новоселицькому районі Чернівецької області були підготовлені списки осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за вересень-грудень 2014 року в сумі 887,56 грн. Однак, відповідачем дані суми не відшкодовані, та до заліку за вересень-грудень 2014 року не включені. Причиною відмови відповідач називає отримання трудового каліцтва даними потерпілими за межами України (в Росії).

Відповідач надав суду заперечення на адміністративний позов у письмовій формі, в яких зазначив, що згідно статті 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійне забезпечення громадян проводиться органами Пенсійного Фонду України, а статтею 81 цього ж Закону передбачено, що призначення пенсій і оформлення документів для цих виплат проводиться органами Пенсійного Фонду України.

Правове регулювання питань відшкодування шкоди потерпілим, які отримали каліцтво за межами України і переїхали в Україну на постійне місце проживання, і не є застрахованими в Україні, здійснюється у відповідності до міжнародних угод.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори», норми міжнародних Угод мають вищу юридичну силу перед нормами національного законодавства.

Зокрема, з цього питання діє Угода про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, які пов'язані з виконанням трудових обов'язків від 09 вересня 1994 року, ратифікованою Верховною Радою України, де зазначено що відшкодування потерпілому шкоди, вчиненої внаслідок нещасного випадку на виробництві, здійснюється стороною тієї держави, де стався страховий випадок. Тому Фонд здійснює виплати тільки тим особам, які отримали травму на підприємствах України.

Крім цього, відповідач зазначив, що в бюджеті Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України не закладені кошти на фінансування витрат, пов'язаних з проведенням страхових виплат потерпілим, які отримали каліцтво за межами України.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився. Разом з цим подав клопотання про розгляд справи у його відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідач в судове засідання також не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Однак від нього до суду надійшла заява про розгляд даної справи без його участі.

За таких обставин та зважаючи на вимоги частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачем в період з жовтня по грудень 2014 року та січень 2015 року були підготовлені для відповідача списки осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за вересень-грудень 2014 року.

Позивачем направлялись акти щомісячних звірок витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за вересень-грудень 2014 року, які підписані позивачем та відповідачем.

Відповідно до довідки-розрахунку сум виплаченої пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання по Новоселицькому районі, які не прийнятті відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Новоселицькому районі Чернівецької області до заліку за вересень-грудень 2014 року, відповідачем не прийнято до відшкодування витрати на виплату пенсій, витрати на виплату щомісячної цільової грошової допомоги на проживання, витрати на виплату та доставку пенсії на загальну суму 887,56 грн. В акти щомісячних звірок не включені суми виплачених пенсій ОСОБА_1 на загальну суму 372,92 грн та ОСОБА_2 на загальну суму 514,64 грн.

Причиною відмови відповідач називає отримання трудового каліцтва даними потерпілими за межами України (в Росії).

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення закону та робить висновки по суті спору.

Частиною четвертою статті 26 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування України (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Враховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, тим, хто має надавати застрахованій особі матеріальну допомогу чи соціальні послуги, відповідно до статті 25 Основ, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Частиною другою статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на таку категорію інвалідів, щодо відшкодування витрат на виплату пенсій, по яким виник спір.

За змістом частини другої статті 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

При цьому право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві з застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3 розділу XI Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» установлено, що відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків, також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги.

Згідно з абзацу 3 пункту 3 розділу XI Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» установлено, що уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати потерпілим на виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи сплачували Фонду страхові платежі підприємства, що ліквідувалися та на яких було ушкоджено здоров`я потерпілого.

Відповідно до абзацу 9 пункту 3 розділу XI Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фонд соціального страхування від нещасних випадків є правонаступником державного, галузевих та регіональних фондів охорони праці, передбачених статтею 21 Закону України «Про охорону праці», які ліквідуються.

Згідно із статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Таким чином, страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі такої виплати органами Пенсійного фонду України - відшкодувати останньому витрати, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Зазначена вище позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 06 червня 2011 року по справі №21-116а11.

Згідно із пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд вважає заявлені управлінням Пенсійного фонду України в Новоселицькому районі Чернівецької області позовні вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на виплату пенсій, витрат на виплату щомісячної цільової грошової допомоги на проживання, витрат на виплату та доставку пенсії за вересень-грудень 2014 року на загальну суму 887,56 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Керуючись статтями 160 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов управління Пенсійного фонду України в Новоселицькому районі Чернівецької області до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Новоселицькому районі Чернівецької області про стягнення коштів задовольнити повністю.

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадку на виробництві та професійних захворювань України в Новоселицькому районі Чернівецької області на користь управління Пенсійного фонду України в Новоселицькому районі Чернівецької області витрати на виплату пенсій, витрати на виплату щомісячної цільової грошової допомоги на проживання, витрати на виплату та доставку пенсії за вересень-грудень 2014 року на загальну суму 887 (вісімсот вісімдесят сім) грн 56 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк