Справа № 2а-4059/11/0970
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 р. Справа № 10448/12

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Мікули О.І., Старунського Д.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі філії ПАТ КБ «Надра» Івано-Франківського Регіонального управління на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.12.2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до районного відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, державного виконавця районного відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області Юрчука Миколи Миколайовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 05.12.2011 року звернувся в суд із адміністративним позовом до районного відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, державного виконавця районного відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області Юрчука М. М. про визнання неправомірними дій щодо огляду та накладення арешту на майно та зобов'язання зняти арешт з майна, визначив як третю особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3.

Позовні вимоги мотивовані тим, що державним виконавцем районного відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області при виконанні виконавчих дій по виконавчому провадженню ВП № 1541, за яким боржником є ОСОБА_3, а стягувачем - ВАТ КБ "Надра" протиправно, в порушення вимог статті 41 Конституції України, ст. 316, 321, 328 Цивільного кодексу України, Закону України "Про виконавче провадження" 18.11.2011 року здійснено опис та арешт, належного йому на праві приватної власності об'єкту незавершеного будівництва (відпочинково-оздоровчого комплексу), готовністю 96 %, що знаходиться в АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці площею 1,0203га, кадастровий номер :01:026:0018, тобто здійснено заходи звернення стягнення на майно позивача, який не являється боржником.

Оскаржуваною постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.12.2011 року позовну заяву ОСОБА_1 до районного відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, державного виконавця районного відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії - задоволено частково. Знято, застосований актом опису й арешту майна ВП №1541 від 18.11.2011 року районного відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області арешту з належного ОСОБА_1 об'єкту незавершеного будівництва (відпочинково-оздоровчого комплексу), готовністю 96 %, що знаходиться в АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці площею 1,0203 га, кадастровий номер :01:026:0018. В задоволенні решти позовних вимог та до іншого відповідача відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ комерційний банк «Надра» в особі філії ПАТ КБ «Надра» Івано-Франківського Регіонального управління просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в частині задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим , що 19.07.2011р. відділ ДВС по вказаному виконавчому документу відкрив виконавче провадження. Постановою Відділу ДВС від 18.08.2011р. на все майно, що належить ОСОБА_3 накладено арешт, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Відповідно до Інформаційної довідки Реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.09.2011р. об'єкт незавершеного будівництва (відпочинково-оздоровчий комплекс), що знаходиться в АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 відповідно до рішення від 09.08.2011р. Таким чином, Відділ ДВС під час опису та арешту майна ОСОБА_3 діяв на підставі чинних правовстановлюючих документів. Договір купівлі-продажу від 11.08.2011р., на який посилається позивач, оскаржується банком в Коломийському міськрайонному суді , як фіктивний правочин, оформлений для того, щоб на майно ОСОБА_3 не було звернено стягнення заборгованості.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що частиною четвертою статті 41 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частина п'ята статті 41 Основного Закону передбачає, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України також гарантовано непорушність права власності та передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частина 2 вказаної статті Цивільного кодексу України передбачає, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина 1).

Частинами 3, 4 вказаної статті Закону України передбачені випадки зняття арешту з майна за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого вказаним Законом та у разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (частина 5).

Як встановлено судом, районним відділом державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області не здійснюється виконання будь-яких виконавчих документів, за яких боржником виступає позивач, а тому звернення відповідачем стягнення зобов'язань ОСОБА_3 за рахунок належного на праві приватної власності майна позивача є таким, що порушує гарантовану Конституцією України та законами України непорушність його права власності, а накладений арешт на таке майно підлягає зняттю.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Судом встановлено, що районним відділом державної виконавчої служби Коломийського міськрайнного управління юстиції Івано-Франківської області здійснюється примусове виконання виконавчого листа №2-1081, виданого 02.03.2011 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області про стягнення солідарно з ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ "Надра" 571 289, 14 гривень заборгованості по кредитному договору (виконавче провадження ВП №27641505). 18.08.2011 року при здійсненні примусового виконання вищевказаного виконавчого документа на підставі статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3, про що винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження . Тоді ж, 18.08.2011 року, на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 18.08.2011 року, Івано-Франківською філією державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України здійснено реєстрацію обтяження нерухомого майна третьої особи, про що внесено запис за №6 до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна .

07.09.2011 року державним виконавцем отримано інформаційну довідку за №31257917 з Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якої за ОСОБА_3 зареєстровано 09.08.2011 року право власності на об'єкт незавершеного будівництва (відпочинково-оздоровчий комплекс), готовністю 96 %, що знаходиться в АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці площею 1, 0203 га, кадастровий номер :01:026:0018 (а.с.54-57).

18.11.2011 року державним виконавцем проведено опис майна, що належить боржнику за виконавчим провадження ВП №1541 та здійснено опис та накладено арешт на об'єкт незавершеного будівництва (відпочинково-оздоровчий комплекс), готовністю 96 %, що знаходиться в АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці площею 1, 0203 га, кадастровий номер :01:026:0018 .

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження ".

Статтею 32 Закону України "Про виконавче провадження" визначені заходи примусового виконання рішень, згідно пункту 1 частини 1 якої до таких заходів віднесено звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Статтею 57 Закону України "Про виконавче провадження" визначений порядок арешту і вилучення майна боржника, згідно частини 1 якої арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частина 2 передбачає, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Таким чином, державний виконавець районного відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області при здійсненні виконавчого провадження ВП№1541 з примусового виконання виконавчого листа №2-1081, виданого 02.03.2011 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області про стягнення солідарно з ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ "Надра" 571 289, 14 гривень заборгованості по кредитному договору повноважний здійснювати заходи примусового виконання рішень, в тому числі здійснювати звернення стягнення на майно боржника, шляхом його арешту, проведення опису майна боржника.

Частина 2 статті 8 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює, що боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Виконавчим листом Коломийського міськрайонного суду №2-1081 від 02.03.2011 року, примусове виконання якого здійснюється за виконавчим провадження ВП №1541 визначений боржником ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1.

Як наслідок, примусове звернення стягнення 571 289, 14 гривень заборгованості по кредитному договору підлягає виключно на грошові кошти та майно, що належать ОСОБА_3 і не може бути звернено на майно інших осіб.

Встановлення належності на праві власності об'єкту незавершеного будівництва (відпочинково-оздоровчого комплексу), готовністю 96 %, що знаходиться в АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці площею 1,0203 га, кадастровий номер :01:026:0018 ОСОБА_3 є визначальним для вирішення даного спору.

Судом при розгляді даної справи враховано, що в межах статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають розгляду вимоги щодо арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно та встановлено, що 11.08.2011 року об'єкт незавершеного будівництва (відпочинково-оздоровчий комплекс), готовністю 96 %, що знаходиться в АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці площею 1, 0203 га, кадастровий номер :01:026:0018 згідно договору купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва ОСОБА_3 продано позивачу.

Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за № 1346 та внесено в Державний реєстр правочинів за №4585837. Оригінал вказаного договору та витягу з Державного реєстру правочинів оглянуто в судовому засіданні, а їх копії долучено до матеріалів адміністративної справи (а.с.21-23).

Позивач та третя особа в судовому засіданні суду пояснили, що будь-якого спору з приводу купівлі-продажу вказаного об'єкту незавершеного будівництва та спору з приводу прав на це майно між ними не існує, а об'єкт незавершеного будівництва, відповідно до договору його купівлі-продажу, належить позивачу.

Правочин купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва (відпочинково-оздоровчого комплексу), готовністю 96 %, що знаходиться в АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці площею 1, 0203 га, кадастровий номер :01:026:0018 вчинено його сторонами 11.08.2011 року, тобто до накладення державним виконавцем арешту на все майно, що належить ОСОБА_3 та винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження 18.08.2011 року.

За таких обставин, є недопустимим вжиття заходів примусового виконання виконавчого листа №2-1081, виданого 02.03.2011 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області про стягнення солідарно з ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ "Надра" 571 289, 14 гривень заборгованості по кредитному договору, шляхом опису та арешту майна належного не боржнику, а позивачу.

Частиною четвертою статті 41 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частина п'ята статті 41 Основного Закону передбачає, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України також гарантовано непорушність права власності та передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частина 2 вказаної статті Цивільного кодексу України передбачає, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до статті 60 Закону України "Про виконавче провадження " особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина 1).

Частинами 3, 4 вказаної статті Закону України передбачені випадки зняття арешту з майна за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого вказаним Законом та у разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (частина 5).

Як встановлено судом, районним відділом державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області не здійснюється виконання будь-яких виконавчих документів, за яких боржником виступає позивач, а тому звернення відповідачем стягнення зобов'язань ОСОБА_3 за рахунок належного на праві приватної власності майна позивача є таким, що порушує гарантовану Конституцією України та законами України непорушність його права власності, а накладений арешт на таке майно підлягає зняттю.

Позивачем, при заявлені даного адміністративного позову обрано спосіб захисту свого порушеного права, шляхом пред'явлення позовної вимоги до районного відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області про зобов'язання зняти арешт на належне йому майно, однак, суд вважає, що такий спосіб захисту не в повній мірі відповідає обсягу прав позивача, що потребують судового захисту.

Так, частиною другою статті 60 Закону України "Про виконавче провадження " встановлено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Отже, обов'язок винести постанову про зняття арешту з майна виникає у відповідача у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, а тому належним способом захисту порушених прав позивача в даному випадку є пред'явлення вимоги про зняття арешту з майна.

Частиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог заявленого позову та з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить та до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, звернених до районного відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, шляхом зняття, застосованого актом опису й арешту майна ВП №1541 від 18.11.2011 року районного відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області арешту з належного ОСОБА_1 об'єкту незавершеного будівництва (відпочинково-оздоровчого комплексу), готовністю 96 %, що знаходиться в АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці площею 1, 0203 га, кадастровий номер :01:026:0018.

Розглядаючи позовні вимоги про визнання протиправними дій державного виконавця при здійснені опису й арешту належного позивачу майна, суд дійшов висновку про їх безпідставність виходячи з того, що на момент вчинення вказаної виконавчої дії 18.11.2011 року державний виконавець володів відомостями, отриманими з офіційних джерел (інформаційна довідка за №31257917 з Реєстру прав власності на нерухоме майно) про належність арештованого об'єкту незавершеного будівництва боржнику за виконавчим провадженням - ОСОБА_3.

При цьому суд зазначає, що відсутність відомостей про перехід права власності на зазначене майно в Реєстрі прав власності на нерухоме майно допущено не з вини відповідача, інформаційна довідка з вказаного Реєстру відповідачем отримана після винесення постанови про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_3 та оголошення заборони його відчуження, що виключає обізнаність державного виконавця про відчуження чи можливість відчуження боржником ОСОБА_3 майна на користь позивача.

Також твердження представника позивача в судовому засіданні про протиправність дій державного виконавця щодо здійснення опису й арешту майна до внесення обтяження майна боржника ОСОБА_3 в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна не відповідають фактичним обставинам справи. А саме, внесення в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна ОСОБА_3 здійснено на підставі постанови державного виконавця 18.08.2011 року, а опис та арешт майна проведено 18.11.2011 року, тобто за спливом трьох місяців .

Крім того, невірним є заявлення позовних вимог до державного виконавця, оскільки відповідно до частини 3 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачами у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, якими згідно статті 3 Закону України "Про державну виконавчу службу" є Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділи державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районні, міські (міст обласного значення) районні в містах відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

За таких обставин позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій державного виконавця районного відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області Юрчука М. М. до задоволення не підлягають.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі філії ПАТ КБ «Надра» Івано-Франківського Регіонального управління - залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.12.2011 року у справі № 2а-4059/11/0970 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.І. Мікула

Д.М. Старунський