Справа № 810/7169/14
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 лютого 2015 року 810/7169/14

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області (надалі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що висновки податкового органу про порушення вимог п. 6 статті 128 Господарського Кодексу України від 16.01.2003 року №436-IV та вимог п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755- VI в період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року про порушення обліку доходів і витрат. В результаті чого, відповідач дійшов висновку про заниження ПДФО та заниження єдиного соціального внеску - є не обґрунтованими.

Відповідач надав письмові заперечення,в яких вказав, що позивачем було порушено норми податкового законодавства під час здійснення господарських операцій, облік доходів і витрат вівся неналежним чином, а відтак рішення прийняте стосовно позивача, - є правомірним, у зв'язку з чим відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.

Однак, в обґрунтування письмових заперечень відповідач не надав суду жодного доказу чи документів на підтвердження своїх доводів, порушивши свій процесуальний обов'язок, визначений ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалами суду від 16.01.2015 було відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

11.02.2015 року представниками сторін було подано письмові клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Згідно з частиною четвертою статі 122 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши обставини справи та заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступне.

В своїх позовних вимогах позивач просить скасувати податкове повідомлення-рішення, яке було прийняте податковим органом, а саме: від 27.10.2014 № , яким позивачу донараховано грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 71397,45 грн., в тому числі основний платіж 57117,96 грн., та штрафні (фінансові) санкції 14279, 49 грн., вимогу про сплату боргу від 27.10.2014 року №, якою донараховано грошове зобов'язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 132132, 88 грн. та рішення № від 27.10.2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не донараховано єдиного внеску в розмірі 13213,29 грн.

З матеріалів справи слідує, що контролюючим органом була проведена документальна планова виїзна перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, про що складено акт №2085/17-3/НОМЕР_2 від 13.10.2014 року.

Під час проведення перевірки, на думку податкового органу, було встановлено порушення позивачем вимог:

- вимог п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ, в період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року ФОП ОСОБА_1 облік доходів і витрат вівся неналежним чином.;

- порушено пп.177.5.3 п. 177.5 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755- IV із змінами і доповненнями, в результаті заниження чистого (оподатковуваного) доходу за 2013 рік на суму 380786,4 грн., в наслідок чого підприємцем занижено ПДФО в сумі 57117,96 грн.;

- порушено пп.1.2 п.2 ст.6, п.2 частини 1 ст.7. п.11 ст.8, абз. «З» п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-ІУ (зі змінами та доповненнями) а результаті заниження чистою (оподатковуваного) доходу за 2013 року в сумі 380786,4 гри. в наслідок чого підприємцем занижено єдиний соціальний внесок в сумі 132132,88 грн.

За наслідками проведеної перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.10.2014 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не донараховано єдиного внеску в розмірі 13213,29 грн.

В обґрунтування висновків податкового органу, щодо заниження платником валового доходу в розмірі 190393,20 грн., податковий орган посилається виключно на припущенні, що ФОП ОСОБА_1 було отримано від контрагентів суму доходу яка всупереч нормам чинного законодавства не задекларовано та відповідно, не сплачено податок з такого доходу.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно Акту перевірки, на підставі якого прийняте оскаржуване податкове повідомлення рішення, в описовій частині взагалі не містять відомості про первинні бухгалтерські документи, договори, податкові/видаткові накладні, акти виконаних робіт тощо. Відсутні і роздруківки (посилання) із системи ««вставлення, які б давали змогу встановити по взаємовідносинам з яким з контрагентів позивачем занижено валовий дохід.

Також, щодо заниження платником валового доходу та про завищення ним валових витрат, відповідачем не зазначено точну назву господарських операцій, що здійснювались між ФОП ОСОБА_1 і контрагентами, а також, не має ніяких посилань на конкретні документи при досліджені яких, податковий орган дійшов таких висновків.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які складають предмет спору у даній справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», який був чинний до 01.01.2011 року, платники податку, серед іншого, зобов'язані: вести облік доходів і витрат у обсягах, достатніх для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі коли такий платник податку зобов'язаний цим Законом подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податковий кредит; отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого законом, документи первинного обліку, на підставі яких формується податковий кредит платника податку.

Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним податковим органом за узгодженням з комітетом Верховної Ради України, відповідальним за проведення податкової політики.

На виконання зазначеної статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», Наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 №1022 було затверджено Книгу доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу (далі - Книга доходів і витрат) та Порядок ведення обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу (далі - Порядок ведення обліку).

Згідно з пунктом 177.2. статті 177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно ст.177.5.3. Податкового кодексу України остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб на підставі документального підтвердження факту його сплати.

Щодо ст.177.10. фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Відповідно до п. 6. ст. 128 Господарського кодексу України громадянин-підприємець зобов'язаний: у передбачених законом випадках і порядку одержати ліцензію на здійснення певних видів господарської діяльності; повідомляти органи державної реєстрації про зміну його адреси, зазначеної в реєстраційних документах, предмета діяльності, інших суттєвих умов своєї підприємницької діяльності, що підлягають відображенню у реєстраційних документах; додержуватися прав і законних інтересів споживачів, забезпечувати належну якість товарів (робіт, послуг), що ним виготовляються, додержуватися правил обов'язкової сертифікації продукції, встановлених законодавством; не допускати недобросовісної конкуренції, інших порушень антимонопольно-конкурентного законодавства; вести облік результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства; своєчасно надавати органам доходів і зборів декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію), інші необхідні відомості для нарахування податків та інших обов'язкових платежів; сплачувати податки та інші обов'язкові платежі в порядку і в розмірах, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач не обґрунтував письмові заперечення, які були надані суду, тому вони носять лише формальний характер.

Зважаючи на вищезазначене, суд вважає оскаржуване рішення протиправним та такими, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги, відповідно, - підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 27.10.2014 року № яким платнику донараховано грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 71397,45 грн., в тому числі основний платіж 57117,96 грн. та штрафні (фінансові) санкції 14279.49 грн.. вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.10.2014 року № якою донараховано грошове зобов'язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 132132,88 грн. та рішення № від 27.10.2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не донараховано єдиного внеску в розмірі 13213,29 грн.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 433( чотириста тридцять три) гривень 50 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Терлецька О.О.