Справа № 2а-2164/12/0770
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року Справа № 9104/147956/12

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Яворського І.О.

суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «МП Груп 2000» на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 липня 2012 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «МП Груп 2000» до Чопської митниці Державної митної служби про визнання протиправним і скасування рішень та повернення надмірно сплачених платежів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «МП Груп 2000» (далі - ТзОВ «МП Груп 2000») в червні 2012 року звернулося з позовом в суд до Чопської митниці Державної митної служби та просило визнати протиправним та скасувати рішення Чопської митниці Державної митної служби про коригування заявленої митної вартості товарів №305000003/2012/200201/2 від 14.06.2012 року та картку відмови у митному оформленні товару №305080000/2/00230; стягнути з Державного бюджету на користь ТзОВ «МП Груп 2000» суму переплати податку на додану вартість, мита та витрат на понаднормову стоянку транспортного засобу на загальну суму 3 780,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вважає, що підстава відмови в застосуванні першого методу вказана в спірному рішенні відповідача про коригування заявленої митної вартості є такою, що не передбачена ч.1 ст.58 МК України, а саме наявність у відповідача сумнівів щодо достовірності поданих відомостей, а тому, застосування резервного методу, як і будь-якого наступного методу визначення митної вартості є необґрунтованим.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 липня 2012 року в справі №2а-0770/2164/12 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням ТзОВ «МП Груп 2000» подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 липня 2012 року в справі №2а-0770/2164/12 та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, апелянт, виходить з тих же мотивів, що наведені в позовній заяві та додатково зазначає, що оскільки цінова інформація на сайті виробника імпортованого товару є ціною товару на внутрішньому ринку країни-експортера, то вона не може бути використана при визначенні митної вартості товару згідно п.3 ч.3 ст.64 МК України. Вважає, що відповідачем порушено принцип послідовності застосування методів визначення митної вартості, та не взято до уваги те, що з січня 2012 року позивачем неодноразово надавалися ВМД, якими декларувалися партії аналогічних товарів.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому, колегія суддів, у відповідності до п.п. 1,2,ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем з метою митного оформлення товарів за зовнішньоекономічним контрактом № 01/2012 від 20.12.2011 р., укладеним між ТзОВ «МП Груп 2000» та компанією LEIER Baustoffe SK s.r.o. (Словаччина), 09.06.2012 р. в режимі «імпорт» було подано Чопській митниці ДМСУ до митного оформлення митну декларацію № 305080000/2012/009931 (з вантажем цегла будівельна) та документи, що підтверджували митну вартість товару.

Під час здійснення митного оформлення, в результаті співставлення числового значення заявленої фактурної вартості товару з ціновою інформацією, розміщеною на офіційному сайті виробника товару (www.leier-baustoffe.sk), Чопською митницею ДМСУ було встановлено суттєві розбіжності в ціні. Так, вартість одиниці товару - цегла будівельна типу LEIERTHERM 38 NF - згідно інформації декларанта становила 0,57 євро/шт., а відповідно до інформації виробника, розміщеної у мережі Інтернет - 1,34 євро/шт. (без ПДВ). Крім того, документи подані позивачем до митного оформлення не містили всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості. Зокрема, в договорі купівлі-продажу, укладеному між компанією LEIER Baustoffe SK s.r.o. та ТзОВ «МП Груп 2000» 20.12.2011 №01/2012 (п.2.3.), покупець і продавець домовилися, що на основі письмового замовлення покупця, продавець виставляє рахунок-проформу, на підставі якого покупець виконує передоплату. Однак, зазначений рахунок-проформа був відсутній в поданих до митного оформлення разом з митною декларацією товаросупровідних документах, у зв'язку із чим, посадовою особою митного органу, відповідно до ст.53 МК України було витребувано додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, а саме: 1) рахунок-проформу, що передує перерахунку коштів на рахунок продавця, згідно п.3.1 контракту №01/2012 від 20.11.2011 р.; 2) виписку з бухгалтерської документації; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 4) інші наявні документи (за бажанням), що підтверджують заявлену митну вартість товару. Із вказаним переліком представник позивача ознайомився 09.06.2012 р., що підтверджується особистим підписом на копії аркушу з переліком додаткових документів та відміткою про ознайомлення. Позивач листом від 13.06.2012 р. № 23 надав відповідачу додаткові документи, а саме: 1) лист від виробника, щодо наданих знижок на 2012 рік б/н; 2) рахунок-проформу № ; 3) сертифікат відповідності № UA1.027.0098361-11 від 25.07.2011р. Для вирішення спірного питання визначення митної вартості посадова особа відділу митного оформлення, у відповідності до п.29 Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженого наказом Держмитслужби від 20.04.2005 № 314, 14.06.2012 р. звернулась із відповідним запитом до відділу митних платежів.

Після опрацювання поданих до митного оформлення та додатково наданих декларантом документів на підтвердження заявленої митної вартості, було винесено рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 14.06.2012 р. № 305000003/2012/200201/2, згідно якого митна вартість одиниці товару, з урахуванням комерційних умов поставки EXW-Петровани, склала -1,4435 Євро/шт. у зв'язку із застосуванням шостого методу визначення митної вартості.

Згідно обставин справи, митна вартість імпортованого товару була визначена позивачем із застосуванням 1 методу, визначеного ст.58 МК України - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Однак, вантажно-митна декларація не була прийнята Чопською митницею ДМСУ, у зв'язку з чим позивачу було надано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 305080000/2/00230.

Не погодившись із такими діями та рішеннями відповідача, ТзОВ «МП Груп 2000» звернулося до суду із даним адміністративним позовом.

Згідно ст.49 МК України, в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (ч.1 ст.52 МК України).

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом, або скориговану за результатами контролю, здійсненого митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.2 ст.52 МК України).

Згідно ч.1 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно ст.57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

В силу положень ч.2 ст.58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу (ч.3 ст.58 МК України).

Із системного аналізу вищенаведеного слідує, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) і єдиною підставою його незастосування є, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем було надано наступні документи: вантажна митна декларація, облікова картка суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності, акт про проведення митного огляду товарів, попередня митна декларація, накладна CMR, рахунок фактура (інвойс), зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів, доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту), сертифікат про походження товару, акт про проведення ідентифікаційного огляду товарів.

Крім того, відповідно до ст. 53 МК України на вимогу відповідача ТзОВ «МП Груп 2000» було надано додаткові документи: рахунок-проформу, що передує перерахунку коштів на рахунок продавця згідно п.3.1 контракту №01/2012 від 20.11.2011 року, виписку з бухгалтерської документації, висновок про хімічні та вартісні характеристики товару, лист від виробника, щодо наданих знижок на 2012 рік б/н, рахунок-проформа №, сертифікат відповідності №UA1.027.0098361-11 від 25.07.2011 року.

Апеляційний суд вважає, що надані документи за своїм змістом не суперечать один одному, оскільки свідчать про незмінність ваги та ціни товару протягом усього шляху слідування, а тому таких документів було цілком достатньо для визначення митної вартості товарів за основним методом.

Крім цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно ст.5 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» втручання державних органів у зовнішньоекономічну діяльність її суб'єктів у випадках, не передбачених цим Законом, є обмеженням права здійснення зовнішньоекономічної діяльності і як таке забороняється.

У відповідності до ст.ст.179, 189, 190 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення, суб'єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни. При здійсненні експортних та імпортних операцій у розрахунках з іноземними контрагентами застосовуються контрактні (зовнішньоекономічні) ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі види продукції, за винятком тих, на які встановлено державні ціни.

Згідно ст.11 Закону України «Про ціни та ціноутворення» при здійсненні експортних та імпортних операцій безпосередньо або через зовнішньоекономічного посередника в розрахунках із зарубіжними партнерами застосовуються контрактні (зовнішньоекономічні) ціни, що формуються відповідно до цін та умов світового ринку.

В силу п.5 ст.19 ГК України незаконне втручання та перешкоджання господарській діяльності суб'єктів господарювання з боку органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні ними державного контролю забороняється.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що суб'єкти господарської діяльності України та іноземні суб'єкти господарської діяльності при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності в розрахунках із зарубіжними партнерами застосовують вільні контрактні ціни, що формуються відповідно до цін та умов світового ринку.

З огляду на викладене, сумніви митного органу щодо митної вартості товару який декларувався позивачем є безпідставними, оскільки сторони зовнішньоекономічної діяльності вправі визначати вільні ціни, а не зазначення в товаросупровідних документах знижки на продукцію не може бути підставою, що вказує на ознаки недостовірності заявленої митної вартості.

Апеляційний суд зазначає, що аналіз законодавчих положень щодо визначення митної вартості товарів дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом із тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких обмежень, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом і декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого (основного) до шостого (резервного)) визначення митної вартості.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішеннями Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 21.01.2011 року у справі №21-56а10, постановою від 06.02.2012 року у справі №21-418а11.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Виходячи із наведеного, вбачається, що позивачем було надано митному органу усі документи, що повністю підтверджували митну вартість, яка ним заявлена, а тому відповідач був зобов'язаний в силу вимог ст.ст.57,58 МК України прийняти рішення про можливість застосування митної вартості товарів, заявленої товариством.

Також, митним органом в своєму рішенні про коригування заявленої митної вартості товарів та картці відмови в прийнятті митної декларації, жодним чином не було обґрунтовано із посиланням на подані декларантом документи неможливість застосування першого методу визначення митної вартості.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відносно повернення надміру сплачених сум податку на додану вартість, мита та витрат на понаднормову стоянку транспортного засобу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року №618, для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/а надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювало оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником, головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою та відповідний перелік документів.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу.

Згідно з пунктом 7 Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справляння яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби, Державного казначейства України від 20.07.2007 року №611/147, який був чинний на момент звернення позивача до суду, відповідний орган Державного казначейства України на підставі отриманого Висновку митного органу про повернення готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку про повернення, та протягом п'яти робочих днів від дати отримання Висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету.

Аналогічні положення містяться і в Порядку взаємодії територіальних органів Міністерства доходів і зборів України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, затвердженому наказом Міністерства доходів і зборів України, Міністерства фінансів України від 30.12.2013 року № 882/1188.

Крім того в аналогічній справі стосовно цього товариства, де рішення судів першої та апеляційної інстанції переглянуті Вищим адміністративним судом України 18 грудня 2014 року, висловлено таку ж позицію.

Виходячи з наведеного, нормативними актами встановлений порядок повернення надмірно сплачених митних платежів, а відтак позов позивача в цій частині є передчасним.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що апеляційні вимоги необхідно задовольнити частково.

Керуючись ст.195, ст.197, п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ч.2 ст.205, ст.207, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «МП Груп 2000» задовольнити частково, постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 липня 2012 року в справі №2а-0770/2164/12 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Чопської митниці про коригування заявленої митної вартості товарів №305000003/2012/200201/2 від 14 червня 2012 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України Чопської митниці №305080000/2/00230 від 14 червня 2012 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.О. Яворський

Судді Р.В. Кухтей

С.П. Нос