Справа № 820/1739/15
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 березня 2015 р. №820/1739/15

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Волошин Д.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про стягнення суми ,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області , з адміністративним позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області , в якому просить суд, стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на користь управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області витрати на виплату та доставку пенсії по інвалідності та по втраті годувальника внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з 01.11.2014р. по 31.12.2014 р. на загальну суму 1202, 38 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області здійснювало виплату пенсій громадянам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які стали інвалідами внаслідок нещасного випадку на виробництві в країнах СНД. За період з 01.11.2014 року по 31.12.2014 року витрати з виплати та доставки пенсій цим особам склали 1202,38 грн. та відшкодовані відповідачем не були.

Представник позивача в судове засідання не з'явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в позовній заяві зазначив про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв та клопотань не надав.

Розглянувши відомості про належне повідомлення сторін про час, дату та місце розгляду справи, враховуючи положення ч. 6 ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними в ній матеріалами.

Суд дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що сума невизнаних Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області сум за період з 01.11.2014р. по 31.12.2014 р., складає собою суму основного розміру пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві на осіб, нещасний випадок у яких стався на території СРСР.

Судом встановлено, що на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області перебуває:

ОСОБА_1, каліцтво якому заподіяно на підприємстві треста "Промбурвод", Смоленської дільниці , Ленинградського СУ, розташованого у м. Смоленську, вул. Кирова, буд. 61 (акт про нещасний випадок на виробництві за № 27 від 09.12.1982 р., довідка МСЕК за № 062662);

ОСОБА_2, каліцтво якому заподіяно на підприємстві МЦМ СРСР «Северовостокзолото» прииска «Бурхала», розташованому у селищі Бурхала, Ягоднинського району, Магаданської області (акт про нещасний випадок на виробництві б/н від 23.05.1984 р., довідка МСЕК за № 0005723);

ОСОБА_3, каліцтво якому заподіяно на підприємстві ПСК «Строитель» розташованому в Республіці Карелія, Пріонежського району, селища Нова Вілга (акт про нещасний випадок на виробництві б/н від 08.12.1991 р., довідка МСЕК за № 0010862);

ОСОБА_4, каліцтво якому заподіяно на підприємстві ООО «СТ Донстрой» розташованому у м. Москва, вул. друга Ликівська (акт про нещасний випадок на виробництві за № 1 від 08.08.2001 р., довідка МСЕК за № 099796).

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ (стаття 4 Основ у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Спори, що виникають із правовідносин за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, вирішуються в судовому порядку, якщо законом не встановлено досудовий порядок їх розгляду (стаття 12 Основ).

За пенсійним страхуванням згідно з пунктом 1 статті 25 цих Основ надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у зв'язку з втратою годувальника, крім передбачених пунктом 4 цієї статті; медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до пункту 4 цієї статті за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Згідно з частиною четвертою статті 26 Основ якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Ураховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, тим, хто має надавати застрахованій особі матеріальну допомогу чи соціальні послуги, відповідно до статті 25 Основ є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Згідно з п.5 ст.24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на таку категорію інвалідів щодо відшкодування витрат на виплату пенсій яким виник спір.

За змістом частини другої статті 2 Закону № 1105-ХІV особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

При цьому право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві із застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.

Підпунктом "а" ч. 1 статті 27 Закону України від 5 листопада 1991 року № XII "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що громадянам України - переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання призначаються незалежно від стажу роботи.

Відповідно до абзацу другого пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1105-ХІV відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги.

Абзацом третім цього пункту (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання-чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати потерпілим на виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи сплачували цьому Фонду страхові платежі підприємства, що ліквідувалися та на яких було ушкоджено здоров'я потерпілого.

Як вбачається з абзацу 7 наведеного вище пункту, Фонд соціального страхування від нещасних випадків є правонаступником державного, галузевих та регіональних фондів охорони праці, передбачених статтею 21 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ "Про охорону праці", які ліквідуються.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

З наведеного слідує, що страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду України - відшкодувати останньому витрати, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постановах від 20.03.2007 (номери у Єдиному державному реєстрі судових рішень 669173 та 662742) та в постанові від 05.12.2011 (номер у Єдиному державному реєстрі судових рішень 20533655).

Судом встановлено, що Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області здійснювало виплату пенсій громадянам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які стали інвалідами внаслідок нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР.

Матеріалами справи підтверджено, що трудове каліцтво та професійне захворювання із зазначеними ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 сталось в період роботи на території СРСР, а пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання останньому було призначено відділом соціального забезпечення в період до 01.04.2001 року.

За період з 1 листопада 2014 року по 31 грудня 2014 року включно витрати з виплати та доставки пенсій зазначеним особам склали 902,38 грн.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою пенсій, в сумі 902,38 грн. є обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Що стосується стягнення заборгованості з відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою пенсії ОСОБА_4, в сумі 300,00 грн., суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 професійне захворювання отримав в період роботи водієм другого класу на підприємстві ООО «СТ Донстрой» у м. Москва у серпні 2001 року.

Відповідно до статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року, сторони додержуватимуться такого порядку щодо відшкодування Працівникам шкоди внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, одержаного у зв'язку з виконанням трудових обов'язків: а) відшкодування шкоди внаслідок трудового каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також смерті потерпілого здійснюється Стороною, законодавство якої поширювалось на Працівника на момент одержання каліцтва; б) відшкодування шкоди внаслідок професійного захворювання або смерті потерпілого, яка настала у зв'язку з ним, здійснюється Стороною, законодавство якої поширювалось на Працівника під час його трудової діяльності, яка викликала професійне захворювання, навіть якщо зазначене захворювання вперше було виявлене на території іншої Сторони.

Відтак, страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, котра стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території Російської Федерації, є уповноважений орган Російської Федерації.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що нещасний випадок з ОСОБА_4 стався на території Російської Федерації та профзахворювання встановлене в серпні 2001 р., у відповідача не виникає зобов'язання по відшкодуванню витрат в разі виплати такої пенсії органами Пенсійного фонду України відповідно до вимог Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою пенсій, в сумі 300,00 грн. не підлягають задоволенню.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 8-14, 71, 94, 128, 159, 160-164, 167, 186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про стягнення суми - задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (вул. Леніна, буд. 34, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400) на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (вул. Шевченко, буд. 9, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400, код 21792459, р/р 8 в ЛОУ ВАТ "Державний Ощадний банк України", МФО 304665) витрати на виплату та доставку пенсії по інвалідності та по втраті годувальника внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з 01.11.2014р. по 31.12.2014 р. на загальну суму 902.38 грн. (дев'ятсот дві грн. 38 коп.)

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного проваджені або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Волошин Д.А.