Справа № 813/783/15
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року № 813/783/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Косів М.Б.

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення та скасування запису, -

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Львівського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення та скасування запису.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19.05.2014, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 09.07.2014, розірвано договір довічного утримання, укладений між позивачем та ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 25.12.2012 і зареєстрований в реєстрі за № 5158. Звернулася до відповідача із заявою від 28.11.2014 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - щодо права власності на квартиру АДРЕСА_3. у м. Львові. Однак, відповідачем 24.10.2014 прийнято рішення №16736714 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, що заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. Згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_3. зареєстровано за іншою особою на підставі договору довічного утримання №5158 від 25.12.2012, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 Відповідачем 02.12.2014 повторно прийнято рішення №17643598 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, що нерухоме майно (квартира АДРЕСА_3. у м. Львові), зареєстроване за відмінними від заявника власниками, а також зареєстровано обтяження - заборона на нерухоме майно. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав, тому відмову відповідача вважає протиправною. Також підлягає скасуванню запис у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого за реєстраційним №13433508 як такий, що внесений нотаріусом на підставі договору довічного утримання від 25.12.2012 року, у зв'язку з тим, що вказаний договір розірвано згідно судового рішення від 19.05.2014.

Позивач в судовому засіданні не з'явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, подав заяву про розгляд справи без його участі у зв'язку із станом здоров'я, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві та уточненнях до неї. Просив позов задовольнити.

Ухвалою в судовому засіданні судом в порядку ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України замінено відповідача Реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції, яка не є юридичною особою на Львівське міське управління юстиції.

Представник відповідача проти позову заперечив, мотивуючи тим, що діючим законодавством України визначено процедуру державної реєстрації речових прав на нерухоме майно органами державної реєстрації прав за заявницьким принципом. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 р., за відсутності державної реєстрації таких прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, та вносить запис про скасування державної реєстрації прав. Внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється державним реєстратором за заявою, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. Окрім цього, відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, не приймалося жодних рішень та не було допущено бездіяльності у відносинах з позивачем, що дає підстави для висновку про неможливість порушення з боку державної реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції законних прав, обов'язків чи охоронюваних інтересів позивача. Просить в задоволенні позову відмовити.

В судове засіданні представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, хоча була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, письмових пояснень на позов не надала.

З'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Згідно з п.1 ст.З Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Судом встановлено, що 25.12.2012 між ОСОБА_1 (відчужувачем) та гр. ОСОБА_3, гр. ОСОБА_4 (набувачами) було укладено та посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі за № 5158 договір довічного утримання, згідно з яким відчужувач передає у власність набувачів належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_3. у м. Львові, взамін чого набувачі зобов'язуються забезпечувати відчужувача утриманням та довічним доглядом.

На підставі договору довічного утримання здійснено державну реєстрацію прав власності на квартиру АДРЕСА_3. у м. Львові за вищезазначеними особами. Також приватним нотаріусом накладено заборону на вказане нерухоме майно за реєстраційним номером обтяження 13433508 на підставі договору від 25.12.2012 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19.05.2014 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 09.07.2014 року, розірвано договір довічного утримання, укладений між позивачем та ОСОБА_3 і ОСОБА_4, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 25.12.2012 року та зареєстрований в реєстрі за №5158.

ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - щодо права власності на квартиру АДРЕСА_3. у м. Львові.

24.10.2014 року відповідачем прийнято рішення № 16736714 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, що заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. У рішенні зазначено, що згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_3. зареєстровано за іншою особою на підставі договору довічного утримання № 5158 від 25.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2

28.11.2014 позивач повторно звернулася у Реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідачем 02.12.2014 року прийнято рішення №17643598 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з тих підстав, що нерухоме майно (квартира АДРЕСА_3. у м. Львові), зареєстроване за відмінними від заявника власниками, а також зареєстровано обтяження - заборона на нерухоме майно.

Не погодившись із рішенням відповідача ОСОБА_1 оскаржила його до суду.

Законом, що регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

До повноважень органу державної реєстрації прав належить, зокрема: проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації; забезпечення ведення Державного реєстру прав; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України (пункти 1, 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Виходячи з норми ч.1 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним реєстратором може бути державний реєстратор органу державної реєстрації прав (державний службовець) або нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Суд акцентує увагу на тому, що, згідно з ч.4 ст.182 Цивільного кодексу України, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Частиною 1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено виключний перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, а саме, у державній реєстрації може бути відмовлено у разі, якщо:

-заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону (п.1);

-об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав (п.2);

-із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа (п.3);

-подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (п.4);

-заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону (п.5);

-заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем (п.5-1);

-заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону (п.5-2);

-під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку (п.5-3);

-після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення (п.5-4);

-заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію (п.5-5);

-заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем (п.5-6);

-заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав (п.6).

Згідно з ч.4 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена. Аналогічна норма міститься й у п.28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року, який передбачає, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як вбачається з рішення відповідача від 24.10.2014 № 16736714 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень підставами для відмови було те, що заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. У рішенні зазначено, що згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_3. зареєстровано за іншою особою на підставі договору довічного утримання № 5158 від 25.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2

Підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 02.12.2014 №1764398 було те, що нерухоме майно (квартира АДРЕСА_3. у м. Львові), зареєстроване за відмінними від заявника власниками, а також зареєстровано обтяження - заборона на нерухоме майно.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

З аналізу вищезазначеної правової норми вбачається, що однією із правових підстав для проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно з ст. 26 цього ж Закону, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктом 41 Постанови КМ України № 1141 від 26.10.2011 року «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» передбачено, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 р., за відсутності державної реєстрації таких прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, та вносить запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 2.6. Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року № 3502/5, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Враховуючи що Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19.05.2014 року, яке набрало законної сили, розірвано договір довічного утримання, укладений між мною та ОСОБА_3 і ОСОБА_4, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 25.12.2012 року та зареєстрований в реєстрі за № 5158, існують правові підстави щодо скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно (квартиру АДРЕСА_3. у м. Львові) зареєстрованого на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Одночасно підлягає скасуванню запис у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого за реєстраційним № 13433508 як такий, що внесений нотаріусом на підставі договору довічного утримання від 25.12.2012 року, у зв'язку з тим, що вказаний договір розірвано згідно судового рішення від 19.05.2014 року.

Суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що чинне законодавство України не встановлює для державного реєстратора органу державної реєстрації прав заборон чи обмежень у здійсненні державної реєстрації обтяження - припинення заборони на нерухоме майно, окрім як тих, які прямо передбачені законом, а зокрема - ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно, відмова в проведенні державної реєстрації прав та їх обтяжень свідчить про необґрунтоване ухилення державним реєстратором від здійснення дій, повноваження щодо вчинення яких йому надано законом і які він вправі здійснити, зважаючи на звернення до нього особи з відповідною заявою.

Аналізуючи наявність підстав для проведення державної реєстрації обтяження - припинення заборони на нерухоме майно, суд відзначає, що, у відповідності до ч.2 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень здійснюється, у тому числі на підставі рішень судів, що набрали законної сили (п.2 ч.2 ст.19).

У даному випадку, як уже зазначалось, Шевченківським районним судом м.Львова від 19.05.2014 було прийнято рішення в цивільній справі, яким розірвано договір довічного утримання. У рішенні суд вказав, що спірна квартира на даний час належить на праві приватної власності позивачу.

Так, ст.754 Цивільного кодексу України передбачено умови забезпечення виконання набувачем своїх обов'язків за договором довічного утримання (догляду). Таким забезпеченням є, зокрема, заборона відчуження майна, переданого набувачеві у власність за договором довічного утримання, до смерті відчужувача. Отже, така заборона, як один із способів забезпечення виконання зобов'язання за договором довічного утримання, є похідною та акцесорною по відношенню до зобов'язання, яке нею забезпечується (зобов'язання набувача щодо довічного утримання та (або) догляду).

Суд відзначає, що внаслідок розірвання договору довічного утримання (що мало місце у даному випадку), припинилися зобов'язання, які ним породжувалися, зокрема, й зобов'язання набувача за договором довічного утримання, які забезпечувалися забороною відчуження майна. Відповідно, із врахуванням норми ч.2 ст.548 Цивільного кодексу України, припинилося і стало недійсним забезпечення таких зобов'язань, тобто заборона щодо відчуження майна.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до ч.4 ст.8 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

В абз.10 п.9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 р. №3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 є скасування запису в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про заборону (реєстраційний номер обтяження 13433508) на відчуження квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, внесену на підставі договору довічного утримання, реєстраційний номер №5158 від 25.12.2012, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального окрушу ОСОБА_2 , а тому ця позовна вимога також підлягає задоволенню.

Питання щодо присудження судових витрат не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому законом порядку.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

Постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення державного реєстратора від 25.12.2012 про реєстрацію права власності на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 на підставі договору довічного утримання, реєстраційний номер №5158 від 25.12.2012, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального окрушу ОСОБА_2

Скасувати запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про заборону (реєстраційний номер обтяження 13433508) на відчуження квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, внесену на підставі договору довічного утримання, реєстраційний номер №5158 від 25.12.2012, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального окрушу ОСОБА_2

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р.М. Брильовський

Повний текст постанови виготовлений 10.03.2015