Справа № 2а-284/12/0970
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року Справа № 59720/12/9104
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника позивача Янко О.М.,

представника відповідача Пшибили Р.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Івано-Франківської області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2012 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Коломийське будівельне управління» (тепер Публічне акціонерного товариства «Коломийське будівельне управління») до Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Івано-Франківської області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

ВАТ «Коломийське будівельне управління» 25.01.2012 року звернулося в суд з адміністративним позовом до Коломийської ОДПІ Івано-Франківської області, в якому просило визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.11.2011 року №.

В позовній заяві зазначає, що висновки Долинської ОДПІ про те, що господарська операція з придбання обладнання для вентиляційної системи є нікчемною і такою, що не створює підстав для включення до податкового кредиту сплаченого позивачем податку на додану вартість в сумі 18905,00 грн., а також прийняте на їх основі податкове повідомлення-рішення, яким ВАТ "Коломийське будівельне управління"визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 23631,25 грн. є необгрунтованими.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2012 року позов задоволено. Визнано нечинним та скасовано податкове повідомлення-рішення Коломийської ОДПІ Івано-Франківської області від 15.11.2011 року №.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Коломийська ОДПІ Івано-Франківської області оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом першої інстанції були недостатньо досліджені докази та обставини справи, рішення постановлено з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що одержання позивачем податкової накладної від ТзОВ «Креата» здійснено з метою несплати відповідних сум податків, а тому такий правочин є нікчемний, оскільки суперечить моральним засадам суспільства та не спрямований на реальне настання правових наслідків.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив та просив залишити її без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що працівниками Долинської ОДПІ проводилась документальна позапланова невиїзна перевірка ВАТ «Коломийське будівельне управління» щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків ТзОВ «Креата», їх реальності та повноти відображення в обліку за грудень 2010 року, за результатами якої складено акт перевірки №2361/231/05423975 від 03.11.2011року.

Вказаною перевіркою встановлено порушення ВАТ "Коломийське будівельне управління":

- ст. 203, 215, 216, ст.228 ЦК України, в частині недодержання вимог необхідних для чинності правочину. Операція між ТзОВ «Креата» та ВАТ «Коломийське будівельне управління» на загальну суму 113428,76 грн. не спрямована на реальне настання правових наслідків;

- п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.5 п. 7.4. ст. 7. п.1.8 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість», ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність»в результаті чого занижено суму ПДВ, яка підлягає нарахуванню до сплати у бюджет в суму 18905,00 грн. за грудень 2010 року.

Дані висновки зроблені на тпідставіі того, що згідно даних акта перевірки №3467/243/23-4/36980930 від 02.08.2011 року про результати позапланової невиїзної перевірки ТзОВ «Креата» з питань дотримання вимог податкового законодавства ПДВ за грудень 2010 року встановлено, що у ТзОВ «Креата» фінансово-господарською діяльністю у період з 01.12.2010 року по 31.12.2010 року не займалося, а займалося діяльністю спрямованою на здійснення операцій з метою надання податкової вигоди. У товариства відсутні необхідні умови для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічний персонал, основні фонди, виробничі активи, складські приміщення та транспортні засоби, що вказує про неможливість фактичного здійснення господарської діяльності між даним підприємством та підприємствами-постачальниками і підприємствами-покупцями товарів (робіт, послуг).

За результатами перевірки Коломийською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.11.2011 року за №, яким збільшено суму грошового зобов'язання ВАТ «Коломийське будівельне управління» з податку на додану вартість на суму 23631,25 грн. в тому числі 18905,00 грн. основного платежу та 4726,25 грн. штрафних санкцій.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Коломийської ОДПІ від 15.11.2011 року за № є незаконним, оскільки винесене на підставі необ'єктивних і безпідставних висновків податкового органу про те, що ТзОВ «Креата» проводило діяльність, спрямовану на отримання третіми особами, так званими вигодонабувачами, права на податкову вигоду (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), а від так укладені позивачем угоди є нікчемними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи, що він відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Як видно з акту перевірки №2361/231/05423975 від 03.11.2011року, для монтажу вентиляційної системи в грудні 2010 року ВАТ «Коломийське будівельне управління» було придбано обладнання у ТзОВ «Креата» на суму 113428,7 грн., в тому числі ПДВ - 18904,79 грн. Факт придбання обладнання підтверджується накладною №КР-0000747 від 31.12.2010 року на суму 113428,76 грн. в тому числі ПДВ - 18904,79 грн.

За дане обладнання з поточного рахунку позивача перераховано грошові кошти ТзОВ «Креата», що підтверджується платіжним дорученням від 31.12.2010 року №392 на суму 100000,00 грн. та платіжним дорученням від 31.01.2011 року №37 на суму 13428,76 грн., відображеними у виписці Івано-Франківської філії ПАТ КБ "Приватбанк".

В результаті придбання товару позивач отримав від ТзОВ «Креата» податкові накладні: від 30.12.2010 року №744 на суму 39031,63 грн., в тому числі ПДВ - 3037,71 грн., від 30.12.2010 року №746 на суму 42742,11 грн., в тому числі ПДВ - 7123,69 грн., від 30.12.2010 року №747 на суму 13428,76 грн. в тому числі ПДВ - 2238,13 грн.

Відповідно до ст. 71 ч.2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідачем по даній справі не надано суду доказів на підтвердження своїх тверджень про фіктивність спірних господарських операцій.

Статтею 3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, що об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Відповідно до п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», валовий доход - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній економічній зоні, так і за її межами.

Згідно п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Згідно п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 даного Закону, до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії, з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Порядок обчислення і сплати податку на додану вартість регулюється Законом України «Про податок на додану вартість". Відповідно до п.1.7 ст.1 цього Закону, податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 цього Закону, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту, згідно п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 даного Закону України «Про податок на додану вартість", суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У відповідності до п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 цього Закону України «Про податок на додану вартість", датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість", зокрема, податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Як видно з матеріалів справи, виникнення права на податковий кредит позивача підтверджує встановлений факт отримання позивачем обладнання для вентиляційної системи, що підтверджується Актом передачі обладнання на будівництво інфекційного відділення на 25 ліжок (а.с.43), актом №1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2010 року (а.с.44-53), довідкою Коломийської районної інфекційної лікарні від 24.02.2012 року за №62, а також отримання податкових накладних від контрагента - ТзОВ «Креата».

Щодо покликання відповідача на те, що укладені позивачем з постачальниками угоди є нікчемними.

Відповідно до ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені статтею 203 ЦК України, відповідно до якої: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину і вказано, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він невизнаний судом недійсним.

Статтею 215 ЦК України визначено підстави недійсності правочину зокрема, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У зв'язку із цим, висновки про нікчемність правочину можуть бути зроблені лише за наявності доказів і встановлення фактів порушення обов'язкових вимог для чинності правочину в момент укладення такого правочину.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2012 року у справі №2а-284/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 03.03.2015 року.