Справа № 813/6659/13-а
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року Справа № 876/1484/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання - Рак Х.І.,

представника позивача- Площанського В.М.,

представника відповідача- Дулі Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (правонаступник- Державна податкова інспекція у Франківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області) на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2014 року у справі за позовом Приватного підприємства "Оператор" до Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в :

02 вересня 2013 року позивач - ПП "Оператор" звернувся в суд з позовом до відповідача - ДПІ у Франківському районі м.Львова ГУ Міндоходів у Львівській області, в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 23 серпня 2013 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток у сумі 23064,00 грн. основного платежу та 5766,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій та № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість у сумі 593632,00 грн. основного платежу та 148408,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2014 року позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області від 23 серпня 2013 року № . Скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області від 23 серпня 2013 року № .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що надані позивачем акти приймання нафти та нафтопродуктів не затвердженні керівництвом підприємства не пізніше наступного дня після його складання. Позивачем не надано копії документів про виклик представника вантажовідправника для участі в прийманні нафти або нафтопродуктів, журналів оліку надходжень нафти і нафтопродуктів за формою N 6-НП. Таким чином, на підтвердження факту передачі нафтопродуктів у позивача (як зберігача) та у ПП «Оператор» (як поклажодавця), з урахуванням приписів ст.936 Цивільного кодексу України, був обов'язок зі складання акті приймання нафтопродуктів за кількістю, яка передавалась на зберігання, в порядку та на умовах визначених Інструкцією. Також, як вбачається з матеріалів перевірки, 10 вересня 2012 року в касу підприємства ПП «Оператор» поступили кошти від ОСОБА_1 як авансовий платіж за пальне в сумі 3430 000,00 грн. в тому числі ПДВ - 571667,00 грн. Під час перевірки не було надано договір, згідно з яким здійснювались проплата коштів. При розгляді справи в суді першої інстанції ПП «Оператор» був представлений Договір про надання поворотної фінансової допомоги від 10 вересня 2012 року, відповідно до якого ОСОБА_1 надав ПП «Оператор» через касу підприємства власними готівковими коштами поворотну фінансову допомогу в сумі 3430 000,00грн. Суму даної фінансової допомоги було повернуто позичальнику (ОСОБА_1) ПП «Оператор» 28 вересня 2012 року. Згідно з наданими поясненнями представника позивача договір про надання поворотної фінансової допомоги від 10 вересня 2012 року був наявний серед документів представлених до перевірки, разом з тим, як вбачається з матеріалів перевірки, на час її проведення даний договір був відсутній. Не подавались ПП «Оператор» також і заперечення щодо відсутності даного документа під час проведення перевірки, у визначений законодавством строк, після отримання ПП «Оператор» акту перевірки. Враховуючи наведене, факт порушення позивачем податкового законодавства є доведеним. Таким чином, спірні податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача (апелянта) - Дуль Я.М. у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необгрунтованими. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача - Площанський В.М. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 15 липня по 02 серпня 2013 року ДПІ у Франківському районі м. Львова проведено планову виїзну перевірку ПП «Оператор» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2010 року по 31 грудня 2012 року, якою встановлено порушення п.2.1.138 ст.138, п.1.139 ст.139 ПК України, заниження податку на прибуток в сумі 23064 грн.; п.198.3 ст.198, п.198.4 ст.198, п.1.187 ст.187 ПК України, заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на 593632 грн.

За результатами перевірки складено Акт № 27/22-70/31527147 від 09 серпня 2013 року.

23 серпня 2013 року ДПІ у Франківському районі м. Львова прийнято податкові повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток у сумі 23064,00 грн. основного платежу та 5766,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій та № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість у сумі 593632,00 грн. основного платежу та 148408,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з недоведеності податковим органом обставин, які б свідчили про завищення ПП «Оператор» витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за рахунок завищення собівартості придбаних (виготовлених) реалізованих товарів (робіт, послуг) за 2012 рік на суму 109825 грн., оскільки підприємством правомірно віднесено до собівартості товарів та включено до декларації з податку на прибуток за 2012 рік вартість отриманих послуг зі зберігання пального від ТОВ «ТОТ», оскільки позивачем представлено належним чином оформлені первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій зі зберігання нафтопродуктів. Позивачем також правомірно не включено до складу податкових зобов'язань з ПДВ та не відображено у декларації з ПДВ за вересень 2012 року отримані в касу підприємства готівкові кошти від ОСОБА_1 у сумі 3430000 грн., як поворотну фінансову допомогу, оскільки така не є об'єктом оподаткування з ПДВ. Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі помилкових висновків ДПІ у Франківському районі м. Львова про порушення ПП «Оператор» податкового законодавства. Відповідач не довів правомірності прийнятих ним рішень та не надав доказів на обґрунтування власних заперечень.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, виходячи з наступного.

П.135.1 ст.135 ПК України передбачає, що доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до ст.137, на підставі документів, зазначених у п.135.2 цієї статті, та складаються, зокрема, з доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до п.135.4 цієї статті. У пп.135.4.1 п.135.4 цієї ж статті вказано, що дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з п.135.2 ст.135 ПК України доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.137.1 ст.137 ПК України дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

П.138.1 ст.138 ПК України визначає витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, які складаються, зокрема, із витрат операційної діяльності. У п.138.1.1 цієї ж статті визначено, що такі витрати включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати, які беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням п.п.138.2, 138.11 цієї статті, п.п.140.2-140.5 ст.140, ст.ст.142, 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

П.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 зазначеного Кодексу та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст. 193 ПК України, протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (в тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п.198.6 ст. 198 ПК України).

П.44.1 ст.44 ПК України визначає, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, яка згідно з пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст. 201 ПК України).

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне збереження записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 травня 2011 року між ПП «Оператор» та ТОВ «ТОТ» укладено договір зберігання № 230501, відповідно до якого зберігач (ТОВ «ТОТ») розкредитовує, приймає та зберігає нафтопродукти організації (ПП «Оператор»). Датою прийняття нафтопродуктів на зберігання вважається дата підписання Акту прийому-передачі нафтопродуктів (п. 1.2 договору).

У п. 2.1 договору сторонами обумовлено порядок та суми оплати за надані послуги зі зберігання. Зокрема визначено, що оплату за зберігання нафтопродуктів організація здійснює шляхом передачі зберігачу 0,8 % натуральної кількості прийнятого на зберігання дизпалива та 0,7 % натуральної кількості прийнятих на зберігання бензинів (А-76, А-80, А-92, А-95).

На підставі вказаного договору ПП «Оператор» впродовж березня- червня 2012 року проводив зберігання нафтопродуктів на нафтобазі ТОВ «ТОТ», що підтверджується Актом №31031 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31 березня 2012 року на суму 25424,20 грн., в т.ч. ПДВ 4237,37 грн., податковою накладною № 150 від 31 березня 2012 року, актами приймання нафтопродуктів за кількістю, залізничними накладними про транспортування нафтопродуктів до місця зберігання, видатковими накладними про відпуск нафтопродуктів на користь ТОВ «ТОТ» в рахунок оплати за надані послуги зберігання, податковими накладними до них, видатковими накладними від постачальника, що підтверджують право власності позивача на нафтопродукти, що зберігались, паспорти якості на нафтопродукти; Актом № 30043 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30 квітня 2012 року на суму 37551,00 грн., в т.ч. ПДВ 6258,50 грн., податковою накладною № 137 від 30 квітня 2012 року актами приймання нафтопродуктів за кількістю, залізничними накладними про транспортування нафтопродуктів до місця зберігання, видатковими накладними про відпуск нафтопродуктів на користь ТОВ «ТОТ» в рахунок оплати за надані послуги зберігання, податковими накладними до них, видатковими накладними від постачальника, що підтверджують право власності позивача на нафтопродукти, що зберігались, паспорти якості на нафтопродукти; Актом № 31054 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31 травня 2012 року на суму 39984,00 грн., в т.ч. ПДВ 6664,00 грн., податковою накладною № 156 від 31 травня 2012 року, актами приймання нафтопродуктів за кількістю, залізничними накладними про транспортування нафтопродуктів до місця зберігання, видатковими накладними про відпуск нафтопродуктів на користь ТОВ «ТОТ» в рахунок оплати за надані послуги зберігання, податковими накладними до них, видатковими накладними від постачальника, що підтверджують право власності позивача на нафтопродукти, що зберігались, паспорти якості на нафтопродукти; Актом №15066 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 15 червня 2012 року на суму 14998,50 грн., в т.ч. ПДВ 2499,75 грн., податковою накладною № 38 від 15 червня 2012 року, актами приймання нафтопродуктів за кількістю, залізничними накладними про транспортування нафтопродуктів до місця зберігання, видатковими накладними про відпуск нафтопродуктів на користь ТОВ «ТОТ» в рахунок оплати за надані послуги зберігання, податковими накладними до них, видатковими накладними від постачальника, що підтверджують право власності позивача на нафтопродукти, що зберігались, паспорти якості на нафтопродукти; Актом №16062 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 16 червня 2012 року на суму 13832,20 грн., в т.ч. ПДВ 2305,37 грн., податковою накладною № 39 від 16 червня 2012 року, актами приймання нафтопродуктів за кількістю, залізничними накладними про транспортування нафтопродуктів до місця зберігання, видатковими накладними про відпуск нафтопродуктів на користь ТОВ «ТОТ» в рахунок оплати за надані послуги зберігання, податковими накладними до них, видатковими накладними від постачальника, що підтверджують право власності позивача на нафтопродукти, що зберігались, паспорти якості на нафтопродукти.

Таким чином, ПП «Оператор» на підтвердження правомірності формування податкового кредиту з ПДВ з вартості наданих йому послуг зберігання з боку ТОВ «TOT» представлено належним чином оформлені податкові накладні, які містять усі правильно заповнені реквізити та графи, зокрема, відображено найменування (сутність) послуги, вказано її одиниці виміру, кількість (обсяг) та ціну.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентом підтверджуються первинними документами, які повністю відповідають вимогам до первинних документів, передбачених п.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність формування позивачем податкового кредиту, доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Щодо покликань апелянта на заниження ПП «Оператор» податку на прибуток на суму 23064 грн. та заниження податкових зобов'язань з ПДВ на суму 21965 грн. у зв'язку з тим, що позивач не включив до складу податкових зобов'язань за відповідний звітний період податок на додану вартість з коштів, які поступили в касу підприємства від ОСОБА_1 як авансовий платіж за пальне в сумі 3430000 грн., в т.ч. ПДВ 571667 грн., колегія суддів вважає такі безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України фінансова допомога - це допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

П.185.1 ст.185 ПК України передбачає, що об'єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Вказаний перелік є вичерпним і не містить норми про те, що сума отриманої поворотної фінансової допомоги є об'єктом оподаткування з ПДВ,

Судом першої інстанції встановлено, що 10 вересня 2012 року між ПП «Оператор» та ОСОБА_1 укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до умов якого позикодавець (ОСОБА_1) надає позичальнику (ПП «Оператор») поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов'язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним договором.

Сума поворотної фінансової допомоги визначена сторонами у п. 2.1 договору та становить 3430000,00 грн. без ПДВ. Поворотна фінансова допомога надається ПП «Оператор» на безоплатній основі (п. 2.2. Договору).

На підставі вказаного договору 10 вересня 2012 року ОСОБА_1 внесено у касу підприємства 3430000,00 грн. поворотної фінансової допомоги, що підтверджується прибутковим касовим ордером №15 та в записом у касовій книзі підприємства.

28 вересня 2012 року ПП «Оператор» вказані грошові кошти повернуто особисто ОСОБА_1, що підтверджується видатковим касовим ордером та відповідним записом у касовій книзі.

ДПІ у Франківському районі м.Львова не надала жодних доказів на підтвердження того, що отримана ПП «Оператор» від ОСОБА_1 сума грошових коштів є отриманим авансовим платежем за пальне, чи доказів існування між ПП «Оператор» та ОСОБА_1 договірних зобов'язань щодо здійснення поставок нафтопродуктів.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновки податкового органу щодо необхідності відображення ПП «Оператор» у складі податкових зобов'язань з ПДВ за вересень 2012 року грошових коштів, отриманих від ОСОБА_1, як поворотної фінансової допомоги, є безпідставними, оскільки вказані кошти були належно та у визначений договором строк повернуті позикодавцю і не є об'єктом оподаткування з ПДВ в силу вимог ст. 185 ПК України.

Щодо покликань апелянта на те, що ПП «Оператор» під час перевірки не було долучено ряд первинних документів, колегія суддів заначає наступне.

Позивачем для перевірки представлено податковому органу ряд документів, які є належним підтвердженням реальності операцій між позивачем та контрагентом, а також свідчать про належне документування їх здійснення і вказують на коректність обчислення та сплати податків і зборів з таких операцій, що свідчить про безпідставність вимог апелянта в цій частині.

Колегія суддів звертає увагу на те, що збільшення суми грошового зобов'язання (шляхом прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (надалі також "Протокол 1 до Конвенції"), яка є частиною національного законодавства України згідно із ст.9 Конституції України.

Зокрема, стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Роз'яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у рішенні в справі "Щокін проти України"(п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Так, у пп. 50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає: "Найпершою та найбільш важливою вимогою ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише "на умовах, передбачених законом" і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та передбачуваності в його застосуванні." Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення від 23 серпня 2013 року № та № прийняті неправомірно.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів прийшла до переконання про те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2014 року у справі № 813/6659/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлено 06 березня 2015 року.