Справа № 804/10293/13-а
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2015 рокусправа № 804/10293/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Дурасової Ю.В. Проценко О.А.

за участю секретаря: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року у справі №804/10293/13-а
за позовом до відповідача про ОСОБА_1 Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби (далі по тексту - відповідач), в якому, з урахуванням уточнення вимог, просив:

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби щодо визначення суми податкового зобов'язання земельного податку за повідомленнями-рішеннями від 30 квітня 2013 року №, №, №;

- скасувати податкові повідомлення-рішеня Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби від 30 квітня 2013 року №, №, №.

Позивач, посилаючись на доводи, викладені у позові, зазначив, що він не є платником земельного податку, оскільки не є власником або користувачем земельної ділянки. Право власності на нежитлове приміщення набуто до 2009 року, коли виник порядок виділення земельної ділянки та присвоєння кадастрового номера при укладенні договору про набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року у справі №804/10293/13-а в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що позивач є власником частини нежитлового приміщення у багатоквартирному жилому будинку і Податковим кодексом України встановлено його обов'язок сплачувати до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з 01.01.2011 року. Щодо наявності інших нежитлових приміщень у будинку, суд першої інстанції зазначив, що фактично наявність таких приміщень врахована у даних державного земельного кадастру, оскільки останніми визначено до оплати частину земельної ділянки в розмірі 8 кв.м. із загальної земельної ділянки по АДРЕСА_1

Позивач - ОСОБА_1, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року у справі №804/10293/13-а та задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційних вимог позивач зазначив, що відповідач не надав жодного доказу права користування або власності позивача на земельну ділянку №:02:398:006. Відповідачем не доведено правомірність визначення розміру земельного податку та не взято до уваги, що позивач є платником єдиного податку, суб'єктом господарської діяльності та використовує нежитлове приміщення у господарській діяльності.

Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, свого представника для участі у її розгляді не направив.

За таких обставин, з урахуванням думки представника позивача, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представника відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року у справі №804/10293/13-а та задовольнити позовні вимоги.

У судовому засіданні, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, 26 листопада 2008 року між ОСОБА_2 як продавцем та ОСОБА_1, ОСОБА_3 як покупцями було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме нежилого приміщення, «ІНФОРМАЦІЯ_1» - приміщення №47 поз.1-16 загальною площею 178,6 кв.м, у т.ч. прибудови літ.а-1, а1-1, вхід у цокольний поверх літ. а11-1 у житловому будинку літ. А-12, навіс (тим час.) літ. Б, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 Вказаний об'єкт нерухомості належить позивачу на підставі права спільної часткової власності.

30 квітня 2013 року Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби було прийнято по відношенню до позивача наступні податкові повідомлення-рішення:

- №, яким визначено суму грошового зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб за 2011 рік у розмірі 165 грн. 03 коп.;

- №, яким визначено суму грошового зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб за 2012 рік у розмірі 165 грн. 03 коп.;

- №, яким визначено суму грошового зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб у розмірі 165 грн. 03 коп. Період, за який визначено суму земельного податку, у податковому повідомленні рішення не зазначено.

Відповідно до підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковим повідомленням-рішенням є письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності;

Згідно пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Порядком направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України №1236 від 28 листопада 2012 року, визначено, що структурний підрозділ органу державної податкової служби складає податкове повідомлення-рішення за формою «Ф», якщо відповідно до законодавства орган державної податкової служби самостійно визначає податкове зобов'язання платника податків з причин, не пов'язаних із порушенням податкового або іншого законодавства.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у прийнятому податковим органом податковому повідомленні-рішенні № від 30 квітня 2013 року відповідач не зазначив період, за який платнику податків визначено грошове зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб, що виключає правомірність дій суб'єкта владних повноважень із складання такого податкового повідомлення-рішення, оскільки платник податків позбавлений можливості перевірити обґрунтованість такого рішення та його відповідність нормам законодавства, що регулюють питання оподаткування в періоді часу, відповідному визначеному податковому зобов'язанню. Платник та суд також не мають можливості встановити дотримання відповідачем строку нарахування зобов'язань. Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За відсутності відомостей щодо періоду, за який здійснено нарахування земельного податку, рішення податкового органу не можна визнати таким, що винесено добросовісно та у відповідності до чинного законодавства.

Підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що земельним податком є обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Згідно пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

У відповідності до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року орган державної податкової служби надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності. Відповідно до пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування плати за землю є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є:

- нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом;

- площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вастберга таксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» суд зазначив, що «… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Колегія суддів, керуючись наведеними обставинами справи та вказаними правовими нормами, звертає увагу на те, що податковим органом, як суб'єктом владних повноважень, не надано та матеріали справи не містять належних доказів - даних державного земельного кадастру, що є підставою для нарахування земельного податку, на підтвердження обґрунтованості нарахування позивачу оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями грошового зобов'язання з земельного податку.

Із зазначеного суд апеляційної інстанції вбачає відсутність у суб'єкта владних повноважень підстав для прийняття податкових повідомлень-рішень від 30 квітня 2013 року №, №, №, порушення ним встановленого Податковим кодексом України порядку визначення грошового зобов'язання.

Крім того, згідно пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

Відповідно до матеріалів справи позивач по справі з 01 січня 2012 року перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку, що підтверджується копією свідоцтва платника єдиного внеску серія Б №673045 від 25 травня 2012 року.

Позивачем долучено до матеріалів справи копію договору оренди нежилого приміщення №1/10-2012 від 10 лютого 2012 року, згідно умов якого ОСОБА_1 як суб'єкт господарювання передав в орендне користування суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_3 строком на 35 місяців частину нежилого приміщення АДРЕСА_1 яке належить позивачу на підставі права власності відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26 листопада 2008 року.

Виходячи з викладеного, податковим законодавством у 2012 році не покладався на позивача обов'язок щодо сплати земельного податку, з огляду на наявний у нього з 01 січня 2012 року статус платника єдиного податку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем необґрунтовано та протиправно, не у межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, суд апеляційної інстанції виходить із наявності підстав для задоволення апеляційної скарги, необхідності скасування постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року у справі №804/10293/13-а та задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року у справі №804/10293/13-а - скасувати.

Позов - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 30 квітня 2013 року №, №, № про визначення ОСОБА_1 земельного податку.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко