Справа № 2а-10561/12/1370
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 року м. Київ К/800/22124/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області

на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2014

та постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.01.2013

у справі № 2а-10561/12/1370

за позовом Приватної фірми «Христина»

до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Приватна фірма «Христина» звернулась до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області від 30.11.2012 № /0/23478 та № /0/23479.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29.01.2013, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2014, позов задоволено; визнано протиправними та скасовано спірні податкові повідомлення-рішення, з підстав обґрунтованості позовних вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій; прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Позивач в запереченнях на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, як такі що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеної планової перевірки ПФ «Христина» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 по 30.06.2012, складено акт № 178/22-10/20792629 від 16.11.2012, в якому зафіксовані порушення: п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, пп. 5.4.3 п. 5.4 ст. 5, п. 5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 138.4 ст. 138, абз. 2 п. 7 підр. 4 розд. ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 276 809,40 грн., пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п. 198.3, ст. 198, п. 102.5 ст. 102, п. 192.1 ст. 192, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 225 186,30 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки, 30.11.2012 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № /23478 про визначення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 274 752,10 грн., в т.ч.: 225 186,30 грн. основного платежу та 49 565,80 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № /23479 про визначення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 324 619,40 грн., в т.ч.: 276 809,40 грн. основного платежу та 47 810 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Донараховуючи грошові зобов'язання спірними податковими повідомленнями-рішеннями, податкова інспекція виходила з того, що списані на проведення гарантійних ремонтів запчастини не були використані у господарській діяльності підприємства, а тому вартість таких запчастин не повинна приймати участі у розрахунку приросту балансової вартості запасів, в результаті чого завищено витрати; позивач не вів окремий облік бракованих товарів, повернутих покупцями, а також облік покупців, що отримали таку заміну або послуги з ремонту (обслуговування), у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики; встановлено завищення податкового кредиту з ПДВ, у зв'язку з тим, що надані до перевірки документи не підтверджують факту використання списаних запасних частин у господарській діяльності позивача.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до дилерських договорів від 01.01.2010 № 1005, від 01.01.2011 № 1105 та від 01.01.2012 № 1205, укладених між ТОВ з іноземними інвестиціями «АВТ Баварія» (імпортер) та ПФ «Христина» (дилер), останньому делегуються повноваження торгового і сервісного представника інтересів BMW та імпортера на території м. Львова і області, а саме: по організації комерційної діяльності дилера по продажу нових автомобілів ВМW, по організації комерційної діяльності дилера по продажу оригінальних виробів ВМW, надання дилером сервісних послуг, пов'язаних з гарантійним і післягарантійним обслуговуванням клієнтів ВМW на визначеній території; імпортер забезпечує гарантію BMW згідно з технічними вимогами на свій вибір шляхом ремонту або заміни бракованих оригінальних виробів. Якщо імпортер визнав гарантійну претензію і за умови, що усунення недоліків здійснюється дилером з дотриманням технології BMW, то імпортер несе витрати, пов'язані з усуненням цього недоліку, шляхом ремонту або заміни дефектного оригінального виробу, а також за пересилку оригінального виробу зі складу імпортера на склад дилера; імпортер відшкодовує дилеру його витрати на здійснення гарантійного ремонту та ремонтних робіт при наданні преміальної гарантії окремо за: (1) виконану роботу, (2) оригінальні вироби BMW, що були замінені та (3) невід'ємні сторонні роботи у строк до 70 календарних днів з моменту отримання від Дилера рекламаційної претензії відповідно до Акту прийому-передачі виконаних робіт.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті (пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 зазначеного Закону).

Згідно з пп. 5.4.3 п. 5.4 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до валових витрат включаються будь-які витрати на гарантійний ремонт (обслуговування) або гарантійні заміни товарів, проданих платником податку, вартість яких не компенсується за рахунок покупців таких товарів, але не більше від суми, яка відповідає рівню гарантійних замін, прийнятих (оприлюднених) платником податку, але не вище 10 відсотків від сукупної вартості таких товарів, що були продані, та по яких не закінчився строк гарантійного обслуговування. У разі здійснення гарантійних замін товарів платник податку зобов'язаний вести окремий облік бракованих товарів, повернутих покупцями, а також облік покупців, що отримали таку заміну або послуги з ремонту (обслуговування), у порядку, встановленому центральним податковим органом. Здійснення заміни товару без зворотного отримання бракованого товару або без належного ведення зазначеного обліку не дає права на збільшення валових витрат продавця такого товару на вартість замін.

Вказані норми кореспондуються з нормами Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011.

Так, згідно пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу (п. 138.1 ст. 138 ПК України).

Відповідно до пп. 140.1.4 п. 140.1 ст. 140 цього Кодексу при визначенні об'єкта оподаткування враховуються такі витрати подвійного призначення: будь-які витрати на гарантійний ремонт (обслуговування) або гарантійні заміни товарів, проданих платником податку, вартість яких не компенсується за рахунок покупців таких товарів, у розмірі, що відповідає рівню гарантійних замін, прийнятих/оприлюднених платником податку. У разі здійснення гарантійних замін товарів платник податку зобов'язаний вести облік покупців, що отримали таку заміну товарів або послуги з ремонту (обслуговування), у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби. Здійснення заміни товару без зворотного отримання бракованого товару або без належного ведення зазначеного обліку не дає права на збільшення витрат продавця такого товару на вартість замін.

З наведеного вбачається, що витрати на гарантійний ремонт (обслуговування) або витрати на гарантійні заміни товарів, проданих платником податку, вартість яких не компенсується за рахунок покупців таких товарів, включаються платником податку до складу валових витрат на підставі цієї норми виключно за умови, якщо такий платник є продавцем товарів, який взяв на себе зобов'язання здійснювати після продажу таких товарів їх гарантійне обслуговування за власний рахунок. При чому, обов'язок вести окремий облік бракованих товарів, повернутих покупцями, а також облік покупців, що отримали таку заміну або послуги з ремонту (обслуговування), у порядку, встановленому центральним податковим органом, виникає у платника податку - продавця товару за умови здійснення гарантійних замін товарів.

Зважаючи на те, що позивач виступає організатором гарантійного обслуговування проданих автомобілів «BMW» за рахунок імпортера цих автомобілів ТОВ «АВТ Баварія» у відповідності до умов дилерських договорів, за якими фінансове забезпечення витрат покупця-позивача компенсується імпортером, тому така компенсація відноситься позивачем до складу валового доходу згідно положень пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». Також позивачем не здійснювалася гарантійна заміна проданих ним товарів, що виключає підстави для висновку про наявність у нього обов'язку вести окремий облік бракованих товарів, повернутих покупцями, а також облік покупців, що отримали таку заміну або послуги з ремонту (обслуговування), у порядку, встановленому центральним податковим органом, оскільки позивач виступає лише організатором гарантійного обслуговування проданих автомобілів «BMW» за рахунок імпортера цих автомобілів ТОВ «АВТ Баварія»

Судами встановлено з підтвердженням матеріалів справи, що витрати з купівлі запасних частин та їх встановлення на автомобілі з метою виконання гарантійного обслуговування та отримання компенсації від імпортера «АВТ Баварія» підтверджені належним чином оформленими первинними документами, зокрема, актами прийому-передачі робіт, виконаних по гарантії; податковими накладними; актами прийому автомобілів на сервіс, є витратами, пов'язаними з веденням позивачем господарської діяльності, а тому відносяться до складу валових витрат на підставі пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Оскільки, запасні частини використовувались підприємством у господарській діяльності, у зв'язку з наданням послуг з гарантійного обслуговування автомобілів, що підтверджено належним чином оформленими документами первинного бухгалтерського та податкового обліку, тому висновки податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства, в тому числі і положень ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» є безпідставними.

Щодо висновків акту перевірки порушення податкового законодавства в частині коригування сум податку на додану вартість, судами обох інстанцій було встановлено наступне.

02.10.2008 покупцем - ОСОБА_2 була проведена авансова оплата в касу підприємства в сумі 72 955,68 грн., в тому числі ПДВ в сумі 12 159,28 грн.

На підставі вказаної оплати позивачем була виписана податкова накладна від 02.10.2008 № 878 на суму 72 955,68 грн., в тому числі ПДВ в розмірі 12 159,28 грн. та включено суму ПДВ до складу податкових зобов'язань декларації з ПДВ за жовтень 2008 року. Проте, ОСОБА_2 відмовився від придбання вищевказаного автомобіля, 01.09.2011 між сторонами договору було підписано додаткову угоду, на підставі якої позивачем 06.10.2011 було перераховано на картковий рахунок гр. ОСОБА_2 кошти в сумі 35 000 грн. та 01.11.2011 - в сумі 37 955,68 грн.

На підставі вказаних обставин позивачем було виписано розрахунок коригування кількісних та вартісних показників № 1 від 06.10.2011 та № 1 від 01.11.2011 до податкової накладної від 02.10.2008 № 878 та подано розрахунки коригування сум податку на додану вартість до податкових декларацій за відповідні періоди, що відповідає строкам встановлених ст. 102 Податкового кодексу України.

Щодо порушення позивачем податкового законодавства в частині надання маркетингових послуг, слід зазначити наступне.

Матеріалами справи встановлено, що між позивачем та СПД-ФО ОСОБА_3 01.03 та 01.04.2009 було укладено договори № 01/03-2009 та № 01/04-2009, відповідно, про надання маркетингових послуг. На виконання умов даних договорів СПД-ФО ОСОБА_3 надав позивачу послуги по проведенню маркетингового дослідження ринку в пошуках покупців на автомобілі згідно актів виконаних робіт (послуг), розрахунки за вказані послуги здійснено в готівковій формі згідно видаткових касових ордерів.

Відповідно до п. 1.32 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Згідно з п. 5.1 ст. 5 цього Закону валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 зазначеного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

З наведених законодавчих положень випливає, що право на зменшення об'єкта оподаткування податку на прибуток на суму понесених витрат надається добросовісним платникам для компенсації витрат, понесених у процесі здійснення реальної економічної діяльності, за умови наявності належного документального підтвердження виконання господарської операції, що в даному випадку встановлено судами з підтвердженням матеріалів справи.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні.

Враховуючи наведене, відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області відхилити.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2014 та постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.01.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний