Справа № 2а-876/07
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Київ К/9991/12850/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Державної податкової адміністрації України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України про визнання неправомірним та скасування наказу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 вересня 2010 року, постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 07 вересня 2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2011 року

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 у Шевченківському районному суді м. Києва пред'явила позов до Державної податкової адміністрації України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України про визнання неправомірним та скасування наказу.

Просила суд визнати неправомірним та скасувати спільний Наказ Державної податкової адміністрації України та Міністерства внутрішніх справ України № 602/1226 від 19 жовтня 2004 року "Про затвердження порядку унесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів".

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є віруючою людиною, за своїми релігійними переконаннями вона не має бажання отримувати ідентифікаційний номер для її ідентифікації при сплаті податків та інших обов'язкових платежів. Оскаржуваний нормативно-правовий акт не надає їй можливості дотримуватися релігійних переконань, прийнятий без урахування її права на відмову від ідентифікаційного номера, передбаченого Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців".

Протягом розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_4 вносила зміни та доповнення до позовної заяви.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 вересня 2010 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 вересня 2010 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2011 року апеляційні скарги ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 вересня 2010 року щодо забезпечення позову та постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 07 вересня 2010 року - без зміни.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Також від ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 до суду надійшли заяви про приєднання до касаційної скарги ОСОБА_4

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує

Як видно з матеріалів справи, наведені у клопотанні про забезпечення позову підстави не є такими, що вказують на наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також щодо очевидними є ознаки протиправності рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Фактично посилання позивача на наявність ознак протиправності оспорюваного рішення є обґрунтуванням предмету позову, яке підлягає перевірці та оцінці під час судового розгляду справи, в тому числі з урахуванням позицій відповідача, третьої особи та вимог Закону.

Забезпечення позову у даному випадку могло призвести до вирішення спору по суті без з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами.

Отже, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, його рішення та рішення суду апеляційної інстанції з цього питання, яким залишено в законній силі рішення суду першої інстанції є законними і обґрунтованими.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову у повному обсязі суд першої інстанції, та залишаючи в законній силі це рішення, суд апеляційної інстанції, виходили з того, що оскаржуваний Порядок унесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи платника податків та інших обов'язкових платежів, який затверджений наказом Державної податкової адміністрації України та Міністерства внутрішніх справ України від 19 жовтня 2004 року № 602/126 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 20 жовтня 2004 року за № 1345/9944 не порушує права і свободи громадян, закріплені Конституцією та законами України, та не створює перешкод в їх реалізації.

Колегія суддів вважає, що така правова позиція судів першої та апеляційної інстанцій є правильною, оскільки ґрунтується на повно та всебічно встановлених обставинах справи та відповідає вимогам чинного законодавства огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України "Про Державний реєстр фізичних осіб платників податків та інших обов'язкових платежів" для осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи, зберігаються раніше встановлені форми обліку платників податків та інших обов'язкових платежів. У паспортах зазначених осіб робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера.

Механізм реалізації вказаної норми Закону та уповноважений на це орган визначено Порядком унесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи-платника податків та інших обов'язкових платежів, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України та Міністерства внутрішніх справ України від 19 жовтня 2004 року № 602/1226, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2004 року за № 1345/9944.

Відповідно до пунктів 1.4 та 1.5 зазначеного Порядку особа, яка через свої релігійні або інші переконання відмовляється від прийняття ідентифікаційного номера у разі відсутності у неї ідентифікаційного номера, а також особа, яка через свої релігійні або інші переконання відмовляється від прийняття ідентифікаційного номера у разі наявності у неї ідентифікаційного номера, повідомляє про це у формі заяви податковий орган за місцем своєї реєстрації.

Пунктом 2 Порядку визначений перелік документів, що подає фізична особа, яка відмовляється від ідентифікаційного номера, до органу державної податкової служби.

Згідно з пунктом 1.3 цього Порядку орган державної податкової служби у термін до 30 календарних днів з дня прийняття заяви надає заявнику довідку, форма якої наведена у додатку 3 до Порядку, або відмовляє в наданні такої довідки із зазначенням причин відмови.

За приписами пунктів 4, 5 Порядку фізична особа, яка відмовляється від ідентифікаційного номера, подає до органу внутрішніх справ за своїм місцем реєстрації довідку за формою № В3 та паспорт громадянина України. Посадова особа органу внутрішніх справ при зверненні громадянина за місцем його реєстрації щодо внесення відмітки до його паспорта розглядає довідку за формою № В3 щодо повноти і правильності її заповнення та відповідності пред'явленому паспорту. У разі відсутності невідповідностей посадова особа вносить на 7-9 сторінку паспорта відмітку наступного змісту "Має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера".

Інформація, зазначена в заяві, використовується податковими органами для формування відносно особи, яка через свої релігійні або інші переконання відмовляється від ідентифікаційного номера, відповідної особової справи. Після її формування дані про таку особу виключаються з Державного реєстру, без порушення повноти обліку платників податків та інших обов'язкових платежів, а облік особи здійснюється в альтернативній формі за серією та номером паспорта.

Отже, Порядок розроблений у відповідності з Законом України "Про Державний реєстр фізичних осіб платників податків та інших обов'язкових платежів", він не містить у собі положень, які суперечать або робить не можливим виконання цього Закону, а лише є таким, що створює умови для його виконання шляхом усунення прогалин та регулюванні спірних питань.

Доказів про те, що оскаржуваний акт порушує будь-які права ОСОБА_4 у матеріалах справи відсутні.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, а суд апеляційної інстанції - правильно залишив рішення суду першої інстанції у законній силі.

Доводи касаційної скарги правильність висновків судів не спростовують.

Судові рішення законні і обґрунтовані.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки судами попередніх інстанцій не допущено порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, підстав для їх скасування чи зміни немає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а оскаржувані ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 вересня 2010 року, постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 07 вересня 2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної податкової адміністрації України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України про визнання неправомірним та скасування наказу - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.