Справа № 826/20442/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 березня 2015 року № 826/20442/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І. , суддів Данилишин В.М. Качура І.А. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві
до Державної виконавчої служби України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1

провизнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Державна податкова інспекція у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві звернулась до суду з позовом до Державної виконавчої служби України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо зняття арешту з майна, а саме: нежитлових підвальних приміщень з літ. 2-001 по літ. 2-005 площею 54,1 кв.м. та нежитлових підвальних приміщень з літ. 4-001 по літ. 4-005 площею 53,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язання вчинити дії щодо зняття арешту з вказаних приміщень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що судовим рішенням, що набрало законної сили стягувачем визначено позивача та надано дозвіл на стягнення боржника за рахунок майна, а саме: нежитлових підвальних приміщень з літ. 2-001 по літ. 2-005 площею 54,1 кв.м. та нежитлових підвальних приміщень з літ. 4-001 по літ. 4-005 площею 53,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. За результатом проведеного аукціону визначено переможця та укладено договори купівлі-продажу вказаного майна. Проте відповідачем відмовлено у знятті арешту з такого майна, чим на думку позивача порушено норми ст. 124 Конституції України та Закону України «Про виконавче провадження».

Представник відповідача - Державної виконавчої служби України - в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що питання щодо зняття арешту може бути вирішено в порядку ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 - в судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового вирішення справи.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у різі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою від 02.03.2015 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про допуск його до участі у вирішенні справи в якості третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Актом опису майна від 05.02.2013 №1 податковим керуючим описано у податкову заставу майно ТОВ «Градострой» а саме: нежитлові підвальні приміщення з літ 2-001 по літ. 2-005 площею 54,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлові підвальні приміщення з літ 5-001 по літ 5-006 площею 53,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Також, актом опису майна від 25.12.2013 №52 податковим керуючим описано у податкову заставу майно ТОВ «Градострой», а саме: нежитлове підвальне приміщення з літ 4-001 по літ 4-005 площею 53,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

В подальшому, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.05.2013 задоволено позов Державної податкової інспекції у Дарницькому районі м. Києва ДПС до ТОВ «Градострой» та надано дозвіл на погашення усіє суми податкового боргу ТОВ «Градострой» за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі згідно актів опису від 25.12.2012 №52 на загальну суму 185 802 грн, та від 05.02.2013 №1 на загальну суму 372296 грн. Постанова набрала законної сили.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що постановою від 25.09.2013 відкрито виконавче провадження №39920384 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва №5011-62/7611-2012 виданого 24.09.2012 про стягнення з ТОВ «Градосмторой» на користь ТОВ «Градострой-Сервіс» грошових коштів в сумі 14 682 795,25 грн. та судового збору в сумі 64 380 грн.

В подальшому постановою від 01.09.2014 накладено арешт нерухоме майно, що належить ТОВ «Градострой» у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 16 221 892,77 грн., а саме: нежитлові підвальні приміщення з літ 2-001 по літ. 2-005 площею 54,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1; нежитлові підвальні приміщення з літ 5-001 по літ 5-006 площею 53,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1; нежитлове підвальне приміщення з літ 4-001 по літ 4-005 площею 53,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача листом від 12.11.2014 з вимогою про зняття арешту з вказаного вище майна, оскільки таке майно продано за результатами проведення аукціону.

Листом від 02.12.2014 відповідач відмовив позивачу у знятті арешту з вказаного майна та повідомив, що питання про зняття арешту з майна боржника підлягає вирішенню в порядку ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконання рішення суду здійснюється органом державної виконавчої служби у порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон).

Згідно ст. 1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Положеннями статті 2 Закону встановлено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці.

Відповідно до статті 25 Закону, передбачено порядок прийняття виконавчого документа до виконання та дії державного виконавця.

Так, державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати 7 днів та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з пред'явленням цього виконавчого документа.

Як зазначено вище, постановою від 25.09.2013 відкрито виконавче провадження №39920384 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва №5011-62/7611-2012 виданого 24.09.2012 про стягнення з ТОВ «Градосмторой» на користь ТОВ «Градострой-Сервіс» грошових коштів в сумі 14 682 795,25 грн. та судового збору в сумі 64 380 грн.

Відповідно до статті 11 Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом.

Частиною першою статті 27 Закону передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що боржником судове рішення добровільно не виконано.

Відповідно до ст. 52 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Згідно ст. 57 Закону Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Як зазначено вище, постановою від 01.09.2014 накладено арешт нерухоме майно, що належить ТОВ «Градострой» у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 16 221 892,77 грн., а саме: нежитлові підвальні приміщення з літ 2-001 по літ. 2-005 площею 54,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1; нежитлові підвальні приміщення з літ 5-001 по літ 5-006 площею 53,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1; нежитлове підвальне приміщення з літ 4-001 по літ 4-005 площею 53,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та внесено відповідні відомості до Державний реєстру обтяжень нерухомого майна

Враховуючи, що боржником у виконавчому провадження добровільно не виконано судове рішення, у боржника відсутні грошові кошти в сумі достатній для виконання судового рішення, отже при накладенні арешту на майно боржника постановою від 01.09.2014 відповідач діяв відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 60 Закону визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Судом встановлено, що Відповідно до протоколів аукціону №1 та №2 від 16.10.2014 ОСОБА_1 став переможцем аукціону, якому надано право на придбання вказаного вище майна.

Крім того, позивачем укладено з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу від 24.10.2014 на підставі вказаних вище протоколів аукціону на зазначене майно та акти прийому-передачі майна від 24.10.2014.

Обґрунтовуючи позов податковий орган фактично вказує на порушення оскарженою постановою прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 як особи, яка визнання переможцем аукціону з реалізації вказаного нерухомого майна.

Як зазначено вище, листом від 02.12.2014 відповідач відмовив позивачу у знятті арешту з вказаного майна та повідомив, що питання про зняття арешту з майна боржника підлягає вирішенню в порядку ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки позивач не є особою, які належить вказане вище майно, отже суд дійшов висновку, що відмова відповідача про зняття арешту оформлена листом від 02.12.2014 відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено та представником позивача в судовому засіданні не заперечувалось, що постанова про накладення арешту від 01.09.2014 та дії відповідача щодо відмови у знятті арешту безпосередньо на права та обов'язки позивача не впливають.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, до адміністративного суду вправі звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, позаяк підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання і порушенні прав чи свобод. Однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідно порушеного права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Оскільки завданням адміністративного судочинства є саме поновлення порушених прав, враховуючи, що постанова про накладення арешту від 01.09.2014 та дії відповідача щодо відмови у знятті арешту не створюють для позивача жодних наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов'язків, отже суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на вищенаведене, виходячи з наявних матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 69, 70, 71, 128, 158-163, 172, 177, 179 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно ст.ст. 185-186 КАС України сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку Постанову повністю або частково. Скарга про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення, скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції.

Згідно ст. 254 КАС України Постанова, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Головуючий суддя В.І. Келеберда

Судді В.М. Данилишин

І.А. Качур