Справа № 815/5763/14
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2015 р. Справа № 815/5763/14

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Градовського Ю.М.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної установи «Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Суботіна НАН України» на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2015 року за матеріалами адміністративного позову Державної установи «Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Суботіна НАН України» до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про визнання нечинним розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси,-

В С Т А Н О В И Л А :

ДУ «Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Суботіна НАН України» звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про визнання нечинним розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси від 30.09.2011 року № 232.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2015 року позовну заяву залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі Державної установи «Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Суботіна НАН України» ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції не було досліджено обставини справи, що мають значення для справи, наслідком чого стало постановлення необґрунтованого та неправомірного рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, а також враховуючи те що в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи, - дійшла висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи ухвалу про залишення адміністративного позову без розгляду, суд першої інстанції вважав пропущеним строк звернення позивача до адміністративного суду, встановлений ст. 99 КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

З приписів частин 2, 3 ст. 99 КАС України вбачається строк звернення до суду, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тут йдеться не про те, коли особа з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про ці рішення, дії чи бездіяльність.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду з захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що ухвалою суду від 08 жовтня 2014 року відмовлено у відкритті провадження за даною позовною заявою на підставі п. 2 ч. 1 ст.109 КАС України.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2014 року скасовано; матеріали направлено до Одеського окружного адміністративного суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі, зокрема, з урахуванням норм ст.ст. 99, 100 КАС України.

Судом першої інстанції вірно з'ясовано, що позивачем оскаржується розпорядження № 232 прийнято Управлінням Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси 30.09.2011 року.

Позивачу відомо про прийняття оскаржуваного розпорядження вже станом на лютий 2012 року, коли позивач звертався до суду з вимогами про визнання нечинними п.п. 1, 2, 3, 4 розпорядження УПФ України в Приморському районі м. Одеси від 30.09.2011 року за № 232.

Позивач цього факту не заперечує.

Більш того, зі змісту постанови Одеського окружного адміністративного суду від 29 липня 2014 року по справі № 1570/1464/2012, встановлено, що 28.07.2014 року (вхід. № 19195/14) від позивача надійшли уточнення до позову, згідно яких позивач просив суд визнати нечинним розпорядження від 30.09.2011 року № 232 повністю, проте як вказує позивач у даному позові з інших підстав.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов цілком вмотивованого висновку, що про порушення своїх прав позивач дізнався принаймні у лютому 2012 року (коли оскаржував п.п. 1, 2, 3, 4 розпорядження УПФ України в Приморському районі м. Одеси від 30.09.2011 року за № 232), а тому з лютого 2012 року позивач мав змогу звернутись до суду за захистом своїх прав, проте з позовом позивач звернувся лише 07.10.2014 року відтак строк позовної давності звернення з адміністративним позовом до суду сплинув.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Враховуючи викладене, а також те, що дотримання процесуальних строків є обов'язком сторін колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо залишення позовної заяви без розгляду з підстав порушення останнім строку звернення до суду з позовом, визначеного ч. 2 ст. 99 КАС України.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, --

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної установи «Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Суботіна НАН України» залишити без задоволення, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам. які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуюча суддя: О.В.Лук'янчук

Суддя: Ю.М.Градовський Суддя: К.В. Кравченко