Справа № 2-а-7289/10/0812
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"26" лютого 2015 р. справа № 2а-7289/10/0812

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя

на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2010 р., прийняту у порядку скороченого провадження,

у справі № 2а-7289/10/0812

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

встановив:

У грудні 2010 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати бездіяльність відповідача щодо невиконання Закону України "Про соціальний захист дітей війни" і відмови у виплаті щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком;

- зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії та сплатити недоплачену суму виплат дитині війни за останні 6 місяців 2010 року по дату винесення рішення судом, виходячи з моменту надання відповіді відповідачем.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2010 року позов задоволено, а саме:

- визнано протиправними дії відповідача в період з 01.06.2010 року по 24.12.2010 року включно, нарахуванні та виплаті позивачу щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни в розмірі меншому, ніж встановлено ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни";

- зобов'язано відповідача провести перерахунок та виплату щомісячної державної соціальної допомоги, як дитині війни, у розмірі, встановленому ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 01.06.2010 року по 24.12.2010 року включно, з врахуванням вже проведених виплат.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити позивачу у задоволенні позову.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач має статус дитини війни та відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має право на підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Вихідним критерієм розрахунку підвищення до пенсії дітям війни виступає мінімальна пенсія за віком, визначена ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування". Положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч.1 цієї статті тільки стосовно визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, не може бути перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого ч.1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Упродовж спірного періоду дія ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" не призупинялася, а її зміст не змінювався. Проте, відповідач здійснював нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії у меншому розмірі.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у спірний період відповідач мав здійснювати нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Доводи відповідача про відсутність коштів не є підставою для скасування правильного по суті судового рішення, оскільки це не звільняє його від виконання покладених законом обовязків.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, яким обставини в справі встановлені правильно та порушень норм матеріального і процесуального права не допущено, тому підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2010 року у справі № 2а-7289/10/0812 залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту постановлення та відповідно до ч.10 ст.183-2 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун