Справа № 805/543/15-а
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2015 р. Справа № 805/543/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Донецькій окружний адміністративний суд у складі головуючого судді А.І. Циганенка, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Слов'янську Донецької області про стягнення понесених витрат по виплаті пенсій в сумі 33699,71 гривень,

В С Т А Н О В И В:

12 лютого 2015 року позивач, Управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області, звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Слов'янську Донецької області, про стягнення понесених витрат по виплаті пенсій. Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач відмовився прийняти до заліку та відшкодувати позивачу понесені ним витрати по виплаті пенсій у зв'язку з інвалідністю внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійних захворювань та втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Посилаючись на статті 2, 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", статтю 7 Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", статті 10, 81 Закону України "Про пенсійне забезпечення", позивач просив стягнути з відповідача понесені витрати по виплаті та доставці за жовтень-грудень 2014 року:

- пенсій громадянам, які отримали каліцтво в державах СНД, в сумі 6379,81 гривень,

- пенсій у зв'язку з втратою годувальника - 89,15 гривень,

- пенсій внутрішньо переміщеним особами - 27230,75 гривень,

загалом 33699,71 гривень.

Представник позивача у судове засідання не прибула, про дату, час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином, через канцелярію суду надала заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача Ліцоєва С.В. у судовому засіданні не заперечувала проти розгляду справи в порядку письмового провадження. Надала заперечення на позов, в яких вказала що:

1) не підлягають відшкодуванню пенсії громадян, які отримали виробничі травми на території колишнього СРСР та переїхали на постійне місце проживання до України, якщо ці пенсіонери не є громадянами України;

2) ОСОБА_2 отримала травму, яка не пов'язана з виробництвом, тому Фонд не повинен виплачувати понесені витрати по виплаті пенсії зазначеній особі;

3) відповідач не повинен сплачувати витрати по виплаті пенсій ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки виробничі травми були отримані потерпілими не на території колишнього СРСР, а на території Російської Федерації, роботодавцем в даних випадках виступають підприємства Російської Федерації і особи отримують страхове відшкодування згідно законів Російської Федерації;

4) оскільки ОСОБА_5 на момент смерті свого чоловіка не була непрацездатною в розумінні статті 33 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", не знаходилась на утриманні свого чоловіка, відсутні законні підстави для відшкодування витрат позивачу по сплаті пенсій у зв'язку з втратою годувальника у разі, коли вона на момент загибелі потерпілого не перебувала на його утриманні;

5) пенсії по інвалідності внутрішньо переміщеним особам не підлягають стягненню, оскільки, відсутні документи, які б підтверджували факт трудового каліцтва,

пенсії по втраті годувальника внутрішньо переміщеним особам не підлягають стягненню, оскільки їх отримувачі не були непрацездатними особами в розумінні статті 33 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд визнав за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши докази, наявні у справі, суд встановив наступне.

За період жовтень-грудень 2014 року позивачем були виплачені пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійних захворювань та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві пенсіонерам: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_13 на загальну суму 6379,81 гривень, яка складається з основної пенсії в сумі 6363,99 гривень, витрат на виплату та доставку пенсій в сумі 15,82 гривень, та ОСОБА_5 на загальну суму 89,15 гривень, яка складається з основної пенсії в сумі 88,44 гривні, витрат на виплату та доставку пенсії в сумі 0,71 гривень (а.с. 12-22).

За період жовтень-грудень 2014 року позивачем були виплачені пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійних захворювань та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, внутрішньо переміщеним пенсіонерам: ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51 на загальну суму 27230,75 гривень (а.с. 22-24).

Вказані суми була включені позивачем до відповідних актів щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Як вбачається з інформації по наданим та прийнятим до заліку спискам пенсіонерів Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, зазначена сума відповідачем до заліку не прийнята.

При прийнятті постанови суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Пенсійне забезпечення громадян України відповідно до статті 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення» здійснюється органами Пенсійного фонду України, при цьому стаття 81 вказаного Закону передбачає, що призначення та виплата пенсій, в тому числі пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (далі - Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ (стаття 4 Основ у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Спори, що виникають із правовідносин за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, вирішуються в судовому порядку, якщо законом не встановлено досудовий порядок їх розгляду (стаття 12 Основ).

За пенсійним страхуванням згідно з пунктом 1 статті 25 цих Основ надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у зв'язку з втратою годувальника, крім передбачених пунктом 4 цієї статті; медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до пункту 4 цієї статті за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Згідно з частиною четвертою статті 26 Основ якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Ураховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, тим, хто має надавати застрахованій особі матеріальну допомогу чи соціальні послуги, відповідно до статті 25 Основ є Фонд.

За змістом пункту 2 статті 7 Закону № 2272-III, який набрав чинності з 1 квітня 2001 року, Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку цьому Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, ПФУ та Фонду. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

Частиною другою статті 24 Закону України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон №1105-XIV) закріплено аналогічне правило: якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

За змістом частини другої статті 2 Закону №1105-XIV особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

При цьому право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві із застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.

Підпунктом "а" статті 27 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що громадянам України - переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання призначаються незалежно від стажу роботи.

Відповідно до абзацу другого пункту 3 Прикінцевих положень Закону №1105-XIV відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги.

Абзацом третім цього пункту установлено, що вся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом.

Отже, за змістом наведеної норми обов'язок Фонду відшкодувати потерпілим на виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи сплачували цьому Фонду страхові платежі підприємства, що ліквідувалися та на яких було ушкоджено здоров'я потерпілого.

Як убачається з абзацу 7 пункту 3 Прикінцевих положень Закону №1105-XIV, Фонд є правонаступником державного, галузевих та регіональних фондів охорони праці, передбачених статтею 21 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці», які ліквідуються.

Сфера дії цього Закону поширюється на пенсіонерів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_52, ОСОБА_13,

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримав травму 05.07.1988 на підприємстві "Курильське відділення рибколгоспу "Заветы Ильича", що розташоване за адресою: Курильський район, с. Рейдове, працюючи "рыбаком звена бригады прибрежной ловли" с. Рибак, де отримав травму під час виконання своїх трудових обов'язків, про що був складений акт про нещасний випадок на виробництві Форми Н-1 від 05.07.1988;

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, отримав травму на виробництві 10.11.1984 в управлінні цивільної авіації "Билибиновский объединенный авиаотряд", працюючи електромеханіком 5-го розряду, де отримав значні опіки обличчя в наслідок вибуху, про що був складений акт про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 від 16.11.1984;

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, отримав травму на виробництві 24.05.1979 на підприємстві "Мгинское строительное управление треста «Гидроэлектромонтаж" працюючи електромонтажником, про що був складений акт про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 від 25.05.1979;

ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, отримав травму на виробництві 26.09.1983 працюючи "слесарем-монтажником" у "Шахтопроходческом тресте Норильського горно-металлургического комбіната" м. Талнах, Красноярського краю, про що був складений відповідний акт форми Н-1 № 60 від 26.09.1983;

ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, отримав травму на виробництві працюючи матросом об'єднання "Туркменрибпром" 28.11.1983, про що був складений відповідний акт форми Н-1 від 28.11.1983;

ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6, отримав травму на виробництві 19.09.1989, працюючи "машинистом-наставником" автомобільної колони 10 Сургутского управління технологічного транспорту №1, про що складений відповідний акт про нещасний випадок на виробництві від 18.09.1989;

ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, отримав травму на виробництві 9-50 годині 06.07.1990 працюючи електромонтажником "МУ-6" про що складений акт про нещасний випадок на виробництві від 09.07.1990;

ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_7, отримав смертельну травму на виробництві працюючи на "Чунський ЛПХ", про що складений відповідний акт про нещасний випадок на виробництві № 36 від 24.09.1976. ОСОБА_53, ІНФОРМАЦІЯ_8, отримує пенсію по втраті годувальника - ОСОБА_13

Таким чином, суд приходить до висновку, що страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду України - відшкодувати останньому витрати, повинен Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Вказані висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 21 листопада 2011 року №21-361а11, прийнятої в порядку статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України. Частиною 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Як встановлено судом під час розгляду справи, нещасний випадок з ОСОБА_3, ОСОБА_4 стався на території Російської Федерації у 1999 та 2001 роках відповідно.

Згідно зі статтею 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993, сторони додержуватимуться такого порядку щодо відшкодування Працівникам шкоди внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, одержаного у зв'язку з виконанням трудових обов'язків:

а) відшкодування шкоди внаслідок трудового каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також смерті потерпілого здійснюється Стороною, законодавство якої поширювалось на Працівника на момент одержання каліцтва;

б) відшкодування шкоди внаслідок професійного захворювання або смерті потерпілого, яка настала у зв'язку з ним, здійснюється Стороною, законодавство якої поширювалось на Працівника під час його трудової діяльності, яка викликала професійне захворювання, навіть якщо зазначене захворювання вперше було виявлене на території іншої Сторони.

З наведеного вбачається, що страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, котра стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території Російської Федерації є уповноважений орган Російської Федерації.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення витрат на виплату та доставку пенсій, виплачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в сумі 1200,00 гривень не підлягають задоволенню.

Щодо вимог про відшкодування витрат по сплаті пенсії ОСОБА_5 суд зазначає наступне.

Як зазначено раніше, ОСОБА_5 отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який загинув внаслідок травмування на виробництві, акт № 4 від 06.01.1984. Відповідачем не прийняті до заліку та відшкодуванню суми витрат на виплату пенсії у зв'язку із втратою годувальника ОСОБА_5, оскільки вона на момент загибелі чоловіка (ОСОБА_54.) не перебувала на його утриманні, їй не було 55 років, вона не була непрацездатною особою.

Відповідно до статті 33 Закону № 1105-XIV у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з п.п. "д" п. 1 ч. 1 ст. 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років;

2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють;

3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Враховуючи, що ОСОБА_5 на момент втрати годувальника не була непрацездатною в розумінні статті 33 Закону № 1105-XIV, суд дійшов висновку, що позивач не має права на відшкодування відповідачем сплачених суми пенсії, сплаченої вказаній особі по втраті годувальника, оскільки вона не відноситься до осіб, визначених статтею 33 зазначеного Закону.

За таких обставин, понесені позивачем витрати на виплату та доставку пенсії по втраті годувальника, виплаченій ОСОБА_5 у сумі 89,15 гривень, не підлягають відшкодуванню, відповідно, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо відшкодування витрати по сплаті пенсії ОСОБА_2 в розмірі 600,00 гривень за спірний період суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 отримала травму (була збита автобусом між зупинками «Етилен» та «Шинний двір») о 7-й годині 05.11.1983 під час прямування на роботу, про що був складений акт розслідування нещасного випадку, який трапився у побуті, під час прямування на роботу або з роботи від 06.11.1983 .

Відповідно до пункту 1.2 «Положення про розслідування та облік нещасних випадків на виробництві», затвердженого постановою Президіума ВЦСПС від 13.08.1982 №11-6, який був чинний у той час, коли трапився нещасний випадок з ОСОБА_2, розслідуванню та обліку відповідно до цього Порядку підлягають нещасні випадки які трапились на території підприємства, поза територією підприємства при виконанні постраждалим трудових обов'язків, завдань адміністрації підприємства, керівника робіт (бригадира, майстра, начальника зміни, ділянки тощо), а також при прямуванні на наданому підприємством транспорті на роботу або з роботи.

Тобто, нещасний випадок, який трапився із ОСОБА_2, не є нещасним випадком, що трапився на виробництві.

Це підтверджується також і тим, що розслідування нещасних випадків на виробництві має бути оформлено відповідним Актом форми Н-1. Як вбачається з матеріалів справи, нещасний випадок, що трапився з ОСОБА_2 оформлений актом іншої форми - акт розслідування нещасного випадку, який трапився у побуті, під час прямування на роботу або з роботи (а.с. 161).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу і в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому позовні вимоги про стягнення витрат на виплату пенсій та її доставку пенсіонерам ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_52, ОСОБА_13, відповідно в сумах 4563,99 гривень та 15,82 гривень, підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про стягнення витрат на виплату пенсій та її доставку пенсіонерам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_55, ОСОБА_5 відповідно в сумах 1888,44 гривень та 0,71 гривень, не підлягають задоволенню.

Щодо відшкодування витрат по виплаті пенсій внутрішньо переміщеним пенсіонерам в сумі 27230,75 гривень за спірний період суд зазначає наступне.

За приписами статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення повинно бути обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Належними доказами для прийняття обґрунтованого рішення у даній справі є акти про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, картки обліку професійних захворювань, свідоцтва про смерть, довідки про наявність причинного зв'язку між смертю і професійним захворюванням померлого, документи на підставі яких була призначена пенсія по втраті годувальника.

Позивачем не надані вищезазначені докази.

Згідно частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог про відшкодування витрат по виплаті пенсій внутрішньо переміщеним пенсіонерам, а від так у їх задоволенні слід відмовити.

Питання розподілу судових витрат вирішити у відповідності до частини 4 статті 94 КАС України.

Керуючись статтями 2, 8-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 128, 158-164, 186, 244-2, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Слов'янську Донецької області (місцезнаходження юридичної особи: вулиця Глекова, 2, м. Слов'янськ, Донецька область, 84100) на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області витрати за період жовтень-грудень 2014 року по виплаті пенсій в сумі 4563 (чотири тисячі п'ятсот шістдесят три) гривні 99 копійок, витрати на доставку пенсій в сумі 15 (п'ятнадцять) гривень 82 копійки, загалом 4579 (чотири тисячі п'ятсот сімдесят дев'ять) гривень 81 копійка.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Циганенко А.І.