Справа № 716/1891/14-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 716/1891/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Стрілець Я.С.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

03 березня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області на постанову Заставнівського районного суду Чернівецької області від 27 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області (далі - позивач) до старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області Саінчука Євгена В'ячеславовича (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу та стягнення виковнавчого збору,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив: визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області Саінчука Є.В. від 15.12.2014 про накладення штрафу у розмірі 8500 грн. та про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 1360 грн.

Постановою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 27.01.2015 позов задоволено частково: визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області Саінчука Є.В. від 15.12.2014 про накладення штрафу у розмірі 8500 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-а-632, виданого 24.09.2014 Заставнівським районним судом Чернівецької області про зобов'язання позивача провести ОСОБА_3 доплату до пенсії, виходячи із розмірів мінімальної заробітної плати з урахуванням вимог ч. 2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (у редакції, що діяла до 01.01.2008) та проведених виплат з 23.08.2010 до припинення права на отримання таких виплат, та провести перерахунок та виплату призначеної додаткової пенсії за шкоду, спричинену здоров'ю у розмірі 15% від мінімальної пенсії за віком з врахуванням вимог ст. 51, ч. 3 ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (у редакції, що діяла до 01.01.2008) та проведених виплат з 23.08.2010 до припинення права на отримання таких виплат.

З наявного в матеріалах справи листа позивача від 28.10.2014 №6106/09, направленого на адресу відповідача слідує, що Управлінням проведено перерахунок пенсії ОСОБА_3 відповідно до рішення суду та ним буде здійснено виплату цих коштів за умови відповідного фінансування з Державного бюджету.

17 грудня 2014 року відповідачем постановою було накладено штраф у розмірі 8500,00 грн. за невиконання позивачем рішення суду в повному обсязі. Окрім цього, відповідачем винесено постанову про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 1360,00 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Управління як боржник за виконавчим провадженням у встановлений строк виконавчий документ не виконало, то відповідачем правомірно винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 1360 грн., що відповідає розміру передбаченому чинним законодавством (вісімдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян).

Окрім цього, при винесенні постанови про накладення штрафу на боржника в розмірі 8500 грн. у зв'язку з невиконанням виконавчого документу відповідач порушив вимоги ст. 89 Закону Україні "Про виконавче провадження", оскільки наклав штраф в розмірі, що не передбачений санкцією вказаної статті. Дана стаття передбачає накладення штрафу в розмірі від 680 до 1020 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб і підлягає виконанню на всій території України

Відповідно до ч. 2 ст. 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є підставою для його виконання.

За приписами ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст. 28 Закону № 606-XIV передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Отже, підставою для здійснення державним виконавцем примусового виконання рішення є ненадання боржником у встановлений строк відповідного документального підтвердження про повне виконання судового рішення.

В силу ч. 1 ст. 41 Закону № 606-XIV витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Частиною 5 статті 41 Закону № 606-XIV встановлено, що про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби.

Згідно положень пункту 4.15.2. Інструкції про проведення виконавчих дій, про суми витрат на проведення виконавчих дій державний виконавець виносить акт, в якому зазначаються перелік та суми витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій, а також документи, якими вони підтверджуються.

На виконання вказаних вимог закону 22.10.2014 відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копія якої надіслано сторонам виконавчого провадження. З тексту постанови вбачається, що боржнику запропоновано добровільно виконати виконавчий документ у строк до семи днів з моменту винесення постанови, тобто до 29.10.2014. Також попереджено про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

Однак 05.08.2014 до відповідача надійшло повідомлення від позивача про здійснення перерахунку, проте зазначено, що не проведено відповідно виплати у зв'язку з тим, що джерелом фінансування виплат на виконання судових рішень є кошти державного бюджету. Дана виплата може бути виплачена за умовами фінансування з Державного бюджету України, яке на даний час відсутнє.

Таким чином, позивач як боржник за вищевказаним виконавчим провадженням у встановлений строк виконавчий документ не виконав, у зв'язку з чим відповідачем 15.12.2015 винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 1360 грн., що відповідає розміру передбаченому чинним законодавством.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Законом № 606-XIV не передбачено підстав, які звільняють боржника від відшкодування витрат на проведення виконавчих дій.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що фінансове становище суб'єкта владних повноважень, наявність чи відсутність грошових коштів та належного фінансування не може ставити в залежність державну виконавчу службу - компетентний орган державної влади - щодо забезпечення виконання рішення суду, яке згідно з нормами ст. 124 Конституції України обов'язкове для виконання на всій території України.

Відсутність коштів на рахунку боржника чи порушення строків фінансування є однією з підстав до відстрочення виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення (ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України), а невиконання судового рішення взагалі.

Як слідує з матеріалів справи, що боржник не звертався до суду з вимогою про зупинення чи відстрочку виконання рішення суду.

Така ж правова позиція зі спірного питання вже була висловлена Вищим адміністративним судом України у постановах від 15.01.2015 у справі № К/9991/17057/12 та від 05.02.2015 № К/800/52897/14.

З огляду на те, що документальне підтвердження виконання виконавчого документа у встановлений державним виконавцем строк боржником надано не було, колегія суддів вважає, що стягнення з позивача витрат на проведення виконавчих дій є правомірним.

Разом з тим, стосовно постанови відповідача про накладення штрафу на боржника в розмірі 8500 гривень у зв'язку з невиконанням виконавчого документу, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 89 Закону № 606-XIV що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Так, при винесенні зазначеної постанови державний виконавець порушив вимоги ст. 89 Закону № 606-XIV, оскільки наклав штраф в розмірі, що не передбачений санкцією вказаної статті. Дана стаття передбачає накладення штрафу в розмірі від 680 до 1020 гривень. Посилання державного виконавця щодо технічної помилки в цій частині правомірно не взято судом першої інстанції до уваги, оскільки в подальшому постанова в первинному вигляді повинна була б бути скасована або необхідно було винести постанову про виправлення граматичної чи арифметичної помилки в порядку ст.83 ч.2, 3 Закону № 606-XIV. Згідно вказаних норм начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем. Також начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або державний виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні державним виконавцем, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Однак, державним виконавцем не було винесено відповідної постанови про виправлення допущенної арифметичної помилки та не направлено її до відома позивачу, відомостей про скасування оскаржуваної постанови до суду як першої так і апеляційної інстанції також не надано.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що при винесенні постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, відповідач діяв в межах та на підставі закону. Водночас постанова про накладення штрафу винесена з порушеннями Закону № 606-XIV, а відтак відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Оскільки доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Заставнівському районі Чернівецької області залишити без задоволення, а постанову Заставнівського районного суду Чернівецької області від 27 січня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М.

Сторчак В. Ю.