Справа № 641/53/15-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 р. Справа № 641/53/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова на постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.01.2015р. по справі № 641/53/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова

про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинення дій,-

ВСТАНОВИЛА:

12.01.2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова (далі по тексту - відповідач), в якому просить: визнати протиправним рішення відповідача щодо виключення з розрахунку при перерахунку пенсії державного службовця суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомогти для вирішення соціально - побутових питань, індексації заробітної плати відповідно до постанови КМУ №1078 від 17.07.2003 року у загальній сумі 21831,11 грн.; зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії державного службовця з моменту призначення пенсії по інвалідності 2 групи, а саме з жовтня 2009 року, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань, індексації заробітної плати відповідно до постанови КМУ №1078 від 17.07.2003 року у загальній сумі 21831,11 грн. із збереженням проценту нарахування пенсії на момент виходу позивача на пенсію у 2009 році та виплатити її у повному обсязі.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.01.2015 року по справі № 641/53/15-а, прийнятою в порядку скороченого провадження, адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова в здійсненні ОСОБА_1 перерахунку призначеної пенсії державного службовця з урахуванням матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення, індексації заробітної плати.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням складових заробітної плати : матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення, індексації заробітної плати, згідно з довідками Харківської обласної державної адміністрації від 28.03.2014 року за №0677/13 та Територіальної державної інспекції з питань праці в Харківській області від 24.12.2014 року за №01-19/8929 з 12 липня 2014 року.

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова про зобов'язання здійснити певні дії за період з 01.01.2009 року по 11.07.2014 року залишено без розгляду.

Постанову звернуто до негайного виконання в частині присудження виплати пенсій у межах суми стягнення за один місяць.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.01.2015 року по справі № 641/53/15-а, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.01.2015 року по справі № 641/53/15-а скасувати, прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням ч.2 ст.33 Закону України «Про державну службу», ст.ст.1, 2 Закону України «Про оплату праці», п.1 Постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000 року стверджує, що матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати та винагорода за вислугу років не відносяться до структури заробітної плати, носили одноразовий, несистематичний характер, а тому не враховуються при обчисленні пенсії позивача. Наполягає на пропущенні позивачем строку звернення до суду з даним позовом, встановленого ст.99 КАС України.

З огляду на приписи ч.8 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга УПФУ в Комінтернівського району м. Харкова задоволенню не підлягає, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФУ в Комінтернівського району м. Харкова та отримує пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу».

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії посвідчення серії НОМЕР_1, позивач є інвалідом 2 групи та отримує пенсію по інвалідності (а.с.6).

З наданих позивачкою довідок про складові заробітної плати Харківської обласної державної адміністрації від 28.03.2014 року за №0677/13 та Територіальної державної інспекції з питань праці в Харківській області від 24.12.2014 року за №01-19/8929, вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 (графа «інше») включає матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, матеріальну допомогу на оздоровлення, індексацію заробітної плати, як складові заробітної плати.

На всі виплати, що включені в довідки нараховані внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

29 грудня 2014 року позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова із заявою про перерахунок пенсії, надавши вищевказані довідки про розмір заробітної плати.

Листом від 29.12.2014 року № 17163/02-28 УПФУ в Комінтернівському районі м. Харкова відмовлено позивачеві у перерахунку пенсії з посиланням на те, що матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати та винагорода за вислугу років не відносяться до структури заробітної плати, а тому не враховуються при обчисленні пенсії позивача.

Не погодившись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом про оскарження рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії, зобов'язання відповідача здійснити з жовтня 2009 року перерахунок пенсії з урахуванням до складу заробітної плати для обчислення пенсії матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати із збереженням розміру її процентного співвідношення на момент виходу позивачки на пенсію у 2009 році, та провести відповідні виплати.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на перерахунок пенсії з урахуванням до складу заробітної плати для обчислення пенсії матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, з 12.07.2014 року.

Приймаючи рішення про залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 за період з 01.01.2009 року по 11.07.2014 року, суд першої інстанції виходив з пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом, що у відповідності до ст.100 КАС України є підставою для залишення позову без розгляду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, однак при цьому не вирішив всіх позовних вимог, що є підставою для зміни судового рішення, з огляду на таке.

За змістом статті 37 Закону України "Про державну службу" (далі по тексту - Закон № 3723-XII) (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 % від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати (ч.5 ст.37 Закону України «Про державну службу»).

У відповідності до ч.6 ст.37 Закону України "Про державну службу" (в редакції, чинній на час призначення позивачці пенсії) пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частинами другою і п'ятою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", особам, визнаним інвалідами I та II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів I та II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

У частині першій статті 1 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону № 3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення, допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати входили до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої зазначеної статті до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України від 26 червня 1997 року № 400/97 ВР "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу)).

Згідно зі статтею 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Відмовляючи в задоволені заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії, відповідач керувався положеннями Законів України "Про державну службу" і "Про оплату праці", які щодо спірних відносин є загальними.

У той же час перевагу мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин - стаття 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та стаття 66 Закону "Про пенсійне забезпечення".

Як вбачається зі змісту довідок № 0677/13 від 28.03.2014 року, виданої Харківською обласною державною адміністрацією, та від 24.12.2014 року № 01-19/8929, виданої Територіальною державною інспекцією з питань праці в Харківській області, в графі «інші виплати» включені суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати. На всі виплати, що включені в довідку, нараховані страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (а.с.7-8).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати повинні враховуватись при обчисленні пенсії позивача, призначеної на підставі Закону України "Про державну службу".

Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України викладеними у постановах від 20.02.2012р. (справа № 21-430а11) та від 14.03.2013р. (справа № 21-125а13), які, у відповідності до ст.244-2 КАС України, є обов'язковими для всіх судів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач, відмовляючи позивачці ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії з включенням до заробітної плати, з якої нарахована пенсія, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законами України «Про державну службу», "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що підпунктом 9 пункту 6 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 року № 3668-VІ внесено зміни до Закону України "Про державну службу", зокрема, текст статті 37 цього Закону викладено в такій редакції: "На одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Пунктом 1 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3668-VІ встановлено, що цей Закон набирає чинності з 1 жовтня 2011 року, крім абзацу одинадцятого підпункту 11 та абзацу сто тридцять восьмого підпункту 17 пункту 6 розділу II цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2012 року.

При цьому, приписами п.2 цього Розділу передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачем по справі, що пенсія ОСОБА_1 призначена з жовтня 2009 року, а відтак, встановлене Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" обмеження розміру пенсії, призначеної на підставі ст.37 Закону України "Про державну службу", на позивача не поширюється.

Отже, враховуючи дату, з якої позивачці призначено пенсію, з огляду на положення ст. 37 Закону України "Про державну службу" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) колегія суддів зазначає, що пенсія позивачеві повинна виплачуватись зі збереженням проценту заробітку при нарахуванні пенсії на момент виходу позивача на пенсію.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 про здійснення перерахунку пенсії державного службовця із збереженням проценту нарахування пенсії на момент виходу позивача на пенсію не були вирішені судом першої інстанції, колегія суддів у відповідності до ст.201 КАС України дійшла висновку про зміну постанови суду першої інстанції та часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що вимоги про зобов'язання відповідача перерахувати пенсію позивача з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати у певній, визначеній позивачем сумі - 21831,11 грн., у розумінні ч.4 ст.105 КАС України не є належним способом захисту (відновлення) порушеного права у спірних відносинах, у зв'язку з тим, що нарахування розміру пенсії є виключним повноваженням органу Пенсійного фонду, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії замість органу, на який покладено такі повноваження.

З приводу доводів апеляційних скарг щодо порушення судом першої інстанції вимог ст.ст.99, 100 КАС України в частині невірного застосування до позовних вимог ОСОБА_1 наслідків пропуску строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Частиною 2 статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлено шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Слід відмітити, що як вбачається з матеріалів справи, порушення прав позивача в частині нарахування та виплати пенсії відбувалося періодично - кожного місяця при отриманні ним суми пенсії, починаючи з 01.10.2009 року, а тому кожного разу при отриманні пенсії позивач був обізнаний про порушення його прав та мав змогу звернутись до суду за їх захистом.

Згідно з положеннями ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом (12.01.2015 р.), шестимісячний строк на звернення до суду з позовом (12.07.2014 р.) та період, за який позивач просить суд захистити його права (з 01.01.2009 року), колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту в межах шестимісячного строку, починаючи з 12.07.2014 року.

З огляду на викладене, судом першої інстанції обґрунтовано залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 за період, що передує 11.07.2014 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання неправомірною відмови УПФУ в Комінтернівському районі м. Харкова у здійснені ОСОБА_1 у перерахунку призначеної пенсії державного службовця з урахуванням матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення, індексації заробітної плати, зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачеві з урахуванням вищевказаних виплат згідно з довідками Харківської обласної державної адміністрації від 28.03.2014 року за №0677/13 та Територіальної державної інспекції з питань праці в Харківській області від 24.12.2014 року за №01-19/8929 з 12 липня 2014 року.

Відповідно до ч.2 ст.205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

У відповідності до ст. 201 КАС України вирішення не всіх позовних вимог або питань є підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.01.2015 року по справі № 641/53/15-а підлягає зміні шляхом доповнення абзацу 3 резолютивної частини постанови після слів «здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1» словами «із збереженням проценту нарахування пенсії на момент виходу позивача на пенсію».

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 201, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.01.2015р. по справі № 641/53/15-а змінити, доповнивши абзац 3 резолютивної частини постанови після слів «здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1» словами «із збереженням проценту нарахування пенсії на момент виходу позивача на пенсію».

В іншій частині постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.01.2015р. по справі № 641/53/15-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає в силу ч.8 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.