Справа № 334/9497/14-а(2-а/334/291/14)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2015 рокусправа № 334/9497/14-а(2-а/334/291/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 16 грудня 2014 року по справі №334/9497/14-а(2-а/334/291/14) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя про визнання протиправними та вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя щодо відмови в здійсненні перерахунку та виплати пенсії позивачу, як інваліду 3 групи державної та додаткової пенсії, всупереч вимогам ст..50 та ч.4 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.01.2014 року; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя призначити пенсію та провести перерахунок виплат позивачу державної та додаткової пенсії, як інваліду 3 групи, у відповідності з вимогами, встановленими ст..50, ч.4 54, ч.3 ст.67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.01.2014 року з розрахунку державної пенсії у розмірі шести мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю з розрахунку 50 процентів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, дорівнюючої прожитковому мінімуму, встановленому відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум», з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

Постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 16 грудня 2014 року у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя - відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що пенсія та додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю виплачувалась позивачу у розмірах, що визначені Кабінетом Міністрів України. Суд першої інстанції, вказуючи на правомірність розмірів пенсії, виходив з того, що право Кабінету Міністрів України на визначення розміру пенсій, соціальних виплат, передбачено Законами України Про Державний бюджет України та підтверджено Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012р. у справі №1-11/2012.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1

має статус особи яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та внаслідок захворювань, пов'язаних з виконанням обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, визнаний інвалідом ІІІ групи.

Позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя та отримує пенсію по інвалідності на підставі ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, на підставі ст. 50 цього ж Закону.

Отже, позивач є особою, яка має право на отримання зазначених пенсій, а відтак має право на звернення до суду за захистом порушеного такого права.

В той же час, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду.

30 липня 2010 року набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства України. В частину другу статті 99 КАС України внесено зміни, відповідно до яких для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, чинне законодавство, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судових захист і доступ до правосуддя.

Згідно ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, в адміністративному позові заявлено вимоги про перерахунок та виплату пенсії з 01 січня 2014 року, тобто, заявлено вимоги поза межами строку, який визначено ст..99 КАС України.

В обґрунтування причин поважності пропуску строку звернення до суду з позовом про захист порушених прав позивач посилався на те, що про факт порушення його прав йому стало відомо з судової практики, яка склалася в 2014 році під час вирішення спорів, пов'язаних з виплатою пенсії учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Колегія суддів вважає, що будь-які об'єктивні чи суб'єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду, у визначені законом строки, з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси. Виплати пенсії є щомісячними, а відтак позивач знав розмір цих виплат і в разі не згоди мав право звернутися до суду.

В позовній заяві позивач виходив з того, що встановлений ст..99 КАС України строк, не застосовується до спірних правовідносин. Такі висновки позивач обґрунтував посиланням на ч.2 ст.87 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ч.2 ст..87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Однак, позивач не врахував, що згідно п.16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечать цьому закону.

Відповідно до ч.2 ст.46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, строк давності звернення до суду не застосовується лише до вимог щодо нарахованих пенсій. В спірних правовідносинах пенсії не були нараховані пенсійним органом, а відтак доводи позивача щодо застосування вимог ч. 2 ст..87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є помилковими.

З огляду на викладене, з урахуванням часу звернення позивача з позовом до суду (02.10.2014р.), колегія суддів вважає за необхідне позовні вимоги в частині визнання протиправними дії відповідача та зобов'язання провести перерахунок та виплату державної та додаткової пенсії позивачу у відповідності до ст. 50, ст. 54, Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01 січня 2014 року по 01 квітня 2014 року - залишити без розгляду.

Щодо права позивача на отримання пенсій, у розмірах визначених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі Закон), пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до положень частини 1 статті 50 Закону інвалідам 3 групи, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно із частиною 4 статті 54 Закону визначено, що розмір пенсії для інвалідів 3 групи щодо яких встановлений зв'язок з Чорнобильською катастрофою не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

Таким чином, відповідно до норм статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за якими особам постраждалим від аварії на Чорнобильській АЕС та віднесеним до 1 категорії, інвалідам 3 групи, до яких відноситься позивач, повинна була призначатися та виплачуватися відповідачем щомісячно пенсія у складі державної пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Отже, з огляду на вказані норми права, позивач має право на отримання пенсій, у розмірах, що визначені Законом.

Не спростовуючи висновки суду першої інстанції щодо можливості встановлення Кабінетом Міністрів України розмірів пенсій інших, ніж передбачені Законом, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, згідно із Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012р. №3-рп/2012 у справі №1-11/2012, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

При цьому, Конституційний Суд України виходив з того, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до конституційних повноважень Верховна Рада України як єдиний орган законодавчої влади в Україні виключно законами України закріплює права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, а також встановлює, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків (пункти 1, 6 частини першої статті 92, частина друга статті 95 Конституції України).

Виходячи з повноважень Верховної Ради України та функцій Кабінету Міністрів України, Конституційний Суд України вказав на те, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідно до п.24 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України закон про Державний бюджет України - закон, який затверджує Державний бюджет України та містить положення щодо забезпечення його виконання протягом бюджетного періоду.

Згідно із ст.3 Бюджетного кодексу України Бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

Отже, враховуючи офіційне роз'яснення права Кабінету Міністрів України щодо встановлення розмірів соціальних виплат, яке надано Конституційним Судом України, положень Бюджетного кодексу України, якими визначено такі поняття як «закон про Державний бюджет України», «бюджетний період», колегія суддів приходить до висновку, що таке право Кабінету Міністрів України повинно надаватися Верховною Радою України у кожному бюджетному періоді шляхом відображення такого права у Законі України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» № 719-VII, який набрав чинності з 01.01.2014р., не було передбачено право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри виплат, які передбачені Законів України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В той же час, Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 31 липня 2014 року № 1622-VII доповнено Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16 січня 2014 року № 719-VII пунктом 6-7 та за яким установлено, що у 2014 році норми і положення ст.ст. 20,21,22,23,30,31,37,39,48,50,51,52,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Відповідно до ст.2 Закону № 1622-VII від 31.07.2014 цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Приймаючи до уваги, що вказаний Закон опублікований в Голосі України №146 від 02.08.2014, вважається, що він набрав чинності 03.08.2014.

Отже, з аналізу вказаних норм вбачається, що визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України з 03.08.2014 року

Разом з тим, з 1 січня 2014 року по 2 серпня 2014 року, тобто до набрання чинності Законом України від 31 липня 2014 року № 1622-VII ,,Про внесення змін до Закону України ,,Про державний бюджет України на 2014 рік" положеннями Закону України ,,Про Державний бюджет України на 2014 рік" не було передбачено обмежень щодо застосування статей 50,54 Закону України ,,Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Отже, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами відповідач був зобов'язаний у період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року виплачувати позивачу основну та додаткову пенсію у розмірах, встановлених ст. 50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210.

Таким чином, з урахуванням вимог ст.ст. 99,100 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя провести перерахунок та виплату позивачу державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з їх розмірів, встановлених ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 02 квітня 2014 року по 02 серпня 2014 року, включно, з урахуванням різниці, яка вже була виплачена.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, 205, 207 КАС України, суд апеляційної інстанці,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 16 грудня 2014 року по справі №334/9497/14-а(2-а/334/291/14) - скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя про визнання протиправними та вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя щодо не проведення перерахунку та не виплаті ОСОБА_1 державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі відповідно до ст. 50, ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 02 квітня 2014 року по 02 серпня 2014 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя перерахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 державну пенсію та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі відповідно до ст. 50, ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 02 квітня 2014 року по 02 серпня 2014 року, включно, з урахуванням різниці, яка вже була виплачена.

Позовні вимоги щодо визнання протиправними дій управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя та зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 державну пенсію та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі відповідно до ст. 50, ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01 січня 2014 року по 01 квітня 2014 року - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

(Повний текст постанови виготовлено 06.03.2015р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк