Справа № 815/7052/14
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7052/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Котовської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області про скасування вимоги про сплату боргу, скасування рішення, скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1 або позивач) до Котовської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області (надалі - Котовська ОДПІ або відповідач), в якому позивач просить суд скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.09.2014 р. №Ф-, у якій зазначена сума недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 6368,14 грн.; скасувати рішення від 02.12.2014 р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 318,41 грн.; скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.09.2014 р. № на суму 249001,69 грн. за основним платежем та 62250,42 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; скасувати податкове повідомлення-рішення по податку на додану вартість від 23.09.2014 р. № на суму 293482,00 грн. за основним платежем та 73370,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила наступне. 09.09.2014р. ФОП ОСОБА_1 отримала податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.09.2014р. №Ф- (надалі - оскаржувана вимога), в якій зазначена сума недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 6368,14грн та рішення від 05.09.2014р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 638,81 грн. Вказані вимоги та рішення оскаржувалися позивачем в адміністративному порядку шляхом подання скарг до органів ДПС вищого рівня, але скарги позивача залишено без задоволення, а оскаржувані акти - без змін. 03.12.2014р. позивач отримала рішення від 02.12.2014р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 318,41 грн. 30.09.2014р. ФОП ОСОБА_1 отримала податкові повідомлення-рішення по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування ( ППР №1 від 23.09.2014р. на суму 249001,69 грн за основним платежем та 62250,42 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, та по податку на додану вартість № від 29.03.2014р. на суму 293482,00 за основним платежем та 73370,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. Вказані ППР також були оскаржені позивачем в адміністративному порядку до ГУ Міндоходів в Одеській області, але за результатами розгляду скарг залишені без змін.

Позивач не погоджується із оскаржуваними ППР з наступних підстав. Зазначені податки та штрафні санкції нараховані відповідачем за результатами документальної виїзної планової перевірки діяльності суб'єкта підприємницької діяльності - ФОП ОСОБА_1 на підставі Акту №71/15-04-17-01/НОМЕР_1 «Про результати документальної виїзної планової перевірки підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, р.н.о.к. НОМЕР_1, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період х 01.01.2011р. по 31.12.2013р., своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного соціального внеску за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р.».

У висновках ату перевірки встановлені порушення позивачем податкового законодавства, які призвели до завищення витрат, заниження чистого валового оподатковуваного доходу у 2013 році на суму 1467414,63 грн; заниження чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок за листопад 2013 року в сумі 6368,14 грн., завищення податкового кредиту з податку на додану вартість та зменшення податкового зобов'язання податку на загальну суму 293482,00 грн. Однак позивач не погоджується з висновками акту перевірки та зазначає наступне.

До суми витрат, визначених в ході перевірки, перевіряючими не були включені витрати, пов'язані з придбанням нафтопродуктів в постачальника ТОВ «Торговий Дім Ветек» та перевезення цих нафтопродуктів перевізником ТОВ «Сокар Транс». Ці витрати не були визнані документально підтвердженими. Підставою для таких висновків став Акт від 16.02.2014р. №1394/26-55-22-13-38809821 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Торговий Дім Ветек» () щодо підтвердження господарських відносин з постачальниками та покупцями за період з 01.08.2013р. по 28.02.2014р. Цей акт складено ДПІ Печерського району м. Києва, яким зафіксована неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Торговий Дім Ветек». Крім того, СУФР ДПІ Печерського району м. Києва складено висновок про результати відпрацювання ризикового платника податків оперативним підрозділом ГУ Міндоходів і зборів України. У цьому документі наявні певні висновки про відсутність за податковою адресою ТОВ «Торговий Дім Ветек» вивісок та поштових скриньок з надписом ТОВ «Торговий Дім Ветек». В СУФР ДПІ Печерського району м. Києва наявний висновок почеркознавчого дослідження експерта №145 від 28.03.2014р. щодо зразків підпису директора ТОВ «Торговий Дім Ветек» гр. ОСОБА_4 на реєстраційних документах підприємства, яким визначено, що підписи виконано різними особами. На підставі вказаних документів перевіряючими фактично визнані фіктивними господарські операції з придбання нафтопродуктів, здійснені між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Торговий Дім Ветек» та господарські операції з їх перевезення, здійснені між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Сокар Транс». Як вказує позивач, такі висновки суперечать Акту перевірки, в якому зазначено, що перевіркою щодо наявності фактів здійснення само зайнятою особою операцій з суб'єктами, які мають ознаки фіктивності, припинили діяльність на підставі рішення суду або щодо яких установчі документи, свідоцтва про державну реєстрацію, договори, первинні чи інші документи визнано судом недійсними тощо не встановлено. Також висновки Акту не відповідають фактичним обставинам, оскільки між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Торговий Дім Ветек» укладено договір на постачання нафтопродуктів №112-02/10/13 від 02.10.2013р., на виконання умов якого ТОВ «Торговий Дім Ветек» відвантажив на адресу ФОП ОСОБА_1 нафтопродукти на загальну суму 1451434,63 грн, у т.ч. ПДВ 293482, 00 грн. Постачальником та покупцем оформлено та надано один одному усі документи, які підтверджують виконання договору та наявність яких є обов'язковою згідно змісту договору (видаткові накладні, товарно-транспортні накладні та податкові накладні). З Акту перевірки вбачається, що підставами для донарахування податків став стан платника ТОВ «Торговий Дім Ветек» 7 - не знаходиться за місцезнаходженням. Позивач заперечує проти таких висновків, оскільки Акт ДПІ Печерського району м. Києва визначає стан платника податків на травень 2014р. у той час, коли господарські операції ТОВ «Торговий Дім Ветек» та ФОП ОСОБА_1 відбувалися у жовтні-грудні 2013 року. Зважаючи на це, на момент здійснення господарських операцій, а саме в жовтні-грудні 2013 року, ТОВ «Торговий Дім Ветек» було діючим підприємством, зареєстрованим в ЄДР т зареєстрованим платником ПДВ, а тому діяло законно, мало права та можливості для проведення господарської операції з ФОП ОСОБА_1

Як вказує позивач, до сум витрат, визначених у ході перевірки, перевіряючими не були включені витрати, пов'язані з перевезенням нафтопродуктів перевізником ТОВ «Сокар Транс». В Акті зазначено, що надані під час перевірки товарно-транспортні накладні оформлені з порушенням. А саме не вказано автопідприємство перевізник, водія якого підприємствоа здійснював перевезення, номер подорожнього листа пункт розвантаження, відсутні номер, серія, дата довіреностей та назва підприємства, з чого слідує, що ТОВ «Сокар Транс» не причетний до перевезення вантажу від ТОВ «Торговий Дім Ветек» до ФОП ОСОБА_1 Позивач з цим не погоджується, оскільки вважає, що на теперішній час в Україні немає нормативного акту, який би визначав обов'язкові реквізити товарно-транспортної накладної, а Інструкція про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи, затверджена спільним Наказом Міністерства статистики України, Міністерства транспорту України від 07.09.1996р. №228/253, не є обов'язковою для виконання. Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Мінтрансу України від 14.10.1997р. №363 не мають переліку обов'язкових реквізитів товарно-транспортної накладної. Крім того, у товарно-транспортних, наданих для перевірки, є відмітки відправника товару (ТОВ «Торговий Дім Ветек») та отримувача (ФОП ОСОБА_1), як цього і вимагають Правила перевезення вантажів. Таким чином, позивач вважає, що надані для перевірки ТТН є достатнім доказом факту перевезення нафтопродуктів від ТОВ «Торговий Дім Ветек» до ФОП ОСОБА_1

Загалом позивач вважає, що при проведенні перевірки працівники Котовської ОДПІ мали використовувати первинні документи платника податку ФОП ОСОБА_1, до яких не відносяться використані в ході перевірки Акт від 16.05.2014р. №1394/26-55-22-13/38809821 «про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Торговий Дім Ветек», висновок оперативного підрозділу ГУ Міндоходів і зборів України про результати відпрацювання ризикового платника податків, запит Відділу податкової міліції СУФР ДПІ у Печерському районі до ОУ ГУ Міндоходів у Сумській області або висновок почеркознавчого дослідження експерта №145 від 28.03.2014р.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях.

В судовому засіданні, встановивши відсутність необхідності виклику свідків чи експертів, судом поставлено на обговорення питання щодо продовження розгляду справи в письмовому провадженні.

Сторони проти розгляду справи в письмовому провадженні не заперечувала.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відтак суд ухвалив про розгляд справи в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, надані сторонами докази, судом встановлені наступні обставини та факти.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Котовської міської ради Одеської області 27.01.1994 року за №2000579 (а.с. 81).

27.01.1994р. ФОП ОСОБА_1 узято на податковий облік в органах державної податкової служби за №38, станом на момент виникнення спірних правовідносин перебуває на обліку у Котовській ОДПІ (а.с.82), та згідно свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість №100040236 від 11.05.07 року є платником ПДВ (а.с.83).

Згідно Торгового патенту Серії НОМЕР_2, виданого Красноокнянським відділом Котовської ОДПІ 01.04.2011р., ФОП ОСОБА_1 надано право на здійснення підприємницької діяльності у сфері роздрібної торгівлі нафтопродуктами (Т.2, а.с.22). Відповідно до Патенту на право здійснення торговельної діяльності Серії НОМЕР_3, виданого Котовською ОДПІ ФОП ОСОБА_1 31.12.2010р., місцезнаходженням структурного (відокремленого) підрозділу, пункту продажу товарів, пункту з надання побутових послуг, обмінного пункту, грального місця (або-виїзна торгівля) (а саме: АЗС) є АДРЕСА_1 (Т.2. а.с.21).

Як вбачається з договорів оренди нерухомого майна №156 та №157 від 10.11.2011р., укладених між ТОВ «Рута Нова-К» та ФОП ОСОБА_1, останній на праві оренди належать Автозаправна станція №2 за адресою: АДРЕСА_2 та Автозаправна станція №2 за адресою: АДРЕСА_3 (Т.2, а.с. 54-58).

02.10.2013р. між ТОВ «Торговий Дім Ветек» (Постачальник) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) укладено Договір №112-02/10/13 поставки нафтопродуктів (надалі - Договір поставки), згідно умов якого Покупець зобов'язується оплачувати та приймати нафтопродукти, що узгоджені Сторонами до постачання відповідно до Специфікацій до даного Договору. П. 2.1. Договору поставки визначено, що Товаром є нафтопродукти, що реалізуються ТОВ «Торговий Дім Ветек» (Т.2, а.с. 8-12).

27.05.2013р. між ТОВ «Сокар Транс» (Перевізник) та ФОП ОСОБА_1 (Замовник) укладено Договір про надання транспортних послуг №27.05.13-1 (надалі - Договір про надання транспортних послуг), відповідно до умов якого Перевізник зобов'язується прийняти вантаж від Замовника або будь-якого іншого Відправника (особи, яка має відповідні повноваження, що надані їй Замовником), доставити вантаж з місця відправлення до місця призначення та передати такий вантаж Одержувачу (особі, яка має відповідні повноваження, надані їй Замовником), а Замовник зобов'язується прийняти такі послуги Перевізника та оплатити останньому їх вартість на умовах, визначених даним Договором (Т.2, а.с. 13-14).

В період з 12.08.2014р. по 29.08.2014р. на підставі Наказу Котовської ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеської області №341 від 25.07.2014р., плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання на 3 квартал 2014р. посадовими особами Котовської ОДПІ проведено документальну виїзну планову перевірку діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р., про що складено Акт №71/15-04-17-01/НОМЕР_1 від 05.09.2014р. «Про результати документальної виїзної планової перевірки підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, р.н.к.п.о. НОМЕР_1, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період х 01.01.2011р. по 31.12.2013р., своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного соціального внеску за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р.» (надалі - Акт перевірки) (Т.1, а.с. 18-73).

Згідно висновків Акту перевірки, перевіркою встановлені порушення ФОП ОСОБА_1: п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п.п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, що призвело до завищення витрат, заниження чистого оподатковуваного доходу у 2013 році на суму 1467414,63 грн, в т.ч. за жовтень - 488740,83 грн., листопад - 835417,04 грн., грудень - 143256,76 грн. та заниження суми податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2013 рік на 249001,69 грн.; пп.2 п.1 ст.7, ч. 11ст.8 та п.2ст. 6 Закону України « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010р.: встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок за листопад 2013 року в сумі 18352,00 грн. та встановлено заниження єдиного внеску за листопад 2013 року в сумі 6368,14 грн.; п. 44.1, п.44.6, п.198.1, п. 198.3, п.198.6 ст. 198, п. 201.1, п.201.6., п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р. №996-XIV, із змінами і доповненнями, п. 18 Порядку «про затвердження Форми податкової накладної», затвердженого Наказом Міндоходів від 14.01.2014р. №10, зареєстровано у Мінюсті від 22.11.2011р. №1333/20071, із змінами та доповненнями та п.6 Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форми реєстру виданих та отриманих податкових накладних та порядку його ведення», зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України від 01.02.2013р. за №201/22733, із змінами та доповненнями, що призвело до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість, та зменшення податкового зобов'язання податку на загальну суму - 293482,00 грн.: у жовтні 2013р. - 97748,00 грн., листопаді 2013р. - 167083,00 грн., грудні 2013р. - 28651, 00 грн.

На підставі Акту перевірки Котовською ОДПІ прийняті податкові повідомлення-рішення від 23.09.2014р.: № форма «Р», за яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 311252, 11 грн. (у тому числі 249001, 69 грн. - за основним платежем та 62250,42 грн. - за штрафними санкціями) (Т.1, а.с.16), та №, за яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 366852,50 грн. (у т.ч. 293482, 00 грн - за основним платежем та 73370, 50 грн. - за штрафними санкціями) (Т.1, а.с.17), Рішення №1 від 05.09.2014р. про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 638, 81 грн. (Т.1, а.с.14), Рішення № від 02.12.2014р. про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 318, 41 грн. (Т.1, а.с. 15) та сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.09.2014р. №Ф-, якою вимагається сплатити суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 6368, 14 грн (Т.1, а.с. 13).

Не погоджуючись із вказаними рішеннями Котовської ОДПІ, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку, проте оскаржувані рішення залишено без змін, а скарги ФОП ОСОБА_1 - без задоволення (Т. 1, а.с. 242-246, Т.2, а.с.1-7).

Не погодившись з результатами розгляду своїх скарг органами Державної фіскальної служби, ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши надані сторонами докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, якими регулюються спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з Акту перевірки, перевіркою правильності визначення витрат, відображених у деклараціях про отримані доходи від підприємницької діяльності, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу та документально підтверджених, з даними про суми витрат, визначеними в ході перевірки, встановлено завищення ФОП ОСОБА_1 валових витрат за 2013 рік на суму 1467414,63 грн. До такого висновку перевіряючі особи дійшли, виходячи з наступного.

Згідно видаткових накладних, рахунків на оплату, платіжних доручень ФОП ОСОБА_1 придбала у ТОВ «Торговий Дім Ветек» нафтопродукти. Останній знаходився на обліку у ДПІ у Печерському районі м. Києва ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області, стан платника податків - 7, який не знаходиться за місцезнаходженням. Основний вид діяльності - неспеціалізована оптова торгівля . Засновник, керівник та головний бухгалтер в одній особі - ОСОБА_4 ДПІ у Печерському районі м. Києва при здійсненні відповідних заходів з метою проведення зустрічної звірки ТОВ «Торговий Дім Ветек» складено Акт від 16.05.2014р. №1394/26-55-13/38809821 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Торговий Дім Ветек» () щодо підтвердження господарських відносин з постачальниками та покупцями за період з 01.08.2013р. по 28.02.2014р. СУФР ДПІ у Печерському районі м. Києва складено висновок про результати відпрацювання ризикового платника податків оперативним підрозділом ГУ Міндоходів і зборів України, відповідно до якого: за податковою адресою ТОВ «Торговий Дім Ветек» не знаходиться; направлено запит відділом податкової міліції СУФР ДПІ у Печерському районі до ОУ ГУ Міндоходів у Сумській області,з метою опитування ОСОБА_4 на рахунок причетності до ведення господарської діяльності підприємства; проведено почеркознавче дослідження зразків підпису директора ТОВ «Торговий Дім Ветек» гр. ОСОБА_4 на реєстраційних документах підприємства. Згідно висновку експерта №145 від 28.03.2014р. підписи виконані різними особами. Згідно аналітичної довідки на підприємстві працює 1 особа, заробітна плата не відома, основні засоби відсутні. Враховуючи викладене, перевіряючі особи дійшли висновку, що встановити реальність здійснення господарських операцій не виявилось можливим.

В Акті перевірки також зазначено, що Головним слідчим управлінням МВС України розслідується кримінальне провадження №0000076 від 24.02.2014р. за фактами неправомірних дій службових осіб групи компаній «Східно-європейська паливно-енергетичная компанія» за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 204, ст. 212, ч.2 ст. 364, ч. 1 ст. 364-1 КК України, а також щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 27, ч.2 ст. 205, ч.3 ст.27, ч.3ст.209, ч.3 ст.27, ч.3 ст. 358, ч.3 ст. 27, ст. 358 КК України, про що перевіряючим стало відомо з листа ГУ Міндоходів в Одеській області від 21.08.2014р. №8666/7/15-32-22-08-11. Під час досудового розслідування встановлено, що протягом 2012-2014рр. на територію України здійснювались ввезення нафтопродуктів з метою подальшого їх транзиту, які в дійсності реалізовувалися в межах держави без сплати належних податків, зборів та платежів. У вказаній злочинній схемі використовувалися юридичні особи, підконтрольні ОСОБА_5, у тому числі ТОВ «Торговий Дім Ветек», ПАТ «Одеський нафтопереробний завод». Таким чином, у зв'язку з не підтвердженням податкового зобов'язання з ПДВ по фінансово-господарським відносинам з контрагентами - постачальниками, у ТОВ «Торговий Дім Ветек» відсутні об'єкти оподаткування з податку на додану вартість по операціях з продажу товарів (послуг) по контрагентам-покупцям. Також, у зв'язку з відсутністю за місцезнаходженням платника податків, непричетністю директора до господарської діяльності товариства, відсутністю підтверджуючих первинних документів щодо взаємовідносин між ТОВ «Торговий Дім Ветек» та його контрагентами, не встановлено факту передачі товару (надання послуг) від контрагентів-постачальників ТОВ «Торговий Дім Ветек» до контрагентів-покупців - ФОП ОСОБА_1 Видаткові накладні складені не належним чином, підписи не відповідають дійсному підпису керівника, що не дає права для включення ФОП ОСОБА_1 до витрат сум по придбанню паливно-мастильних матеріалів на загальну суму 1451434,63 грн.

Згідно Акту перевірки, перевіркою також встановлено порушення заповнення товарно-транспортних накладних на перевезення нафтопродуктів перевізником ТОВ «Сокар Транс», а саме: не вказано автопідприємство перевізник, водій якого підприємства здійснював перевезення, номер подорожнього листа, пункт розвантаження, відсутній номер, серія, дата довіреностей та назва підприємства, з чого слідує, що ТОВ «Сокар Транс» не причетний до перевезення вантажу від ТОВ «Торговий Дім Ветек» до ФОП ОСОБА_1, а витрати на перевезення вантажу неправомірно включені до вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю, на загальну суму - 31195,50 грн. згідно актів виконаних робіт за жовтень-грудень 2013р.

Висновок посадових осіб Котовської ОДПІ щодо завищення суми податкового кредиту в сумі 293482,00 грн, як це вбачається зі змісту Акту перевірки, ґрунтується на тому, що ФОП ОСОБА_1 включено до реєстрів отриманих податкових накладних та до декларації з податку на додану вартість суми ПДВ по податкових накладних, заповнених х порушенням, а саме: по податкових накладних, отриманих від ТОВ «Торговий Дім Ветек» та ТОВ «Сокар Транс». Зокрема, податкові накладні ТОВ «Торговий Дім Ветек» складені та підписані особою, яка не уповноважена та не має відношення до фінансово-господарської діяльності ТОВ «Торговий Дім Ветек». Податкові накладні, які заповнені з порушенням, втрачають свою функцію звітного та розрахункового документа, а суми податку на додану вартість, що віднесені до податкового кредиту на підставі цих податкових накладних є не підтверджені. Таким чином, підприємство не мало підстав для включення вищевказаних податкових накладних до реєстрів отриманих податкових накладних та декларацій з ПДВ.

В письмових запереченнях до адміністративного позову, обґрунтовуючи правомірність винесення оскаржуваних рішень, відповідач висловив позицію та навів доводи, які відповідають висновкам Акту перевірки.

Відносини, які виникають з приводу справляння податків і зборів, порядок адміністрування податків і зборів, права та обов'язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства в Україні регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 20.1.4 ст.20 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) встановлено право органів державної податкової служби проводити перевірки платників податків, але даною нормою законодавство чітко визначено, що ці перевірки повинні проводитися в порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених ПК України, а фактичні перевірки - ПК України та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Пунктом 200.1 ст. 200 ПКУ встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п. 200.2 ПКУ). Згідно п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПКУ (в редакції станом на час вчинення господарських операцій) датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 138.1. ст. 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.138.2. ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Згідно з п.п. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139 ПК України, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Пунктом 198.2. статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п.201.4 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Згідно з приписами п.201.10 ст.201 Податкового кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту.

Отже, з вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

На підтвердження факту здійснення господарських операцій позивачем надано до суду первинну бухгалтерську документацію, перевізні документи (товарно-транспортні накладні), в яких відображено здійснення господарських операцій позивача з контрагентами - ТОВ «Торговий Дім Ветек» та ТОВ «Сокар Транс». Зокрема, в матеріалах справи містяться: рахунки на оплату палива, видаткові та податкові накладні, платіжні доручення про здійснення оплати постачання нафтопродуктів, товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів, заявки на доставку нафтопродуктів, акти надання послуг (Т.1, а.с. - 165).

Статтею 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог п.2 ст.3 зазначеного Закону бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704 (зі змінами та доповненнями), відповідно до якого первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Крім того, право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наступних умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов'язкові реквізити.

Юридичним фактом, який породжує право платника на податкову вигоду (зокрема, у вигляді права на зменшення об'єкта оподаткування ПДВ на суму податкового кредиту), є реальність господарської операції. За відсутністю факту придбання товарів відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту.

Відтак, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів чи сплати грошових коштів. До того ж, наявність цивільно-правового договору також не є безумовним свідченням правомірності та реальності вчинення платником податку господарської операції навіть у тому разі, якщо такий договір не визнано недійсним у судовому порядку.

Таким чином, податкові зобов'язання та податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до презумпції правомірності правочину всі укладені підприємством правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі позовної заяви зацікавленої особи після повного та всебічного судового розгляду.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Крім того, згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З огляду на вище зазначене, суд не погоджується із висновками відповідача стосовно відсутності підтвердження реальності господарських операцій між ТОВ «Торговий Дім Ветек» та ФОП ОСОБА_1, які ґрунтуються виключно на посиланнях на документи, які не носять обов'язкового юридичного характеру - листи вищих органів ДПС, запити тощо.

Але при цьому суд вважає за необхідне вказати на таке.

Як вже зазначалося, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

При цьому реальність господарської операції між постачальником та замовником повинна бути підтверджена не лише наявною цивільно-правовою угодою, а й фактом реального постачання товарів або надання послуг.

Як вказувалося раніше, між ТОВ «Торговий Дім Ветек» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір на постачання нафтопродуктів. З метою перевезення нафтопродуктів з місця ї зберігання до АЗС, які на праві оренди належать позивачеві, ФОП ОСОБА_1 укладено договір з ТОВ «Сокар Транс» (Т.2, а.с. 13-14).

Відповідно до п. 2.3. зазначеного договору прийом Перевізником вантажу до транспортування, а також передача вантажу Одержувачу підтверджується видатковими документами на перевезення вантажу (товарно-транспортними накладними або актами приймання-передачі вантажу від Замовника (відправника) до Перевізника, та від Перевізника до Одержувача вантажу.

Позивачем надані до суду товарно-транспортні накладні на перевезення нафтопродуктів (Т.1, а.с. 105, 106, 114, 115, 127, 128, 129, 143, 144, 145, 157, 158, 159).

Єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів визначається Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпустку та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 р. N281/171/578/155 (надалі - Інструкція N281/171/578/155).

Інструкція N281/171/578/155 поширюється на всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів. Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (далі - підприємства).

Відповідно до п. 5.4.1 Інструкції N281/171/578/155 перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом здійснюється згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України від 14 жовтня 1997 року N363, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за N128/2568 (надалі - Наказ №363), та ГОСТ 27352-87 "Автотранспортные средства для заправки и транспортирования нефтепродуктов. Типы, параметры и общие технические требования".

Відповідно до п. 11.1 Наказу №363 основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів.

Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається (п. 11.3 Наказу №363).

Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля (п. 11.4 Наказу №363).

Згідно з п. 11.5 Наказу №363 товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Час прибуття (вибуття) автомобіля для завантаження і розвантаження Замовник зобов'язаний зазначати відповідно до пунктів 8.25 і 8.26 цих Правил (п. 11.9 Наказу №363).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надавалися перевіряючим особам дорожні листи на перевезення вантажу.

Також, дослідивши надані позивачем ТТН, суд дійшов висновку, що згідно відомостей, зазначеним в ТТН, неможливо встановити факту доставки нафтопродуктів від ТОВ «Торговий Дім Ветек» до АЗС, що належать на праві оренди ФОП ОСОБА_1

Зокрема, в наданих позивачем ТТН не міститься відомостей щодо пункт розвантаження товару, прізвища, ім'я по батькові та посади відповідальної особи замовника Одержувача товару, дати і часу прибуття товару до вантажоодержувача. Крім того, у ТТН №3945 від 30.10.2013р., №3946 від 30.10.2013р. в графі «Замовник (Платник)» зазначено «ООО «Пальмира Ойл Трейдинг»», при цьому вантажоотримувачем вказано ФОП ОСОБА_1 Однак позивачем до суду не надавались жодні документальні дані щодо господарських відносин між «ООО «Пальмира Ойл Трейдинг»» та ФОП ОСОБА_1

Отже, з досліджених матеріалів суд дійшов висновку, що надані позивачем ТТН не можуть бути належним доказом фактичного постачання нафтопродуктів від ТОВ «Торговий Дім Ветек» до ФОП ОСОБА_1

З огляду на зазначене, суд погоджується з висновками відповідача щодо неправомірності віднесення позивачем до сум витрат, пов'язаних з придбанням нафтопродуктів в постачальника ТОВ «Торговий Дім Ветек» та перевезення цих нафтопродуктів перевізником ТОВ «Сокар Транс».

Відтак, оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 23.09.2014р. № форми «Р», за яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 311252, 11 грн. (у тому числі 249001, 69 грн. - за основним платежем та 62250,42 грн. - за штрафними санкціями) та №, за яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 366852,50 грн. (у т.ч. 293482, 00 грн - за основним платежем та 73370, 50 грн. - за штрафними санкціями) є правомірними та скасуванню не підлягають.

Стосовно вимоги позивача про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.09.2014 р. №Ф-, у якій зазначена сума недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 6368,14 грн. та рішення від 02.12.2014 р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 318,41 грн. суд вказує наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Частинами 7, 8, 11 статті 9 вказаного Закону України передбачено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом є календарний місяць.

Згідно з ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску. Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Відповідно до п. 6.3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міндоходів України від 09.09.2013 року № 455, органи доходів і зборів надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках: якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника про суми доходу (прибутку) фізичних осіб - підприємців чи осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів у повідомленнях-розрахунках, де визначено суми єдиного внеску, які підлягають доплаті; якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Пунктом 6.4 розділу VI вказаної Інструкції регламентовано порядок формування вимоги про сплату боргу. Так, вимога про сплату боргу формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з карток особових рахунків платників за формою відповідно до додатку 4 до вказаної Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 5 до вказаної Інструкції (для платника - фізичної особи).

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана вимога сформована на підставі Акту перевірки.

В розділі 2.4.3 Акту перевірки зазначено, що перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7%, встановлено відхилення в 2013 році в сумі 6368,14 грн. В свою чергу, таке відхилення спричинено завищенням ФОП ОСОБА_1 сум чистого оподатковуваного доходу (що вбачається з п. 2.4 Акту перевірки).

Пунктом 177.2 ст. 177 ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Оскільки судом встановлено неправомірність віднесення позивачем до сум витрат тих витрат, які не підтверджені належними документальними доказами, то й донарахування відповідачем сум єдиного соціального внеску, суд вважає правомірним.

Водночас, повноваження контролюючого органу щодо формування вимог про сплату боргу встановлено положеннями чинного законодавства України, зокрема ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 05.09.2014 р. №Ф- є правомірною та скасуванню не підлягає.

Стосовно оскаржуваного позивачем рішення від 02.12.2014 р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 318,41 грн. суд вказує наступне.

Судом встановлено, що 05.09.2014р. відповідачем прийнято рішення №, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафна санкції у розмірі 636,81 грн. (Т.1, а.с.14). При цьому суд звертає увагу, що позивач не оскаржує вказане рішення в судовому порядку.

02.12.2014р. Котовською ОДПІ прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого внеску, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штраф у сумі 318, 41 грн. (Т.1, а.с. 15).

Статтею 11 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, у тому числі, за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Таким чином, відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, діяв у межах повноважень, наданий йому зокрема ст. 11 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а тому зазначене рішення є правомірним та скасуванню не підлягає.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.98 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" встановлені такі ставки судового збору: за подання до адміністративного позову немайнового характеру - 0,06 розміру мінімальної заробітної плати, за подання позову майнового характеру - 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Позивачем в адміністративному позові заявлено майнового характеру на загальну суму 684791,16 грн.

Сума судового збору, яку відповідно до вимог Закону України "Про судовий збір" належить сплатити позивачеві, становить 4872 грн. (оскільки ставка судового збору перевищує 4 розміри мінімальної заробітної плати).

Згідно вимог ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", з 1 січня 2014 року мінімальний розмір заробітної плати в місячному розмірі становить - 1218 гривні.

При подачі адміністративного позову позивачем сплачено судовий збір у сумі 487,20 грн. (згідно платіжного доручення №321 від 04.12.2014р.) (Т.1, а.с.3).

За таких умов суд дійшов висновку, що з позивача у відповідності до вищенаведених норм належить стягнути залишок суми судового збору в розмірі 4384,80 грн.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 6, 9, 69-71, 86, 158-163, 167, 183-2, 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Котовської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області про скасування вимоги про сплату боргу, скасування рішення, скасування податкових повідомлень-рішень, - відмовити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 4384,80 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні вісімдесят копійок) (отримувач коштів ГУДКСУ в Одеській області, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37607526, банк отримувача: ГУДКСУ в Одеській області, код банку отримувача (МФО) 828011, рахунок отримувача 4005, код класифікації доходів бюджету 22030001, призначення платежу «Судовий збір за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Одеський окружний адміністративний суд, ).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.М.Токмілова

В задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Котовської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області про скасування вимоги про сплату боргу, скасування рішення, скасування податкових повідомлень-рішень, - відмовити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 4384,80 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні вісімдесят копійок) (отримувач коштів ГУДКСУ в Одеській області, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37607526, банк отримувача: ГУДКСУ в Одеській області, код банку отримувача (МФО) 828011, рахунок отримувача 4005, код класифікації доходів бюджету 22030001, призначення платежу «Судовий збір за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Одеський окружний адміністративний суд, ).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.