Справа № 826/1058/15
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1058/15 Головуючий у 1-й інстанції: Клочкова Н.В. Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого суддів при секретарі Хрімлі О.Г., Ганечко О.М., Літвіної Н.М., Архіповій Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання незаконною постанови, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання незаконною постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Новак Г.М. від 19 листопада 2014 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 45014483; зобов`язання відновити виконавче провадження ВП № 45014483 з примусового виконання виконавчого листа № 826/2396/14, виданого 06 жовтня 2014 року Окружним адміністративним судом міста Києва, про зобов`язання Київського міського військового комісаріату оформити та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві необхідні документи для проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 у зв`язку зі змінами загальної вислуги років, яка становить 21 рік 11 місяців 28 днів.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 19 листопада 2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Новак Г.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 45014483 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 подано довідку до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про загальну вислугу років ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з постановою про закінчення виконавчого провадження та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що 10 жовтня 2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Новак Г.М. за результатами розгляду виконавчого листа № 826/2396/14, виданого 06 жовтня 2014 року Окружним адміністративним судом міста Києва, про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 оформити та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві необхідні документи для проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 у зв`язку зі змінами загальної вислуги років, яка становить 21 рік 11 місяців 28 днів, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 45014483.

17 листопада 2014 року до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві надійшов лист від ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо донарахування загального строку вислуги років військової служби підполковника у запасі ОСОБА_1 з урахуванням періоду навчання в Московському суворовському училищі до загального строку військової служби в кількості 1 рік 10 місяць 14 днів, загальна вислуга становить 21 рік 11 місяців 28 днів (20 років 01 місяць 14 днів + 1 рік 10 місяць 14 днів).

Крім того, Київський міський військовий комісаріат разом з листом від 11 листопада 2014 року подав до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві розрахунок вислуги років військовослужбовця на пенсію.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 на виконання вимог виконавчого листа № 826/2396/14, виданого 06 жовтня 2014 року Окружним адміністративним судом міста Києва, подано довідку про розрахунок вислуги років із супровідним листом вх. 20361/04 від 17 листопада 2014 року до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про загальну вислугу років позивача.

Крім того, судом першої інстанції направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві судовий запит від 05 лютого 2015 року з проханням надати суду інформацію з підтверджуючими доказами, чи подавав Київський міський військовий комісаріат до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві необхідні документи для проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 у зв`язку зі змінами загальної вислуги років, яка становить 21 рік 11 місяців 28 днів.

09 лютого 2015 року до суду першої інстанції надійшов лист від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на судовий запит від 05 лютого 2015 року з доказами, а саме: листом ІНФОРМАЦІЯ_2 № 8112 від 11 листопада 2014 року (вх. 20361/04 від 17 листопада 2014 року) та розрахунком вислуги років військовослужбовця на пенсію, за змістом яких Київським міським військовим комісаріатом здійснено донарахування загального строку вислуги років військової служби підполковника у запасі ОСОБА_1 з урахуванням періоду навчання в Московському суворовському училищі до загального строку військової служби в кількості 1 рік 10 місяць 14 днів, загальна вислуга становить 21 рік 11 місяців 28 днів.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

За змістом ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов`язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 вказаного Закону, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 17 вказаного Закону, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 3) судові накази; 4) виконавчі написи нотаріусів; 5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу; 8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу; 9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно з пп. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 вказаного Закону, про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 4.9.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15 грудня 1999 року, виконавче провадження підлягає закінченню державним виконавцем у випадках: фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з п. 4.9.2 вказаної Інструкції, про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову (додаток 13), яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ, або за належністю до іншого органу державної виконавчої служби. До копії постанови державний виконавець додає виконавчий документ, який повертається органу, що його видав, або стягувачу, або передається за належністю. Копію виконавчого листа державний виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження.

Згідно з п. 18 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 13 грудня 2010 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» у редакції Постанови Вищого адміністративного суду України № 5 від 21 травня 2012 року, державний виконавець зобов`язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду згідно з виконавчим листом № 826/2396/14, виданим 06 жовтня 2014 року Окружним адміністративним судом міста Києва, фактично виконано Київським міським військовим комісаріатом у повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи, а тому державний виконавець здійснив усі необхідні заходи щодо примусового виконання рішення суду, а тому обґрунтовано закінчив виконавче провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що відповідач під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 19 листопада 2014 року діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15 грудня 1999 року, а тому оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження є законною та обґрунтованою.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем надано достатньо доказів правомірності дій щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 19 листопада 2014 року, що підтверджується наявними матеріалами справи та наведеними законодавчими нормами.

Доводи апелянта спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2015 року - без змін.

Повний текст ухвали виготовлений 06 березня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Г. Хрімлі

Судді О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя Хрімлі О.Г.

Судді: Літвіна Н. М.

Ганечко О.М.