Справа № 2а-5972/11/1470
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 2а-5972/11/1470

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Яковлева Ю.В.,

Жука С.І.,

за участю секретаря судового засідання - Худика С.А..

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 березня 2012р. в справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

09.08.2011р. фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2.) звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва (далі - ДПІ), в якому з урахуванням доповнень просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.03.2011р. № про застосування штрафних санкцій за неотримання патенту в розмірі 5 040 грн., № про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки в розмірі 288 568,85грн. та № про збільшення грошового зобов'язання з ПДФО на 15 869,87 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в ході перевірки прийшов до невірних висновків про перевищення обсягу виручки за 2008-2009рр., не оприбуткування частини доходу від продажу продукції. Позивач наполягає, що він, як платник єдиного податку, який знаходиться на спрощеній системі оподаткування, не порушував порядку оподаткування доходу, вимог щодо знаходження на спрощеній системі оподаткування та оприбуткування готівки.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що прийняті податкові повідомлення-рішення відповідають вимогам закону.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 березня 2012р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняттям нового - про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлені та вбачаються з матеріалів справи наступні обставини.

Позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 17.12.2003р., є платником єдиного податку, та з 04.01.2007р. - платником ПДВ, з 01.01.2008р. по 31.12.2010р. здійснював господарську діяльність на спрощеній системі оподаткування (стор. 3-4 акту перевірки, т.2 а.с.186-188).

Плановою перевіркою дотримання ФОП ОСОБА_2 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2008р. по 31.12.2010р., за результатами якої 23.02.2011р. складено акт № 209/170208/НОМЕР_4, встановлено порушення позивачем:

- п.4 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998р. № 727/98 (далі - Указу № 727/98), п.8 Порядку видачі свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом ДПА України від 29.10.1999р. № 599, яке виразило у неналежному веденні обліку доходів та витрат за період, що перевірявся,

- ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992р. № 13-92 з урахуванням п.22.10 ст.22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003р. № 889, внаслідок чого занижено ПДФО на 13 465,06 грн.

- п.п.2.2,2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 р. № 637, а саме: не оприбуткування в повному розмірі фактично отриманої готівки за 2008-2009рр., яка в подальшому була видана із каси згідно касових ордерів, як повернення фінансової допомоги на загальну суму 122 485 грн.,

- п.п.1,2 ст.3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» від 23.03.1996р. № 98/96, а саме: здійснення торгівельної діяльності за готівку без придбання патенту.

До таких висновків податковий орган прийшов внаслідок встановлення завищення позивачем ліміту виручки за 2008-2009рр. внаслідок не врахування у складі доходу поворотної фінансової допомоги. Враховуючи, що позивач з 2009р. мав знаходитися на загальній системі оподаткування, для здійснення роздрібної торгівлі він мав придбати патент.

На підставі акту перевірки, 17.03.2011р. прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № про застосування штрафних санкцій за неотримання патенту в розмірі 5 040 грн.,

- № про визначення грошового зобов'язання з ПДФО на 16 831,32 грн., в т.ч. за основним платежем на суму 13 465,06 грн. та штрафними

санкціями - 3366,27 грн.,

- № про застосування штрафних санкцій за порушення норм з

регулювання обігу готівки в розмірі 288 568,85грн.

Позивач скористався правом на адміністративне оскарження прийнятих рішень. 26.05.2011р. ДПА у Миколаївській області прийняла рішення № 1454/10/25-014, яким частково задовольнила скаргу ФОП ОСОБА_2, змінивши ППР № , а саме збільшила грошове зобов'язання з ПДФО за основним платежем на 2 404,81 грн. та скасувала штрафні санкції.

На підстав прийнятого рішення ДПІ 08.08.2011р. прийняла нове податкове

повідомлення-рішення № про збільшення грошового зобов'язання з ПДФО

на 15 869,87 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові, виходив з правомірності та законності прийнятих податкових повідомлень-рішень.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Абзацом 2 статті 1 Указу Президента України № 727/98 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

За приписами абзацу 5 статті 1 цього Указу виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Відповідно до положень пункту 1.31 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994р. № 334/94, продаж товарів - це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію, незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем операції з надання товарів у межах договорів комісії, схову (відповідального зберігання), доручення, інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу прав власності на такі товари. Продаж результатів робіт (послуг) - це будь-які операції цивільно-правового характеру з надання результатів робіт (послуг), з надання права на користування або на розпоряджання товарами, у тому числі нематеріальними активами та іншими ніж товари, об'єктами власності за компенсацію, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг). Продаж результатів робіт (послуг) включає, зокрема, надання права на користування товарами у межах договорів лізингу (оренди), продаж, передачу права на підставі авторських або ліцензійних договорів, а також інші способи передачі об'єктів авторського права, патентів, знаків для товарів і послуг, інших об'єктів права інтелектуальної, в тому числі промислової, власності.

За приписами підпунктів 1.22.1, 1.22.2 пункту 1.22 статті 1 Закону № 334/94 поворотна фінансова допомога - це сума коштів, передана платнику податку згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами, які не передбачають відповідної компенсації чи повернення таких коштів (за винятком бюджетних дотацій і субсидій), або без укладання таких угод. Поворотна фінансова допомога - це сума коштів, передана платнику податку у користування на визначений строк відповідно до договорів, які не передбачають нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами.

Згідно пп.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону № 334/94 суми поворотної фінансової допомоги включаються платником податку до складу доходів у звітному періоді, якщо залишаються неповерненими на кінець такого звітного періоду. У разі коли у майбутніх податкових періодах платник податку повертає таку поворотну фінансову допомогу (її частину) особі, яка її надала, такий платник податку збільшує суму валових витрат на суму такої поворотної фінансової допомоги (її частини) за наслідками податкового періоду, в якому відбулося таке повернення. При цьому валові доходи такого платника податку не збільшуються на суму умовно нарахованих процентів, а податкові зобов'язання особи, що надала поворотну фінансову допомогу, не змінюються як при її видачі, так і при її зворотному отриманні.

Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що поворотна фінансова допомога, яка повернута у той самий податковий період, що і надійшла, не є виручкою від здійснення підприємницької діяльності, а тому не повинна враховуватись у складі доходів платника податку.

З акту перевірки вбачається, що ДПІ в ході перевірки встановила отримання ФОП ОСОБА_2 у січні-квітні 2008р. на розрахунковий рахунок у банку поворотної фінансової допомоги в розмірі 60 000 грн., яка повернута готівкою протягом лютого-травня 2008р. Також податковим органом встановлено отримання позивачем фінансової поворотної допомоги в протягом березня-грудня 2009р. розмірі 68 715 грн., які повернуті позивачем у тому ж 2009р. в розмірі 62 485 грн.(стор.8-9 акту перевірки).

Позивач, спростовуючи доводи податкового органу про повернення фінансової допомоги в 2009р. не в повному обсязі, зазначає, що ДПІ помилково не врахувала повернення 6 230 грн. по видатковому касовому ордеру № 10 від 17.04.2009р.(т.2 а.с.55).

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що оскільки позивач в повному обсязі повернув фінансову допомогу в тому ж податковому періоді, що і отримав, вказані грошові кошти не повинні враховуватися у складі його виручки від здійснення підприємницької діяльності за 2008-2009рр.

Відтак, висновки податкового органу, з якими погодився суд першої інстанції, про завищення ФОП ОСОБА_2 ліміту виручки за 2008-2009рр., яке сталося внаслідок неврахування у складі доходу поворотної фінансової допомоги, що призвело до заниження ПДФО за 2009-2010рр., є необґрунтованими та незаконними, в зв'язку із чим ППР від 08.08.2011р. № про збільшення грошового зобов'язання з ПДФО на 15 869,87 грн. підлягає скасуванню.

Висновки про порушення позивачем п.п.1,2 ст.3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» від 23.03.1996р. № 98/96, а саме: здійснення торгівельної діяльності за готівку без придбання патенту, є пов'язаними з порушенням щодо завищення ліміту виручки, оскільки податковий орган вважав, що з 2009р. позивач мав знаходитися на загальній системі оподаткування та для здійснення роздрібної торгівлі він мав придбати патент.

Враховуючи, що доводи податкового органу про перевищення позивачем ліміту виручки не підтвердились, відсутні підстави для висновку про необхідність придбання позивачем патенту. Зазначене свідчить про незаконність ППР 17.03.2011р. № , яким на позивача накладений штраф в розмірі 5 040 грн. за неотримання патенту.

Судова колегія вважає також недоведеними доводи ДПІ про порушення ФОП ОСОБА_2 норм законодавства з регулювання обігу готівки.

Посилаючись на порушення позивачем п.п.2.2,2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 р. № 637, податковий орган, з яким погодився суд першої інстанції, вважав встановленим факт неоприбуткування в повному розмірі фактично отриманої готівки за період 2008-2009рр., яка в подальшому була видана із каси згідно касових ордерів, як повернення фінансової допомоги на загальну суму 122 485 грн. (стор.17 акту перевірки).

Пункт 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 р. № 637, про порушення якого зазначає ДПІ через неповне оприбуткування позивачем готівки в касі передбачає, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Підприємствам, яким Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку.

Відповідно до п.6 ст.9 Закону № 265 в редакції, чинної на час проведення перевірки, реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок.

Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що фізичні особи-підприємці, що сплачують єдиний податок, здійснюють оприбуткування готівки наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день шляхом відображення у відповідній книзі обліку.

Фінансова допомога у 2008-2009рр. надійшла до позивача на розрахунковий рахунок в банку, що підтверджується даними перевірки, тому позивач не повинен відображати ці кошти у книзі обліку доходів та витрат.

Повернення допомоги відбулось готівковими коштами (стор.8-9 акту). Спроможність повернення готівковими коштами фінансової допомоги позивач підтверджує наявністю станом на 01.01.2008р. в касі магазину грошової суми в розмірі 86 975,36 грн.(т.2 а.с.58) та поточним надходженням готівки за проданий товар. Згідно даних книги обліку доходів та витрат у періоді 2008-2009рр., надходження готівки відбувалось у розмірі, достатньому для повернення фінансової допомоги частинами (т.1 а.с.63-86).

Тому доводи податкового органу, що обставини повернення поворотної фінансової допомоги готівковими коштами могли мати місце лише за умови отримання цієї готівки з розрахункового рахунку, яка неоприбутковувалась, грунтуються на припушеннях.

При цьому, судова колегія враховує, що відповідно до п.2.7 Положення № 637, у позивача, як підприємця, відсутній обов'язок встановлювати ліміт каси та здавати готівку до банку в день її одержання.

Оцінюючи викладене, судова колегія вважає, що висновки податкового органу про наявність в діях позивача порушень щодо неповного та несвоєчасного оприбуткування готівки не ґрунтується на дійсних обставинах справи та на вимогах закону, тому ППР від 17.03.2011р. № про застосування штрафних санкцій на суму 288 568,85 грн. підлягає скасуванню.

Крім того, судова колегія вважає, що застосування штрафних санкцій до ФОП ОСОБА_2 за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) у касах готівки відбулось із порушенням строків давності, що є самостійною підставою для скасування ППР від 17.03.2011р. № .

Так, за своєю суттю передбачена статтею 1 Указу N 436/95 фінансова санкція за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) у касах готівки є адміністративно-господарською санкцією, а тому її застосування регулюється нормами глави 27 ГК.

Адміністративно-господарська санкція як захід організаційно-правового або майнового характеру застосовується уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування, а отже, встановлений статтею 250 ГК строк адміністративно-господарської санкції застосовується при її реалізації.

Згідно зі статтею 238 ГК за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Статтею 239 ГК передбачено, що однією із адміністративно-господарських санкцій може бути адміністративно-господарський штраф, який стягується із господарюючого суб'єкта до державного бюджету за порушення визначених законодавством України правил здійснення господарської діяльності.

Строки застосування адміністративно-господарських санкцій встановлені статтею 250 ГК, відповідно до частини першої якої адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Зі змісту цієї статті випливає, що законодавець встановив граничні строки застосування уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарських санкцій до суб'єктів господарювання за порушення зазначеними суб'єктами встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Фактично у наведеній статті містяться два строкові обмеження. Одне з них полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися після спливу одного року з дня вчинення порушення суб'єктом господарювання встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, зокрема, порушення норм з регулювання обігу готівки (неоприбуткування в касах готівки).

Другий обмежувальний строк, встановлений у цій статті, полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть бути застосовані пізніше шести місяців з дня виявлення порушення встановлених правил здійснення господарської діяльності уповноваженим органом державної влади або органом місцевого самоврядування. Таким чином, другий обмежувальний строк у застосуванні адміністративно-господарських санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки (неоприбуткування в касах готівки) полягає у тому, що їх не може бути застосовано пізніше шести місяців із дня виявлення правопорушення.

Аналіз приписів наведеної статті дає підстави для висновку про те, що при виявленні факту вчинення суб'єктом господарювання порушення норм з регулювання обігу готівки (неоприбуткування в касах готівки) податковий орган, приймаючи рішення про накладення штрафу, має діяти в межах граничних строків, встановлених частиною першою статті 250 ГК. Закінчення будь-якого зі встановлених зазначеною статтею строків застосування адміністративно-господарських санкцій виключає застосування таких санкцій.

Враховуючи те, що застосований згідно з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням ДПІ від 17.03.2011 року № штраф є адміністративно-господарською санкцією, то він мав би бути застосований у межах строків, визначених статтею 250 ГК.

Податковий орган в ході перевірки встановив, що позивач порушив вимоги Положення № 637 щодо порядку оприбуткування готівки протягом 2008-2009рр., тому річний строк для застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки (неоприбуткування в касах готівки) закінчився у наприкінці 2010 року. Проте, податкове повідомлення-рішення про застосування штрафних санкції прийнято лише 17.03.2011р., тобто з перевищенням річного строку.

Правова позиція щодо застосування до спірних відносин статті 250 ГК висловлена у постановах Верховного Суду України від 27 травня 2014 року № 21-126а14, від 04.11.2014р. № 466а14.

Невірна правова оцінка судом першої інстанції обставин по справі, неврахування наведених норм права та неповне з'ясування обставин по справі призвело до ухвалення помилкового судового рішення.

Відповідно до ст.202 КАС України, судова колегія скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, яким позовні вимоги задовольняє в повному обсязі.

В зв'язку із задоволенням апеляційної скарги судова колегія, враховуючи положення ст.94 КАС України, присуджує з Державного бюджету на користь позивача витрати по оплаті судового збору при подачі позову, а також апеляційної скарги в загальному розмірі 2 446,4 грн. (т. 1 а.с.2, т.2 а.с.223).

Керуючись ст.ст.195,196,198,202,205,207,254 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 березня 2012р. - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову про задоволення вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва від 17.03.2011р. № та № , від 08.08.2011р. № .

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ід. № НОМЕР_4) судовий збір в розмірі 2 446,4 (дві тисячі чотириста сорок шість) грн. 40 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням апеляційної інстанції.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: Ю.В.Яковлев

Суддя: С.І.Жук