Справа № 826/16800/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 березня 2015 року № 826/16800/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Погрібніченка І.М., суддів Іщука І.О., Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕСПУБЛІКАНСЬКИЙ БУДИНОК МОДЕЛЕЙ ВЗУТТЯ»
до третя особа,1. Державного реєстратора прав на нерухоме майно Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Кулик Наталії Михайлівни 2. Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві 3. Державної реєстраційної служби України що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2
про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 серпня 2014 року № 15241870 та зобов'язання вчинити певні дії, -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30 жовтня 2014 року до Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕСПУБЛІКАНСЬКИЙ БУДИНОК МОДЕЛЕЙ ВЗУТТЯ» (далі - ТОВ «РЕСПУБЛІКАНСЬКИЙ БУДИНОК МОДЕЛЕЙ ВЗУТТЯ», позивач) з адміністративним позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог, про:

- визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 15241870 від 19.08.2014 p., прийняте Державним реєстратором прав на нерухоме майно Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Кулик Наталією Михайлівною (далі - відповідач 1) щодо проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на об'єкт нерухомого майна, а саме: комплекс блок складів (Д, Е, Ж) - площею 1 516,90 кв. м., повний виробничий комплекс (літ. Б) площею 1 647,2 кв. м., гараж (літ. В) площею 34,7 кв. м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про право власності: 6725929, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00) (далі - оскаржуване рішення);

- зобов'язання Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач 2) та Державної реєстраційної служби України (далі - Укрдержреєстр, відповідач 3) внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на об'єкт нерухомого майна, а саме нежилі будівлі: комплекс блок складів (Д, Е, Ж) - площею 1 516,90 кв. м., повний виробничий комплекс (літ. Б) площею 1 647,2 кв. м., гараж (літ. В) площею 34,7 кв. м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 15241870 від 19.08.2014 p., номер запису про право власності: 6725929, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00).

09 грудня 2014 року протокольною ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_2 (далі - третя особа).

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є протиправним, з огляду на те, що державна реєстрація права власності на об'єкт нерухомості відбулась з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, реєстрація не відповідає правовстановлюючим документам на нього, державним реєстратором не виконано свого обов'язку щодо перевірки відповідності заявлених прав правовстановлюючим документам.

Зазначене вище, на переконання позивача, дає підстави вважати таке оскаржуване рішення протиправним, яке має бути скасовано, а для відновлення порушених, на його думку, прав та інтересів, мають бути внесені відомості про скасування державної реєстрації прав.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

04 грудня 2014 року представником відповідача 3 суду були надані заперечення, в яких він зазначає, що Державна реєстраційна служба України є в даному випадку неналежним відповідачем і не може відповідати за позовом, оскільки державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації, а тому, відповідач 3, як центральний орган виконавчої влади, в силу положень законодавства про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не може впливати на прийняття державними реєстраторами рішень щодо реєстрації прав або відмови у ній.

Також, відповідач 3 вказує на те, що в разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Разом з тим, відповідач 3 не наділений повноваженнями щодо скасування записів про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

В наданих запереченнях, представник відповідача 3 просив в задоволенні позовних вимог щодо Укрдержреєстру відмовити.

З наданих заперечень від 09.12.2014 р. на позовну заяву відповідачем 2 повідомлено, що при опрацюванні прийнятої заяви про проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна за ОСОБА_2, державним реєстратором було дотримано всіх вимог, встановлених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. № 868, та державним реєстратором було встановлено, що подані документи відповідають заявленому праву.

А тому, на переконання відповідача 2, рішення про проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна є правомірним, обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.

В наданих запереченнях на позовну заяву, представник відповідача 2 просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідач 1 надав письмові пояснення від 20.01.2015 р., в яких зазначає, що під час проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна за ОСОБА_2, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач 1 вважає, що рішення про проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна є правомірним, обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.

Третя особа подала заперечення проти адміністративного позову від 23.01.2015 р., в яких вказує на те, що відповідно до договору поділу нерухомого майна, що є спільною частковою власністю від 08.09.2005 р., позивач не є власником вказаного вище нерухомого майна, а тому, оскільки останній не є власником та/або користувачем вказаного нерухомого майна, рішення відповідача 1 ніяким чином не порушує права юридичної особи - ТОВ «РЕСПУБЛІКАНСЬКИЙ БУДИНОК МОДЕЛЕЙ ВЗУТТЯ», а отже, адміністративний позов не підлягає задоволенню у зв'язку з недоведеністю права на судовий захист.

Крім того, третя особа зазначає, що заявлені позовні вимоги не містять посилань на порушене право позивача, а тому, задоволення вимог в даному випадку є неможливим.

Стосовно вимоги позивача про зобов'язання внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на об'єкт нерухомого майна, третя особа вказує на те, що такі вимоги є передчасними та необґрунтованими, оскільки лише після прийняття судом рішення про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, що набрало законної сили, можливе внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації права власності.

В наданих запереченнях проти адміністративного позову, представник третьої особи просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з неявкою в судове засідання 13.01.2015 р. відповідача 1 та представника відповідача 3, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

08 липня 2014 року ОСОБА_2 через уповноваженого представника ОСОБА_3 звернулася до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та пакетом документів для проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, а саме: нежилі будівлі: комплекс блок складів (Д, Е, Ж) - площею 1 516,90 кв. м., повний виробничий комплекс (літ. Б), площею 1 647,20 кв. м., гараж (літ. В) площею 34,70 кв. м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Дана заява була прийнята та зареєстрована за реєстраційним номером 7296621.

14 липня 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві через відсутність у повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, визначених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. № 868 та необхідність направлення запиту до БТІ, прийнято Рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 14426159.

14 липня 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві до КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» подано запит № 7296621 щодо надання інформації стосовно реєстрації права власності з зазначенням суб'єктів права власності, записів у реєстрову книгу та реєстрового номеру, а також дати проведення реєстрації нежилих приміщень (в літері Б, В, Д, Е, Ж) по АДРЕСА_1.

У відповідь на вказаний запит, КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» повідомило (інформаційна довідка від 17.07.2014 р. вих. НЖ-2014 № 6937), що згідно з даними Бюро нежилі приміщення (в літ. Б, В, Д, Е, Ж) в АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстровані.

19 серпня 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві після усунення обставин, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнято Рішення про відновлення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 15240702.

19 серпня 2014 року відповідачем 1 прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 15241870.

Вказаним рішенням проведено державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, на нежитлове приміщення, а саме: нежилі будівлі: комплекс блок складів (Д, Е, Ж) - площею 1 516,90 кв. м., повний виробничий комплекс (літ. Б), площею 1 647,20 кв. м., гараж (літ. В), площею 34,70 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, за суб'єктом: ОСОБА_2 та відкрито розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об'єкт нерухомого майна.

Також, видано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та Свідоцтва про право власності.

Незгода з зазначеним вище Рішенням відповідача 1 № 15241870 та необхідністю вчинення відповідачами 2, 3 певних дій обумовила позивача звернутись до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані особами, які беруть участь у справі докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів не погоджується з доводами Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕСПУБЛІКАНСЬКИЙ БУДИНОК МОДЕЛЕЙ ВЗУТТЯ», виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок № 868).

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів виходить з наступного.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації врегульовано нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1952-IV (в редакції чинній в момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - це єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV).

Орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації (п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1952-IV).

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Приписами частини другої статті 15 Закону № 1952-IV визначено, що орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У відповідності до ч. 7 ст. 15 Закону № 1952-IV розгляд заяви про державну реєстрацію обтяжень і прийняття рішення про таку реєстрацію, відмову у державній реєстрації обтяжень або її зупинення проводиться в день надходження заяви та документів, необхідних для державної реєстрації обтяжень.

Згідно з ч. 13 ст. 15 Закону № 1952-IV порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

Частиною третьою ст. 17 Закону № 1952-IV визначено, що документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону № 1952-IV).

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначає Порядок № 868.

В п. 36 Порядку № 868 (в редакції чинній в момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Для проведення державної реєстрації речового права на нерухоме майно, що є похідним від права власності, одночасно з проведенням державної реєстрації права власності на таке майно заявником подаються документи, необхідні для проведення державної реєстрації права власності на таке майно та державної реєстрації речового права, що є похідним від нього.

Приписами пп. 10 п. 37 Порядку № 868 визначено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Згідно з абз. першим п. 38 Порядку № 868 для проведення державної реєстрації речових прав заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає копію документа, що посвідчує його особу (крім документа, що посвідчує посадову особу органу державної влади або органу місцевого самоврядування).

Матеріалами справи підтверджено, що до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві звернувся ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності, виданої третьою особою 01.07.2013 р., зареєстрованої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за № 1972, із заявою від 08.07.2014 р. № 7296621 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме: для проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на об'єкт нерухомого майна, а саме: нежилі будівлі: комплекс блок складів (Д, Е, Ж) - площею 1 516,90 кв. м., повний виробничий комплекс (літ. Б), площею 1 647,20 кв. м., гараж (літ. В) площею 34,70 кв. м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно картки прийому заяви № 14280648 заявником разом із заявою були подані наступні документи: рішення суду, серія та номер: справа № 2607/12944/12, видане 13.05.2013 р., видавник: Подільський районний суд міста Києва; технічний паспорт та його копія, серія та номер: б/н, виданий 21.02.2011 р., видавник: КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна»; копія довіреності, серія та номер: 1972, виданий 01.07.2013 р., видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5; копія паспорта громадянина України з копією картки фізичної особи платника податків, серія та номер: НОМЕР_1, виданий 06.02.1996 р., видавник: Ленінградське РУ ГУ МВС України у м. Києві; копія паспорта громадянина України з копією картки фізичної особи платника податків, серія та номер: НОМЕР_2, виданий 25.12.2007 р., видавник: Печерське РУ ГУ МВС України в м. Києві; довідка ИЖ-2014 № 6537 від 17.07.2014 p.; нотаріальна копія розпорядження № 1565 від 16.07.2014 р.

Після опрацювання прийнятої заяви ОСОБА_3 від 08.07.2014 р. № 7296621 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідачем 1 на підставі приписів норм чинного законодавства було прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 15241870 від 19.08.2014 p.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить висновку, що оскаржуване рішення є правомірним, обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.

Дійшовши висновку про обґрунтованість рішення, прийнятого відповідачем 1, колегія суддів вважає, що вимога позивача про зобов'язання відповідачів 2, 3 внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на об'єкт нерухомого майна, а саме нежилі будівлі: комплекс блок складів (Д, Е, Ж) - площею 1 516,90 кв. м., повний виробничий комплекс (літ. Б) площею 1 647,2 кв. м., гараж (літ. В) площею 34,7 кв. м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 15241870 від 19.08.2014 p., номер запису про право власності: 6725929, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00) є безпідставною.

З-поміж іншого, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії).

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Приписами п. 6 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

Із наведених положень вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням (наприклад, рішенням про звільнення з посади).

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що державна реєстрація за третьою особою права власності на об'єкт нерухомості відбулась з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, реєстрація не відповідає правовстановлюючим документам на нього, державним реєстратором не виконано свого обов'язку щодо перевірки відповідності заявлених прав правовстановлюючим документам.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

За вказаних обставин, оскільки позивачем не доведено факту порушення його особистих прав та інтересів, колегія суддів приходить до переконання, що позивачем обрано неналежний спосіб судового захисту, так як оскаржуване рішення суб'єкта владних повноважень не створює будь-яких наслідків для позивача, а лише для третьої особи.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог, а тому такі вимоги задоволеними бути не можуть.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи доводи позивача були спростовані.

Натомість відповідачем 1 доведено правомірність прийнятого ним рішення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Приймаючи до уваги викладене вище, керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕСПУБЛІКАНСЬКИЙ БУДИНОК МОДЕЛЕЙ ВЗУТТЯ» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя І.М. Погрібніченко

Судді: І.О. Іщук

В.П. Шулежко