Справа № 823/2129/14
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/2129/14 Головуючий у 1-й інстанції: Бабич А.М. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

03 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Ключковича В.Ю.,

при секретарі: Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Вітаміни" на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2014 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Вітаміни" до Головного управління Міндоходів у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Публічного акціонерного товариства "Вітаміни" (далі - ПАТ «Вітаміни») звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Міндоходів у Черкаській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача форми «Р» від 06.05.2014 №, яким позивачу збільшено розмір грошового зобов'язання з мита на товари, що ввозяться суб'єктами підприємницької діяльності на загальну суму 27923,30 грн. (22338,64 грн. - за основним платежем та 5584,66 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями).

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити його вимоги в повному обсязі.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі наказу відповідача від 24.03.2014 №122 службовими особами було проведено документальну невиїзну перевірку ПАТ «Вітаміни» щодо своєчасності, достовірності та повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України за митною декларацією від 12.03.2012 №902030000/2012/300508 (далі - МД №300508).

12.03.2012 за вищевказаною МД позивач в митному режимі імпорту за кодом задекларував товар «субстанція Вінілін (Полівінілбутиловий ефір)», загальною масою 3000 кг (реєстраційне посвідчення від 30.03.2010 №UA/2793/01/01, серія 050212, дата виготовлення 17.02.2012, виробник ВАТ «Оргсинтез», Російська Федерація) (далі - товар).

Ввезення товару на митну територію України здійснювалось на виконання умов зовнішньоекономічного контракту від 30.08.2010 №СХТ/ВИТ-001.2010 та додаткової угоди від 08.02.2012 №2, укладеними між позивачем та ЗАТ «Сучасні хімічні технології».

Сума ввізного мита в розмірі 22338,64грн., нарахованого у графі 47 МД, не була сплачена згідно з даними графи В «Подробиці розрахунків». Відповідно до задекларованої у графі 36 «Преференції» декларації позивач застосував пільги зі сплати ввізного мита за кодом « 065» - «Товари, що ввозяться в Україну згідно з міжнародними угодами України з країнами СНД, Республікою Македонія про вільну торгівлю» відповідно до класифікатора пільг в обкладенні товару ввізним митом, затвердженого наказом Державної митної служби України від 15.02.2011 №107.

Звільнення позивача від сплати ввізного мита при ввезенні товару в Україну застосовано відповідно до положень статті 3 Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15.04.1994, ратифікованої Законом України від 06.10.1999 №1125-ХІV та статті 1 Угоди між урядом України та урядом РФ про вільну торгівлю від 24.06.1993, чинних на момент митного оформлення товару.

Перевіркою декларування товару «субстанція Вінілін (Полівінілбутиловий ефір)» щодо нарахування та сплати платежів за МД№300508 виявлено порушення позивачем норм митного та податкового законодавства.

Порушення пов'язані з тим, що позивач без достатніх правових підстав застосував преференції щодо сплати ввізного мита на товар, щодо якого виявлено відповідачем неправильні дані про його походження.

До таких висновків відповідач дійшов у зв'язку з наступним.

Так до пакету документів з МД№300508 позивачем було надано акт експертизи від 16.02.2012 №с (далі - акт експертизи), проведеної на конкретну партію товару.

Під час проведення перевірки законності ввезення позивачем товару на митну територію України управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Черкаської митниці Міндоходів листом від 15.08.2013 №11/02-11/0746 направляло запит до Нижегородської митниці Російської Федерації щодо надання документів, які стали підставою для видачі сертифікату походження товару СТ-1 від 17.02.2012. На вказаний запит від Нижегородської митниці надійшла відповідь від 02.12.2013 №05-01-14/19737 з документами, які стали підставою для видачі документів на товар. Зі вказаних документів установлено, що в паспорті «Вінілін Полівінілбутиловий ефір ФСП 42-3282-07» від 17.02.2012 б/н (серія 050212), наданому позивачем для митного оформлення товару за МД№300508, згідно з графою 44 (код 6000), зазначено дату виготовлення товару 17.02.2012, в той час як в акті експертизи від 16.02.2012 №с зазначено паспорт ФСП 42-3282-07 серії 020111, виготовлений 13.02.2012 ВАТ «Оргсинтез» у м. Н.Новгород, Росія.

Акт експертизи складено з метою встановлення критерію походження та визначення країни походження товару. З даних пункту 15 цього акту вбачається, що серед документів використано паспорт ФСП 42-3282-07 серії 020111 на товар, виготовлений 13.02.2012 ВАТ «Оргсинтез» у м.Н.Новгород, Росія. Водночас, згідно з даними комплекту документів за МД№300508, зокрема, паспорту б/н від 17.02.2012 та маркування, яке відповідає зазначеному у паспорті, товар виготовлений 17.02.2012. Дані документів, наданих позивачем для проведення експертизи від 16.02.2012, не відповідають даним паспорту ФСП 42-3282-07, наданого для митного оформлення, в частині номеру серії паспорту (№050212) та дати виготовлення (від 17.02.2012).

За наслідками перевірки відповідачем було складено акт від 11.04.2014 №4/23-00-22-03/00480968 (далі - акт перевірки), на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 06.05.2014 №, яким позивачу збільшено розмір грошового зобов'язання з мита на товари, що ввозяться суб'єктами підприємницької діяльності, на загальну суму 27923,30 грн. (22338,64 грн. - за основним платежем та 5584,66грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями).

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення неправомірним позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач для митного оформлення товару за МД №300508 надав сертифікат походження товару форми СТ-1 з порушенням вимог норм законодавства, тому цей документ не може бути належним підтвердженням походження товару для цілей надання пільг (преференцій), а позивач мав сплатити ввізне мито за вищевказаною декларацією у повному обсязі в сумі 22338,64 грн.

Надаючи правову оцінку установленим обставинам цієї справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Частинами першою та четвертою статті 70 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно з частинами першою та другою статті 72 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 276 Митного кодексу України від 11.07.2002 №92-IV (який діяв на час митного оформлення товару, далі - МК України №92-IV), країна походження товару визначається з метою застосування тарифних та нетарифних заходів регулювання ввезення товару на митну територію України та вивезення товару з цієї території, а також забезпечення обліку товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

Частиною четвертою статті 285 МК України №92-IV визначено, що повністю вироблені або піддані достатній переробці товари режиму найбільшого сприяння або преференційного режиму визначаються на підставі положень цього Кодексу, законів України, а також міжнародних договорів, укладених в установленому законом порядку.

Тарифні пільги (тарифні преференції) відповідно до частини другої статті 302 МК України №92-IV застосовуються виключно на основі податкового законодавства України, цього Кодексу, законів України, а також міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.

Порядок та умови застосування преференційного режиму в рамках міжнародних угод про вільну торгівлю визначено Правилами визначення країни походження товарів, затверджених Угодою про правила визначення країн походження товарів у СНД, укладеною 20.11.2009 у м. Ялта, ратифікованою Законом України від 06.07.2011 №3592-VІ (далі - Правила від 20.11.2009).

Відповідно до абз.2 розділу 1 «Терміни та поняття» цих правил країна походження товару - країна, у якій товар було цілком вироблено чи піддано достатній обробці (переробці) відповідно до цих Правил.

Пунктом 6.1 зазначених Правил від 20.11.2009 встановлено, що для підтвердження країни походження товару в конкретній державі - учасниці Угоди для цілей надання режиму вільної торгівлі необхідне надання митним органам країни ввезення оригіналу сертифіката форми СТ-1 (бланк сертифіката наведено в додатку 2, який є невід'ємною частиною цих Правил) чи декларації про походження товару.

Згідно з пунктом 6.3. вказаних Правил від 20.11.2009 під час вивезення товарів з держав - учасниць Угоди сертифікат про походження товару форми СТ-1 видається органом (організацією), уповноваженим державою вивезення відповідно до її національного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог пункту 6.1. Правил від 20.11.2009 з метою підтвердження країни походження товару для цілей надання режиму вільної торгівлі при митному оформленні товару за МД №300508 позивач надав митному органу оригінал сертифікату походження товару форми СТ-1 від 17.02.2012 №RUUA (далі - сертифікат СТ-1), виданий Торгово-промисловою палатою Нижегородської області.

Відповідно до частини п'ятої статті 283 МК України №92-IV, товар не вважається таким, що походить з відповідної країни, доти, доки митні органи у випадках, встановлених цим Кодексом, не одержать належним чином оформлений сертифікат про походження товару або затребувані ними додаткові відомості.

Згідно з абз.3 пункту 9.1. Правил від 20.11.2009, сертифікат може бути не визнаний митними органами країни ввезення для цілей надання товарам режиму вільної торгівлі в разі, якщо відомості, зазначені в сертифікаті, не відповідають декларованим або не дозволяють провести однозначної ідентифікації товару стосовно декларованого.

Також, пунктом 9.1. вказаних Правил від 20.11.2009 передбачено право митних органів країни ввезення не визнавати сертифікат про походження товару для цілей надання товарам режиму вільної торгівлі. При цьому, сертифікат може бути не визнаний дійсним митними органами країни ввезення в разі, якщо: у митних органів країни ввезення є підтверджені відомості від компетентних органів країни вивезення про те, що сертифікат не видавався (фальсифікований) або виданий на підставі недійсних документів та (або) недостовірних відомостей; за результатами досліджень, здійснених митними органами країни ввезення, і на основі інформації, отриманої за запитами, надісланими до компетентних органів країни вивезення або країни походження товару, митними органами країни ввезення виявлено, що сертифікат форми СТ-1 видано з порушеннями вимог, установлених цими Правилами; протягом сумарного строку 6 місяців (3 місяці з дати первинного запиту і 3 місяці з дати повторного запиту) митними органами країни ввезення не отримана відповідь стосовно запитуваного сертифіката від компетентних органів країни вивезення або країни походження товару.

Пунктом 6.4. Правил від 20.11.2009 установлено, що оформлення та видача сертифікату форми СТ-1 здійснюється на одну партію товарів.

Зважаючи на викладені установлені обставини даної справи та положення норм чинного законодавства України, колегія суддів суду апеляційної інстанції прийшла до висновку, що ГУ Міндоходів у Черкаській області доведено обгрунтованість не врахування наданого позивачем сертифікату походження товару форми СТ-1 від 17.02.2012 №RUUA для застосування преференційного режиму ввезення товару, оскільки ПАТ «Вітаміни» ідентифікуючи партію товару не надало сертифікат форми СТ-1 про походження саме цієї партії товару, ввезеної за МД №300508.

Так матеріалами даної справи підтверджується та обставина, що сертифікат походження товару форми СТ-1 від 17.02.2012 №RUUA було видано на іншу партію товару, ніж заявлена позивачем до ввезення, а тому такий сертифіката форми СТ-1 не може бути належним підтвердженням країни походження ввезеного позивачем товару у розумінні положень пункту 6.1 Правил від 20.11.2009.

Зважаючи на викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції знаходить правомірним оспорюване у справі податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 06.05.2014 №, яке відповідачем було винесене на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому підстав для визнання його протиправним та скасування не вбачається.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Вітаміни" - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк В.Ю. Ключкович

Повний текст ухвали виготовлено - 06.03.15 р.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Борисюк Л.П.

Ключкович В.Ю.