Справа № 826/408/15
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 березня 2015 року 08:30 № 826/408/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління юстиції у м. Києві

третя особа ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування наказу та поновлення на роботі,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась з позовом до Головного управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - відповідач), третя особа - ОСОБА_2 про скасування наказу №3132/03 від 15.12.2014р. в.о. начальника Головного управління юстиції у м. Києві про звільнення позивача з посади начальника управління нотаріату Головного управління юстиції у м. Києві; поновити позивача на посаді начальника управління нотаріату Головного управління юстиції у м. Києві; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.12.2014р. до моменту фактичного поновлення на посаді; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 50 000грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно звільнено позивача з займаної посади - начальника управління нотаріату Головного управління юстиції у м. Києві.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав.

Відповідач проти заявленого позову заперечив з тих підстав, що оскаржуваний наказ прийнято правомірно.

В судовому засіданні 19.02.2015р. судом в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_2, яка на даний момент працює на посаді - начальника Управління нотаріату Головного управління юстиції у м. Києві.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, заперечень проти позову не надала.

В судовому засіданні 03.03.2015р. суд по справі перейшов в письмове провадження на підставі статті 128 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Наказом №285/03 Головного управління юстиції у м. Києві від 12.02.2014р. ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Управління нотаріату Головного управління юстиції у м. Києві.

Наказом Головного управління юстиції у м. Києві від 15.12.2014р. №3132/03 позивача звільнено з займаної посади за прогул без поважних причин відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в період з 10.12.2014р. по 19.12.2014р. вона перебувала на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АГЗ №693808. Також позивач в судовому засіданні пояснила, що 10.12.2014р. у телефонному режимі повідомила в.о. начальника Головного управління юстиції у м. Києві Бєлова А.Г., начальника управління кадрової роботи та державної служби Бондарчук Н.В. та приймальню управління нотаріату Головного управління юстиції у м. Києві про те, що перебуває на лікарняному. 15.12.2014р. направила поштою телеграму на адресу Головного управління юстиції у м. Києві, в якій повторно повідомила про подальше перебування на лікарняному.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив з тих підстав, що ОСОБА_1 про перебування на лікарняному не повідомила, листок непрацездатності до Головного управління юстиції у м. Києві не надала.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Статтею 40 Кодексу законів про працю України передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Матеріалами справи підтверджується, що в період з 10.12.2014р. по 19.12.2014р. позивача перебувала на лікарняному (листок непрацездатності серії АГЗ №693808).

Проте, працівниками Головного управління юстиції у м. Києві 11.12.2014р., 12.12.2014р. та 15.12.2014р. складені Акти про відсутність на робочому місці ОСОБА_1

Крім того, в матеріалах справи наявна копія телеграми від 15.12.2014р., відповідно до якої судом встановлено, що ОСОБА_1 повідомила в.о. начальника Головного управління юстиції у м. Києві Бєлова А.Г., що з 10.12.2014р. перебуває на лікарняному.

Дана телеграма отримана відповідачем 16.12.2014р., що підтверджується відміткою Головного управління юстиції у м. Києві за вх. №15.

В судове засідання в якості свідків були викликанні заступник начальника відділу кадрового забезпечення та контролю у сфері нотаріату Управління нотаріату Левченка Я.О., в.о. начальника Головного управління юстиції у м. Києві Бєлова А.Г. та заступника начальника Управління нотаріату Міненко К.В.

Так, в судовому засіданні в.о. начальника Головного управління юстиції у м. Києві Бєлов А.Г. повідомив, що про факт перебування позивача на лікарняному дізнався лише після прийняття наказу про її звільнення. Про розмову 10.12.2014р. з позивачем про перебування її на лікарняному не пам'ятає. Позивачем не було надано до Головного управління юстиції у м. Києві листок непрацездатності.

Заступник начальника відділу кадрового забезпечення та контролю у сфері нотаріату Управління нотаріату Левченко Я.О. та заступник начальника Управління нотаріату Міненко К.В. підтвердили, що Акти про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 від 11.12.2014р., 12.12.2014р. та 15.12.2014р. підписані ними.

Однак, при прийнятті рішення у даній справі суд враховує те, що ОСОБА_1 з посади начальника Управління нотаріату Головного управління юстиції у м. Києві була звільнення в період перебування на лікарняному, що є порушенням норм статті 40 Кодексу законів про працю України, а тому на думку суду оскаржуваний наказ №3132/03 від 15.12.2014р. про звільнення позивача з посади начальника управління нотаріату Головного управління юстиції у м. Києві є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Відтак, постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління нотаріату Головного управління юстиції у м. Києві підлягає негайному виконанню.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі -Порядок), цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу працівника (підпункт "з" пункту 1). У відповідності до частини 3 пункту 2 Порядку, збереження заробітної плати "у всіх інших випадках", до яких відноситься випадок й вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 та від 27.02.2009 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Стверджуючи про те, що відповідачем позивачеві завдано моральну шкоду, позивачем не обґрунтовано, в чому полягає ця шкода, не доведено факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті позивача. Окрім того, позивачем не обґрунтовано розміру відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000,00гривні.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000,00грн., задоволенню не підлягають.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ №3132/03 від 15.12.2014р. про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління нотаріату Головного управління юстиції у м. Києві.

Поновити ОСОБА_1 (02002, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на посаді начальника управління нотаріату Головного управління юстиції у м. Києві.

Стягнути з Головного управління юстиції у м. Києві (01001, м. Київ, провулок Музейний, 2-Д) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.12.2014р. по 10.03.2015р. у розмірі середньоденного заробітку позивача за кожен день вимушеного прогулу з розрахунку суми середньоденного у розмірі 206,30грн. (двісті шість гривень, 30 копійок) без урахування відрахувань з неї податку з доходів фізичних осіб та соціального внеску.

Допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління нотаріату Головного управління юстиції у м. Києві, а також стягнення з Головного управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.В. Амельохін