Справа № 803/1649/13-а
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року Справа № 876/11547/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Коваля Р.Й.,

суддів: Большакової О.О., Гуляка В.В.,

з участю секретаря судового засідання: Малетич М.М.,

представника позивача: Стретович І.С.,

представника відповідача: Мельника С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21.08.2013 року в адміністративній справі № 803/1649/13-а за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Луцьккондитер» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Луцьккондитер» (надалі - ТзОВ «Торговий дім «Луцьккондитер») звернулося з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області (надалі - Луцька ОДПІ) про скасування податкового повідомлення-рішення за № від 12.07.2013 року, яким позивачу збільшено суму податкового зобов'язання із податку на прибуток за основним платежем на 147000,00 грн та застосовано штрафну санкцію в сумі 36750,00 грн.

Вказує, що висновки податкового органу про завищення витрат підприємства, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування за IV квартал на 700000,00 грн, на підставі договорів із контрагентами, які не пов'язані з господарською діяльністю, є протиправними та спростовуються первинними документами.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 21.08.2013 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ за № від 12.07.2013 року.

Постанову суду оскаржив відповідач. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити. Вважає, що реальність господарських операцій позивача не підтверджується первинними документами, та вчинені такі на збільшення задекларованих витрат платника податків.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 13.06.2013 року по 21.06.2013 року Луцькою ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань правомірності декларування показників у податковій звітності з податку на прибуток за 2012 рік, про що складено акт за № 3572/22.1/35495109 від 01.07.2013 року.

Перевіркою встановлено порушення товариством вимог п.138.2, п.138.4, п.138.8 ст.138, ст.139, ст.152, ст.153, п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), внаслідок чого занижено податок на прибуток, що підлягав сплаті до бюджету на загальну суму 147000 грн за IV квартал 2012 року.

За результатами перевірки податковим органом 12.07.2013 року було винесено податкове повідомлення-рішення за № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 183750 грн, в тому числі: за основним платежем - 147 000 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 36750 грн.

Підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення стали висновки податкового органу про заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на прибуток, оскільки угоди, укладені з контрагентами, не підтверджені первинним документами; крім того Луцька ОДПІ вважає, що у позивача були відсутні обґрунтовані розумні економічні або інші причини (ділова мета) за результатами укладених правочинів.

Як видно із матеріалів справи, ТзОВ «Торговий дім «Луцьккондитер» 01.07.2013 року уклало два договори на надання послуг з ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 Предметами цих договорів були пошук ділових партнерів, пов'язаних з діяльністю підприємства, пошук можливостей для збуту продукції (кондитерських виробів), з метою активізування фінансово-господарської діяльності товариства. Даними договорами передбачалося, що за надані послуги замовник сплачує виконавцю винагороду відтермінуванням 45 календарних днів з моменту підписання акта виконаних робіт.

На виконання умов договору 20.12.2012 року були підписані акти приймання-передачі робіт від 20.12.2012 року, якими винагорода за виконання робіт ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 становить 200000 грн та 500000 грн відповідно.

В актах приймання передачі робіт до вказаних договорів відображено лише загальну назву наданих послуг та загальну їх вартість, але не зазначено - які саме роботи були виконано, їх складові і калькуляцію вартості, шлях виконання вказаних робіт та не надано підтвердження виконання вказаних робіт саме контрагентами позивача.

Будь-які інші документи, які б свідчили про виконання умов договорів, відсутні.

Згідно із п.135.1 ст.135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об'єк-та оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.135.5.4, п.п.135.5.5 п.135.5 ст.135 ПК України інші доходи включають, зокрема: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи; суми поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, що залишаються неповерненими на кінець такого звітного періоду, від осіб, які не є платниками цього податку (в тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із цим Кодексом мають пільги з цього податку, в тому числі право застосовувати ставки податку нижчі, ніж установлені пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу.

Згідно із п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та іншихдокументів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно іх п.п.139.1.4, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат: витрати на погашення основної суми отриманих позик, кредитів (крім повернення поворотної фінансової допомоги, включеної до складу доходів відповідно до підпункту 135.5.6 пункту 135.5 статті 135 цього Кодексу); витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 року (надалі - Закон № 996-XIV) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно із пунктом 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Поняття господарської операції визначено в статті 1 цього Закону, згідно якої це - дія або подія, яка викликає зміни у структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо-безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підставою для включення витрат підприємства до валових є належне документальне підтвердження факту понесення таких витрат за правилами ведення податкового обліку, що відображають реальність господарської операції, їх зв'язок з господарською діяльністю товариства, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, суд звертає увагу на те, що хоча чинне податкове законодавства не встановлює конкретного переліку документів, складенням яких має оформлюватися господарська операція, втім документування господарської операції має відповідати законодавчо установленим вимогам щодо оформлення такої операції, договірним умовам та/або звичаєвій практиці.

Судом встановлено, що у позивача відсутня будь-яка калькуляція вартості наданих послуг, тобто абсолютно неможливо встановити які саме послуги надані і яка їх вартість визначена та узгоджена сторонами.

Всупереч вимогам абзацу четвертого пункту 2.2 договорів у позивача відсутнє підтвердження попереднього інформування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про можливість укладення договорів, протоколювання зустрічей, листування тощо.

Суд критично ставиться до підписаних в один день актів прийому-передачі виконаних робіт, оскільки пошук потенційних клієнтів є тривалим процесом і у разі укладення договору за допомогою контрагентів позивача повинен був підписуватися акт приймання-передачі на конкретну надану послугу і оплачуватися як конкретна визначена умова договору. Таким чином, акти приймання-передачі, підписані в один день за участі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не є документами, які б свідчили про їх участь чи причетність до договорів, які укладалися в різний період часу до підписання актів 20.12.2012 року.

Враховуючи зібрані у справі докази в цілому, колегія суддів дійшла висновку, що господарські операції позивача з ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 не підтверджуються первинними документами, дані операції направлені виключно на збільшення задекларованих витрат платника податків, а відтак на зменшення об'єкта оподаткування, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, відповідно до частини другої статті 71 КАС України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що відповідачем повністю доведено правомірність своїх дій та рішення, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Згідно зі статтею 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням викладеного, судова колегія приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги є законними та обґрунтованими і спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 ч.1 п.3, 202, 205 ч.2, 207, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21.08.2013 року в адміністративній справі № 803/1649/13-а скасувати.

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Луцьккондитер» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про скасування податкового повідомлення-рішен-ня відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: Р.Й. Коваль

Судді: О.О.Большакова

В.В. Гуляк

Ухвала в повному обсязі складена 02 березня 2015 року.