Справа № 454/464/13-а
Суддя: Кушнерик М.П.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року Справа № 876/12219/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Мікули О.І., Курильця А.Р.

з участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сокальського районного суду Львівської області від 21 червня 2013р. по справі №454/464/13-а за позовом ОСОБА_2 до Мурованської сільської ради, третя особа ОСОБА_1 про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

19.02.2013р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить поновити строк для звернення до адміністративного суду; визнати протиправним та скасувати рішення Мурованської сільської ради 7 сесії 6 скликання від 01.11.2011 року №111, яким встановлено довжину спільного заїзду 40,5 м від АДРЕСА_1, що відноситься до земель загального користування сільської ради згідно плану земельної ділянки.

Ухвалою від 20.02.2013 р. ОСОБА_2 поновлено строк звернення до адміністративного суду з позовом до Мурованської сільської ради про скасування рішення ради.

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 21 червня 2013р. позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення 7 сесії 5 скликання Мурованської сільської ради Сокальського району Львівської області №111 від 01.11.2011 року «Про розгляд заяви гр.ОСОБА_2 та гр.ОСОБА_3».

ОСОБА_1 оскаржила дану постанову, з підстав неповного з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального права.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом не правильно застосовано ч.4 ст.51 КАС України, т.я. дії відповідача про визнання позову суперечили закону та порушували право третьої особи на користування спільним заїздом.

Акт прийому-передачі межових знаків на зберігання від 25.05.2011 р., яким ОСОБА_2 передано на зберігання межі його земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1 площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель закріплені в натурі межовими знаками встановленого зразка, не підписаний представником Мурованської сільської ради, землевпорядником Войцик Н.І. та суміжним землекористувачем ОСОБА_3 (правонаступник ОСОБА_1) в зв'язку із наявністю спору щодо меж земельної ділянки ОСОБА_2, розмір якої він самовільно збільшив за рахунок спільного заїзду до своєї та ОСОБА_3 садиби. Кріт того, вказаний акт був предметом дослідження у іншій адміністративній справі, рішення у якій з врахуванням вказаного акту ухвалене не на користь ОСОБА_2, а обставини встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили доказуванню не підлягають.

Вважає помилковим висновок суду, що сільська, рада повинна була вчиняти дії стосовно вилучення у позивача частини спірної земельної ділянки, позаяк вона не перебуває у власності позивача, ніколи йому не надавалася, межі земельної ділянки ОСОБА_2 з врахуванням частини спільного заїзду ніколи ніким не встановлювалися, в натурі не виносилися, за позивачем не закріплювалися, а навпаки відповідач - сільська рада відмовилася узгоджувати межі та підписувати акт передачі межових знаків на зберігання від 25.05.2011р., що є свідченням безпідставного користування позивачем частиною спільного заїзду та самовільного допущення її до своєї земельної ділянки.

Те, що між садибами позивача та ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 передбачено наявність проїзду загального користування підтверджується також і матеріалами іншої цивільної справи за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання дій неправомірними та зобов'язання видати Державний акт на землю. Таким чином, скасувавши рішення органу місцевою самоврядування прийняте у межах його компетенції відповідно до вимог ст.12 ЗК України суд підмінив собою орган місцевого самоврядування та розпорядився землями загального користування всупереч рішенню ради як колегіального органу на користь позивача. При цьому суд не зазначив у рішенні яку саме норму закону порушено Мурованською сільською радою при прийнятті оскаржуваного рішення та яким вимогам закону воно не відповідає, а лише обмежився переліком наявних в справі документів не надавши їм правової оцінки.

Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представників позивача, які просять скасувати рішення суду першої інстанції, третю особу та її представника, які просять задоволити апеляційну скаргу, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до рішення 19 сесії 22 скликання Мурованської сільської ради Сокальського району від 21.08.1996 р., що на виконання Декрету КМУ від 26.12.1992 р. №92 передано безкоштовну у приватну власність ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель земельну ділянку площею 0,25 га, що розташована в с.Себечів Мурованської сільської ради.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Мурованської сільської ради на підставі рішення №35 від 03.10.2007 р.

Лише рішенням 26 сесії 5 скликання Мурованської сільської ради №416 від 08.07.2010 р. ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та споруд орієнтовною площею 0,25 га в с.Себечів Сокальського району Львівської області.

Відповідно до акта прийому-передачі межових знаків на зберігання від 25.05.2011 р. ОСОБА_2 передано на зберігання межі його земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1 площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель закріплені в натурі межовими знаками встановленого зразка.

Рішенням 2 сесії 6 скликання Мурованської сільської ради №111 від 01.11.2011 р. «Про розгляд заяви гр.ОСОБА_2 та гр.ОСОБА_3.» встановлено довжину спільного заїзду 40,5 м від АДРЕСА_1, що відноситься до земель загального користування сільської ради згідно плану земельної ділянки.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, підстав, визначених ст.140 ЗК України, для припинення права власності ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 на частину земельної ділянки, на момент прийняття оспорюваного рішення Мурованською сільською радою не було, а тому рішення Мурованської сільської ради 7 сесії 6 скликання від 01.11.2011 року №111 є протиправним та підлягає скасуванню, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Позивачем не представлено суду першої та апеляційної інстанції доказів, перебування у власності позивача земельної ділянки, межі земельної ділянки ОСОБА_2 з врахуванням частини спільного заїзду не встановлені, в натуру не виносилися, за позивачами не закріплювалися, а навпаки відповідач - сільська рада відмовилася узгоджувати межі та підписувати акт передачі межових знаків на зберігання від 25.05.2011р., що є свідченням безпідставного користування позивачами частиною спільного заїзду та самовільного допущення її до своєї земельної ділянки.

Факт відсутності у позивача правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 0,25 га (в яку входить спільний заїзд) стверджується також постановою Сокальського районного суду Львівської області від 03.05.2012р., якою позивачу відмовлено в зобов»язанні Мурованської сільської ради видати Державний акт на право приватної власності на дану земельну ділянку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що дії відповідача щодо прийняття рішення Мурованської сільської ради 7 сесії 6 скликання від 01.11.2011 року №111 є неправомірними і підлягає скасуванню, оскільки прийнято з порушенням вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст.71 ч.2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і дають підстави для висновку про не повне з»ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні заявленого позову з вищевикладених мотивів, що узгоджується з положеннями п.3 ст.2 КАС України.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.1, 4 ст.202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Сокальського районного суду Львівської області від 21 червня 2013р. по справі №454/464/13-а - скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: М.П.Кушнерик

Судді: О.І.Мікула

А.Р.Курилець

Повний текст виготовлено 06.03.2015р.