Справа № 23/601/08-АП-13/146/09-АП
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

23/601/08-АП-13/146/09-АП

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 лютого 2015 року

справа № 23/601/08-АП-13/146/09-АП

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Малиш Н.І.

суддів: Баранник Н.П. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічев Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровськ апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів на постанову Господарського суду Запорізької області від 29 липня 2014 року у справі №23/601/08-АП-13/146/09-АП за позовом Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів про скасування податкового повідомлення – рішення.

Постановою Господарського суду Запорізької області від 29 липня 2014р. позов було задоволено.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга в якій просить скасувати рішення та прийняти нове яким відмовити у позові Товариства з причин невідповідності висновків судів вимогам чинного законодавства та дійсним обставинам справи.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав в ній викладених.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу відповідача.

Представники позивача щодо задоволення скарги заперечили.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачем було проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.010.2006 по 31.12.2007, за результатами якої складено

Перевіркою встановлені порушення позивачем п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість», внаслідок чого, при списанні безнадійної дебіторської заборгованості занижено податкові зобов’язання на суму 550062,29грн.; п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість», заниження бази оподаткування з ПДВ на суму вартості понаднормативного витрачання електроенергії – сума заниження зобов’язань 3935269,91грн.; пп.7.4.1 пп.7.4.4 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в наслідок завищення податкового кредиту з ПДВ на вартість послуг, отриманих поза межами господарської діяльності.

Стосовно визначення відповідачем порушення позивачем п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість», внаслідок чого, при списанні безнадійної дебіторської заборгованості занижено податкові зобов’язання.

До такого висновку перевіряючи прийшли з підстав, що списання безнадійної заборгованості підприємств, що ліквідовані, є для товариства компенсацією вартості відпущеної продукції. При цьому заниження бази оподаткування податком на додану вартість обґрунтовується моментом виникнення зобов’язань по сплаті податку за електроенергію, відпущену (поставлену) споживачам у 2000р., виходячи з терміну «касовий метод».

Судом встановлено, що у 2000р. при здійсненні постачання електроенергії споживачам, позивачем нараховувалось на вартість відпущеної електроенергії 20% ПДВ, проте у податковому обліку зобов’язання не відображались, до настання події, відповідно до п.11.11 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість», зарахування коштів на рахунок банку абу до каси або отримання іншого виду компенсації вартості електроенергії.

Факт наявності у позивача безнадійної заборгованості (яка залишилася нестягнутою у процедурі банкрутства ліквідованих контрагентів-покупців) позивачем не заперечувалась та яка в подальшому була списана в бухгалтерському обліку, а отже не відбудеться факт сплати ПДВ або здійснення компенсації вартості будь-яким іншим способом.

Таким чином колегія суду погоджується з висновками суду першої інстанції, про помилковість висновків відповідача про виникнення у позивача зобов’язань щодо сплати податку, відповідно до вимог п.6.1 ст.6 та п.4.1 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки такі зазначають розмір ПДВ від бази оподаткування та операції, які підлягають оподаткуванню, але на момент виникнення зобов’язань по сплаті податку у разі списання безнадійної заборгованості.

Також відповідачем визначено порушення позивачем п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість», заниження бази оподаткування з ПДВ на суму вартості понаднормативного витрачання електроенергії. Висновок відповідача ґрунтується, за посиланням на пп.7.3.1.п.7.3 ст. 7 Закону України №168, на неправомірному не включенням позивачем до бази оподаткування податком на додану вартість вартості електроенергії, яка вважається понаднормативною.

Так відповідно п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість», у разі поставки товарів (робіт, послуг) без оплати або з частковою оплатою їх вартості коштами у межах бартерних (товарообмінних) операцій, здійснення операцій з безоплатної передачі товарів (робіт, послуг), натуральних виплат у рахунок оплати праці фізичним особам, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, передачі товарів (робіт, послуг) у межах балансу платника податку для невиробничого використання, витрати на яке не відносяться до валових витрат виробництва (обігу) і не підлягають амортизації, а також пов'язаній з продавцем особі чи суб'єкту підприємницької діяльності, який не зареєстрований як платник податку, база оподаткування визначається виходячи з фактичної ціни операції, але не нижчої за звичайні ціни.

Судом встановлено, що відповідно до основного виду діяльності, позивачем, за перевіряємий період, придбавалась електроенергія у ДП «Енергоринок», яка реалізовувалась споживачам.

В податковому обліку з податку на прибуток позивача, витрати, пов’язані з придбанням електроенергії, включені до валових витрат.

Судом встановлено, що відповідно до Методики складання структури балансу електроенергії в електричних мережах…» затвердженої наказом мін палива та енергетики від17.12ю2003 №757, наявність чи відсутність понаднормативних витрат електроенергії можливо зазначити за рік.

Відповідно умовам договору купівлі електроенергії позивачем у вищезазначеного контрагента, оплата здійснюється сто відсоткова.

Правила формування валових витрат, наведені у підпункті 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не дають підстави для висновку для обмеження витрат платника, що підлягають врахуванню при визначенні об'єкта оподаткування податку на прибуток, виключно затвердженими технологічними нормативами.

За змістом п. 5.1 статті Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку на придбання робіт, товарі, послуг для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Понаднормативні витрати є такими, що неможливо об’єктивно передбачити, та витрати електроенергії при транспортуванні є неминучими та вся електроенергія придбавається з метою реалізації, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що до відсутності порушення позивачем п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість».

Також відповідачем визначено порушення позивачем пп.7.4.1 пп.7.4.4 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в наслідок завищення податкового кредиту з ПДВ на вартість послуг, отриманих поза межами господарської діяльності. Висновки ґрунтуються на неправомірному формуванню податкового кредиту за сумами сплаченими за проведення комплексу топографо-геодезичних робіт.

Відповідно пп. 7.4.4. п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Судом встановлено, що в рамках виконання договорів укладених між позивачем та ТОВ «Контур» від 01.11.2006 №01-11/06-і на проведення комплексу топографо-геодезичних робіт по підготовці технічної документації по землеустрою, та від 07.09.2007 № 1/1 з ТОВ «Едем» на комплекс топографо-геодезичних і землевпорядних робіт згідно з технічним завданням, були виконані роботи, факт виконання яких підтверджується, зокрема, актами здачі-прийняття робіт, проектами, кадастровими планами, план або схема земельної ділянки тощо.

Укладання таких договорів було зумовлено обов'язковими у подальшому укладення договорів оренди земельної ділянки під об'єктами електроенергетики.

Подані платником документи на обґрунтування понесених витрат по цим операціям у їх сукупності відповідають вимогам, встановленим статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підтверджують фактичне виконання робіт, передбачених названим договором. Спірні акти про надання послуг містять усі необхідні для первинних документів реквізити, у них визначено зміст господарської операцій - перелік виконаних робіт, який відповідає змісту договору; мета придбання та призначення цих робіт (укладення договорів оренди для розміщення об'єктів електропередач) відповідає статутній діяльності Товариства.

Фактично висновок відповідача про позагосподарський характер цих операцій ґрунтується на тому, що на час проведення перевірки позивачем не було укладено договори оренди, тобто не було досягнуто мети, задля якої відповідні витрати були понесені.

Відповідно до вимог пп.7.4.1 п.7.4. ст.. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до вірного висновку задовольняючи позовні вимоги і в цій частині.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку задовольняючи позовні вимоги, а доводи, які викладені відповідачем в апеляційній скарзі, спростовуються дослідженими по справі доказами, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду, тому колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У відповідності до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Господарського суду Запорізької області від 29 липня 2014 року у справі №23/601/08-АП-13/146/09-АП за позовом Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів про скасування податкового повідомлення – рішення – залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Відповідно до ст. 254 КАС України ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.І. Малиш

Суддя: Н.П. Баранник

Суддя: А.А. Щербак