Справа № 810/57/15
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 лютого 2015 року 810/57/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.02.2014 року № /290.

В судове засідання, призначене на 04.02.2015, сторони повідомлені належним чином про розгляд справи не з'явились. Уповноважений представник позивача просив суд розглядати справу за його відсутності та у порядку письмового провадження.

Від представника відповідача до суду надійшли письмові заперечення проти позову, в яких представник відповідача просив суд розглядати справу за його відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про розгляд справи у порядку письмового провадження.

В обґрунтування заперечень відповідач вказав, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є законним та обґрунтованим, у зв'язку з висновками Акта перевірки від 10.02.2014 року №216/1702/НОМЕР_1. Разом з тим, відповідач не надав суду жодних документів в якості доказів правомірності висновків цього Акта перевірки. Відповідач ніяким чином не виконав вимоги ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, тому суд констатує ігнорування відповідачем свого процесуального обов'язку.

Дослідивши обставини справи та наявні у справі докази, суд встановив наступне.

У лютому 2014 року податковим органом була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з питань правильності та повноти визначення суми декларування 2012 року платником податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 року за результатами якої складено Акт від 10.02.2014 № 216/1702/НОМЕР_1 (надалі - Акт перевірки № 216/1702/НОМЕР_1).

Із Акта перевірки слідує, що відповідач встановив вчинення позивачем наступних порушень, а саме:

- п.179.7 статті 179 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ (із змінами доповненнями) у частині неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік.

- п.п. «д» пп.164.2.17 п.164.2 статті 164, п.п.168.4.8 п. 168.4 статті 168 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ (із змінами та доповненнями) у результаті чого визначено суму податкових зобов'язань по податку на доходи фізичних осіб за підсумками річного декларування за 2012 рік на суму 26 011,55 грн.

Як слідує з результатів перевірки, податковим органом встановлено заниження позивачем річного оподаткування доходу, який є платником податків в загальній сумі 154271,45 грн.

На підставі викладеного відповідач прийняв оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 27.02.2014 № /290, відповідно до якого позивач зобов'язаний сплатити податок з доходів фізичних осіб у сумі 26011,55 грн. та штрафні санкції у сумі 6672, 89 грн.

Позивач не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Досліджуючи правомірність оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, суд встановив наступне.

15.08.2006 позивачем по справі та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

Відповідно до умов даного договору Банк взяв на себе зобов'язанн платнику податку, а платник податку зобов'язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті 700,00 (п'ятдесят три тисячі сімсот доларів США 00 цнт.) та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 271 185,00 грн. за курсом Національного банку України на день укладання цього Договору.

Згідно укладеного Договору було укладено графік погашення споживчого кредиту № 0 від 15 серпня 2006 який і є саме цим детальним розписом сукупної вартості кредиту. Таким чином, відповідно до графіку позивач, в рахунок погашення своїх зобов'язань повинен щомісячно в строк до 15 числа сплачувати 298,33 доларів США.

12.12.2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу №1,відповідно до якого ТОВ «Кей-Колект» передано право вимоги умовної заборгованості позивача.

Позивачем було отримано від ТОВ «Кей-Колект» повідомлення про анулювання боргу вих. № 083-7598 від 14.11.2012 року.

Інформаціїї про відступлення права вимоги з 12.12.2011 по 31.12.2012 рр. позивач не отримував, а тому достатніх та належних доказів того, що новим кредитором за Кредитним договором було ТОВ «Кей-Колект» не мав.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 листопада 2012 року позивач, сплатив на користь та через касу Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» суму 28 951,23 доларів США еквівалентна 231 407,18 грн. Таким чином, позивач станом на 12.11.2012 року не мав жодної заборгованості перед кредитором, а саме перед Акціонерним комерційним інноваційним ба «УкрСиббанк».

Отже, позивач правомірно не включив до річної податкової декларації за 2012 рік суму анульованої банком заборгованості по нарахованих відсотків за користування кредитом, яка не є його доходом. Такі доводи позивача не були ніяким чином спростовані відповідачем.

Надаючи нормативно-правову оцінку правовідносинам, які складають предмет позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 149 Податкового кодексу України податковою базою для цілей оподаткування податком на прибуток визнається грошове вираження прибутку як об'єкта оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу, з урахуванням положень статей 135 - 137 та 138 - 143 цього Кодексу.

Згідно з п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, прибуток із джерелом походження з України та за її межами визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Витрати у розумінні Податкового кодексу України - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілом власником) (п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

До складу валових витрат що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, входять витрати від операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інші витрати, визначені згідно з пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п. «є» п. п. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема, плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків.

Згідно п.179.7. ст. 179 Податкового кодексу України, фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації. Сума податкових зобов'язань, донарахована контролюючим органом, сплачується до відповідного бюджету у строки, встановлені цим Кодексом.

Так, відповідно до абзацу «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Відповідно до статті 2 Закону України від 07.12.2000 № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Таким чином суд, вивчивши документи подані представником позивача, дійшов висновку, що висновок відповідача про заниження річного оподаткування доходу платником податків в загальній сумі 154271, 45 грн. є неправомірним, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 27.02.2014 року № /290 - протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 38, 69, 70, 71, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення прийняте Державною податковою інспекцією в Обухівському районі Головного управління ДФС у Київській області від 27.02.2014 року № /290.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (Ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

4. Копію постанови надіслати сторонам.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Терлецька О.О.