Справа № 804/20717/14
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
при секретарі судового засідання Шкуті А.А.
представника позивача Студнікова І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінмаль» до Криворізької Центральної об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.
Оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем з порушенням норм діючого законодавства України, є неправомірним та підлягає скасуванню, оскільки в акті перевірки не наведені об'єктивні дані, що свідчать про нікчемність, недійсність або нереальність вчинених між ТОВ «Вінмаль» та ТОВ «Праус» правочинів. Усі висновки, наведені у акті, є припущеннями. Право підприємства на формування податкового кредиту не залежить від податкового обліку (стану місцезнаходження) контрагентів та сплати ними податку до бюджету. На думку позивача, посилання в акті на те, що правочини, укладені підприємством є нереальними або нікчемними не відповідають законодавству. Статтею 228 ЦК України передбачено, що правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Єдиною підставою для визнання правочину нікчемним є рішення суду, а не акт органу Міндоходів. Такого рішення суду стосовно правовідносин, що мали місце між ТОВ «Вінмаль» та ТОВ «Праус», не існує. Також, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2014 року у справі №804/9005/14 визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо проведення зустрічної звірки ТОВ «Праус» щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин їх реальності та повноти відображення в обліку за квітень 2014 року, за результатами якої складено акт №627/223/37276126 від 11.06.2014 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Праус» щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин їх реальності та повноти відображення в обліку за квітень 2014р. На підставі вищевказаного акту було проведена перевірка ТОВ «Вінмаль», за наслідками якої було складно акт №847/22-01/37065110 позапланової документальної невиїзної перевірки ТОВ «Вінмаль» щодо документального підтвердження господарських взаємовідносин із ТОВ «Праус» за період з 01.04.2014 р. по 30.04.2014 р. та винесене оскаржуване податкове повідомлення-рішення.
Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, заперечення на позовну заяву не надав, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.
Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Криворізькою Центральною ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області проведена позапланова документальна невиїзна перевірки ТОВ «Вінмаль» щодо документального підтвердження господарських взаємовідносин із ТОВ «Праус» за період з 01.04.2014 року по 30.04.2014 року в результаті чого 10.07.2014 року складено акт №847/22-01/37065110.
В ході проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, та відповідно до копій первинних документів, наданих ТОВ «Вінмаль» для перевірки, було встановлено господарські взаємовідносини ТОВ «Вінмаль» з ТОВ «Праус» за квітень 2014р. по договорам поставки нафтопродуктів № 01/47 від 01.01.2014р., № 08/2 від 08.04.2014р., №01/4 від 01.04.2014р., № 11/5 від 11.04.2014р., № 17/2 від 17.04.2014р., № 17/4 від 17.04.2014р.
До вказаних договорів ТОВ «Вінмаль» були укладені додаткові угоди, згідно з якими постачальник зобов'язується поставити на умовах: EXW - резервуари нафтобази ПАТ «Дніпронафтопродукт», а покупець прийняти товар (нафтопродукти) до 30.04.2014р.
На виконання умов вищезазначеного договору ТОВ «Вінмаль» - поклажедавець, уклало договір зберігання № 0908/10-3 від 09.08.2010р. з ПАТ «Дніпронафтопродукт» (м.Дніпропетровськ) - зберігач.
ТОВ «Вінмаль» для перевірки надано акт приймання-передачі нафтопродуктів від 30.04.2014 згідно якого: ПАТ «Дніпронафтопродукт» по договору «зберігач», передає за період з 01 по 30 квітня 2014р. а ТОВ «Вінмаль», по договору «поклажедавець», приймає нафтопродукти з зберігання, згідно договору зберігання №0908/10-3 від 09.08.2010р.
Транспортування вищезазначених нафтопродуктів здійснювалось згідно договору №23 від 29.03.2012р. між ТОВ «Вінмаль» та ТОВ «Кременчукнафтопродуктсервіс» - перевізник.
ТОВ «Вінмаль» для перевірки надано копії товарно-транспортних накладних, відповідно до яких здійснювалось перевезення нафтопродуктів.
Згідно наданих копій первинних документів ТОВ «Вінмаль», для проведення позапланової перевірки, перевезення здійснювалось ТОВ «Кременчукнафтопродуктсервіс» та ТОВ «Днепртрансойл», але згідно відповіді УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області встановлено, що транспорт на якому здійснювалось перевезення нафтопродуктів належить ТОВ «Скайбер».
Згідно баз даних а саме: АІС «Податковий блок» на рівні ДПС України, ТОВ «Скайбер» стан платника 9 «направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням», вид діяльності - надання в оренду вантажних автомобілів, кількість працюючих - данні відсутні.
Подальша реалізація палива здійснювалась кінцевому споживачу, шляхом реалізації нафтопродуктів через АЗС які належать ТОВ «Вінмаль».
Зустрічною звіркою ТОВ «Праус» за квітень 2014 року згідно акту №627/223/37276126 від 11.06.2014 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Праус» щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин їх реальності та повноти відображення в обліку за квітень 2014р., не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із контрагентам, їх вид, обсяг, якість та розрахунки, а саме встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення платником податків операцій постачальники - ТОВ «Праус» - покупці за квітень 2014 року. Господарські відносини не мали та не могли мати ніякого юридичного змісту. ТОВ «Праус» фактично не може здійснювати господарські операції через відсутність трудових ресурсів, майна, основних фондів, необхідних для здійснення відповідних операцій.
Таким чином, податкова інспекція вважає, що між позивачем та контрагентом були проведені безтоварні операції.
Проведеною перевіркою відповідачем встановлено порушення ТОВ «Вінмаль» п. 44.1 ст. 44, ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.4, ст. 198 ПК України, ст. 1, п.2 ст. 3, ст. 4, п.6 ст.8, п.1 та п.2 статті 9 Закону України від 16.07.1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність у Україні», пункту 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, ст. 55-1 Господарського кодексу України. Підставою для такого висновку стало встановлення факту відсутності документального підтвердження реальності здійснення господарських взаємовідносин між ТОВ «Праус» та ТОВ «Вінмаль» за квітень 2014 року, за наслідками чого ТОВ «Вінмаль» завищено податковий кредит по взаємовідносинам з ТОВ «Праус» на суму 812 791, 19 грн.
Вирішуючи правомірність визначеного податковим органом грошового зобов'язання з податку на додану вартість, а також з метою встановлення факту здійснення господарської операції, правомірності формування податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування суду належить з'ясувати, зокрема, такі обставини, як: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення факту отримання товару саме від того постачальника який визначений в договорах.
Відповідно до позицій викладених в Листах Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11 та від 01.11.2011 року №1936/11/13-11, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Навіть наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою формування податкового кредиту, якщо реальність здійснених господарських операцій ставиться під сумнів.
Відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до п.187.1. ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Пунктом 198.1. ст.198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно із п.198.2. ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
-дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
-дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.198.3. ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1. статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку:
-з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
-з придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Аналізуючи зазначені норми Податкового кодексу України суд приходить до висновку, що право на віднесення сум податку на додану вартість, сплачених при придбанні послуг, до податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання в разі фактичного здійснення оплачених послуг, наявності первинних документів та використання в господарській діяльності цих послуг.
Надаючи оцінку доводам позивача про правомірність відображення в податковому обліку сум податкового кредиту по операціям із зазначеними контрагентами, суд зазначає, що на підставі вищенаведених первинних документів (договору поставки, видаткових накладних, податкових накладних, ТТН) контролюючий орган дійшов висновку про непідтвердження господарських операцій такими документами.
З огляду на доводи податкового органу, якими він мотивує правомірність донарахувань, перевірці підлягає фактичне виконання поставок товару на адресу позивача від контрагента.
Дотримання норм цивільного чи господарського права під час укладення договору не означає автоматично реальності вчинення господарської операції та правильності відображення її результатів у податковому обліку.
З метою правильного вирішення справи по суті, суду необхідно встановити, зокрема такі факти, як наявність у контрагента-постачальника достатніх матеріальних та трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності, наявність реалізованого товару (його фізичні, якісні, кількісні характеристики), факт здійснення фізичного переміщення придбаного товару (ким, яким чином та на чому здійснювало перевезення, цим це підтверджується), факт поставки товару постачальником не обмежуючись лише дослідженням паперових носій з відображеними даними.
Лише за наслідками дослідження зазначених обставин можливо дійти об'єктивного висновку про реальність (або безтоварність) спірних операцій та, відповідно, про правомірність формування позивачем податкового кредиту.
Як було зазначено відповідачем, при проведенні документальної перевірки досліджувалися господарські взаємовідносини ТОВ «Вінмаль» з ТОВ «Праус» за квітень 2014р. по договорам поставки нафтопродуктів № 01/47 від 01.01.2014р., № 08/2 від 08.04.2014р., №01/4 від 01.04.2014р., № 11/5 від 11.04.2014р., № 17/2 від 17.04.2014р., № 17/4 від 17.04.2014р. та додаткових угод.
ТОВ «Праус» зобов'язалося поставити на умовах: EXW - резервуари нафтобази ПАТ «Дніпронафтопродукт», а ТОВ «Вінмаль» прийняти товар (нафтопродукти) до 30.04.2014р.
Згідно актів приймання-передачі нафтопродуктів від 30.04.2014 ПАТ «Дніпронафтопродукт» - «зберігач», передало за період з 01 по 30 квітня 2014р., а ТОВ «Вінмаль», прийняло нафтопродукти, які були поставлені на зберігання від ТОВ «Праус».
Зустрічною звіркою ТОВ «Праус» за квітень 2014 року згідно акту №627/223/37276126 від 11.06.2014 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Праус» щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин їх реальності та повноти відображення в обліку за квітень 2014р., встановлено відсутність у ТОВ «Праус» (м.Дніпропетровськ, вул. Миронова, 4, оф.601), трудових ресурсів, майна, основних фондів, транспортних засобів, складських приміщень необхідних для здійснення господарських операцій.
Відповідно до копій товарно-транспортних накладних перевезення нафтопродуктів здійснювалося ТОВ «ТД «Кременчукнафтопродуктсервіс» та ТОВ «Днєпртрансойл» з резервуара нафтобази ПАТ «Дніпронафтопродукт» за адресою м.Кременчук, проїзд Галузевий, 80.
Враховуючи зазначене, з наявних у справі документів та доказів, а також пояснень представника позивача неможливо встановити поставки товару від ТОВ «Праус» до резервуару нафтобази ПАТ «Дніпронафтопродукт» за адресою м.Кременчук, проїзд Галузевий, 80.
Суд зазначає, що надані позивачем до матеріалів справи первинні документи не можуть бути прийняті ним у якості безумовного доказу фактичного виконання договору, укладеного між позивачем та його контрагентом, оскільки з досліджених у судовому засіданні матеріалів справи вбачається придбання позивачем товару у невстановлених осіб.
Первинні документи, які надані позивачем, підтверджують факт отримання товару ТОВ «Вінмаль», проте з них неможливо встановити, що позивач отримав товар саме від ТОВ «Праус».
Якщо товар справді придбавався позивачем, але не в тієї особи, що зазначена в первинних документах, то відповідні первинні документи не є достовірними та не можуть підтверджувати право позивача на податковий кредит.
Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною другою цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо неправомірності віднесення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум ПДВ, за рахунок договору, укладеного позивачем та його контрагентом, оскільки суду не доведено у встановленому законом порядку реальності здійснення господарських правовідносин, обумовлених договором з контрагентом ТОВ «Праус».
Питання реальності взаємовідносин між ТОВ «Праус» та ТОВ «Вінмаль» за квітень 2014 року у вказаній справі судом не досліджувалися.
Відповідно до ст.94 КАС України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалена постанова.
За таких обставин, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінмаль» на користь Державного бюджету України решту ставки судового збору в розмірі 4384,80 грн., оскільки позивачем за подання до суду адміністративного позову було сплачено 487,20 грн., що становить 10 відсотків ставки судового збору, а загальна ставка судового збору по даній справі становить 4872,00 грн., яка встановлюється згідно Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VІ (з подальшими змінами та доповненнями).
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінмаль» до Криворізької Центральної об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінмаль» на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 4384,80 грн.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 30 грудня 2014 року.

Суддя В.В. Кальник