Справа № 712/23101/12
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року Справа № 876/3477/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 грудня 2013 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Хустської міської ради Закарпатської області, Закарпатської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов'язання надати житло та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач- ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідачів- виконавчого комітету Хустської міської ради Закарпатської області, Закарпатської обласної державної адміністрації, в якому просила визнати незаконними дії (бездіяльність) останніх щодо виконання вимог, передбачених п.10 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов'язати відповідачів у межах повноважень невідкладно вжити заходів щодо надання їй житла відповідно до п.10 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та стягнути моральну шкоду.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 грудня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність підстав позачергового надання їй житла з черги інших громадян. Позачерговість надання житла передбачена законодавством не серед рівних по статусу громадян, а по ступені хвороб, заслуг перед Батьківщиною і т.д., тому безпідставним є покликання на норми ст.24 Конституції України. Також покликається на те, що ненадання житла у відповідності до вимог п.10 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є порушенням її житлових прав з боку відповідачів. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, апелянт подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, апеляційну скаргу підтримала, тому відповідно до положень ч.1 ст.197 КАС України, суд вважає можливим проведення розгляду справи в їхній відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю- доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на квартирному обліку виконкому Хустської міської ради перебуває ОСОБА_3, мешканець Житомирської області, смт. Лугини, що постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи- переселенець з зони радіоактивного забруднення, сім'я була направлена на отримання житла в м.Хуст в 1995 році. На той час сім'я ОСОБА_3 мала статус потерпілих З категорії. За період перебування на квартирному обліку ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_1 набули статус потерпілих 1 категорії (інваліди 2 групи, захворювання яких пов'язане з Чорнобильською катастрофою). Рішенням виконавчого комітету №175 від 29 березня 2010 року ОСОБА_3 внесено до списку громадян, які користуються позачерговим правом отримання житла, під номером 1.

Рішенням виконкому Хустської міської ради від 06 березня 2013р. №45 затверджено списки громадян, які користуються позачерговим правом отримання житла, відповідно до якого ОСОБА_4 значиться під порядковим номером 2.

Згідно з інформації Головного управління праці та соціального захисту населення в Закарпатській області ОСОБА_4 внесений у реєстр осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесених до категорії 1, які мають право на поліпшення житлових умов за рахунок державного бюджету, і значиться в ньому під порядковим номером 26.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням виконкому Хустської міської ради затверджені списки громадян, які користуються позачерговим правом отримання житла, ОСОБА_4 внесений у такий список. Разом з тим, підстав щодо позачергового надання позивачу житла з черги інших громадян, які мають з ним рівний статус, законодавством не передбачено, тобто, вимоги позивача про першочергове надання йому житла суперечить принципам рівності прав громадян відповідної категорії на отримання житла. Крім того, позивачем не надано достовірних відомостей, що бездіяльність виконкому погіршила стан її здоров'я або спричинила зміни в її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, а також не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник з приводу забезпечення позачергово житлом позивача відповідно до п.10 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позивач звернулася в суд з даним позовом, покликаючись на норми ЦПК України. Суд першої інстанції розглянув справу в порядку адміністративного судочинства.

Ст.17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Приписи п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України прямо встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що цей спір стосується захисту порушеного права, що виникло з приводу житлових відносин, і є спором цивільної юрисдикції відповідного загального суду в порядку норм ЦПК України.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм права з огляду на те, що в цьому випадку неоднаково застосовано статтю 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом». Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Згідно з п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв постанову з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 195, 197, п.4 ч.1 ст.198, ст.ст.203, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатськоїобласті від 16 грудня 2013 року у справі № 712/23101/12 скасувати, постановити ухвалу, якою провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Хустської міської ради Закарпатської області, Закарпатської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов'язання надати житло та стягнення моральної шкоди закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик