Справа № 127/25661/14-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/25661/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Саблук С.А.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

10 березня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В. Курка О. П. ,

за участю:секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача Степанової Світлани Миколаївни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу департаменту соціальної політики Вінницької міської ради на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2014 року ОСОБА_5 звернувся в суд з адміністративним позовом до департаменту соціальної політики Вінницької міської ради, в якому просив зобов'язати відповідача здійснити йому перерахунок та виплату щорічної разової допомоги до 5 травня в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача (апелянта) апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача просив апеляційну скаргу відхилити, а постанову суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах апеляційної скарги, вважає, що останню необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін із наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами адміністративної справи, ОСОБА_5 є інвалідом війни 2 групи та має право на отримання щорічної разової грошової допомогу до 5 травня згідно ч.5 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту" (посвідчення Серія НОМЕР_1, видане 12.11.2009 року).

Відповідно до довідки № 08-00-919-51272 від 09.12.2014 року позивачу 30.04.2014 року була виплачена одноразова грошова допомога до 5 травня в розмірі 2250 грн., встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 16.04.2014 № 102.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Пунктом 21 Розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" була змінена вище зазначена стаття Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а саме зазначено, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом України про Державний бюджет.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України положення п. 20 розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" стосовно виплати щорічної разової допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст.152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

У 2014 році зміни до ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" станом на час виплати позивачу разової грошової допомоги до 5 травня не вносилося.

Таким чином, відповідач у 2014 році повинен був застосовувати законодавство, яке діяло на час проведення відповідних щорічних виплати грошової допомоги до 5 травня, а саме, ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції від 09.07.2007 року, зокрема, щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Посилання відповідача, як на правомірність своїх дій, щодо проведення виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.04.2014 р. №102 "Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст.92 Конституції України, виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст.75 Конституції України встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада. Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів.

Відповідно до частини четвертої статті 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

У роз'ясненні Пленуму Верховного Суду України, яке міститься в постанові від 01 листопада 1996 року № 9 (пункт 5) зазначено, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Отже, за конституційними нормами виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при здійсненні позивачу нарахування або перерахунку пенсії застосуванню підлягають положення Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а не постанов Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, в порушення вимог ч.2 ст.71 КАС України, не довів законність та обґрунтованість власних дій, що є предметом оскарження.

Натомість позивач, на виконання вимог ч.1 ст.71 КАС України, довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідач провівши виплату щорічної допомоги до 5 травня у 2014 році в розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України, діяв всупереч вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" установлено, що норми і положення ст.ст.12,13,14,15,16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік, однак зазначені зміни до Закону були внесені лише 31 липня 2014 року (набрали чинності з 03 серпня 2014 року), тобто після проведених позивачу виплат.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів відповідача про те, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду, оскільки останній отримав допомогу до 5 травня 30.04.2014 року, а в суд звернувся 01.12.2014 року, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свої прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається із довідки № 08-00-919-51272 від 09.12.2014 року, виданої департаментом соціальної політики Вінницької міської ради одноразова грошова допомога до 5 травня за 2014 рік дійсно перерахована ОСОБА_5 30.04.2014 року на ВОУ ВАТ Ощадбанк.

Проте, підстав стверджувати про те, що ОСОБА_5 дізнався про розмір вищезазначеної допомоги в день її перерахування на його банківську картку немає, оскільки відповідачем не надано доказів того, що він повідомляв позивача про нарахування цих коштів.

Крім того, як встановлено з матеріалів справи, позивач намагався вирішити вказаний спір в досудовому порядку, в зв'язку з чим звернувся до відповідача з заявою про перерахунок виплаченої одноразової грошової допомоги до 5 травня і отримав відповідь на свою заяву тільки 23.10.2014 року (лист-відмова № К -08-62359). А тому, на думку колегії суддів, саме з причин відсутності достовірних даних про предмет позову він був позбавлений можливості доступу до правосуддя.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що про порушення свого права на отримання одноразової грошової допомоги до 5 травня в розмірі встановленому ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" позивач дізнався в день отримання відповіді на заяву.

Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу департаменту соціальної політики Вінницької міської ради залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 13 березня 2015 року.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Білоус О.В.

Курко О. П.