Справа № 807/4192/13-а
Суддя: Острович С.Е.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2015 року м. Київ К/800/40992/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Островича С.Е., Степашка О.І., Федорова М.О.

розглянула в порядку попереднього провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2014 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФО-П ОСОБА_1.) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області (далі - ДПІ в Іршавському районі) в якому просить визнати протиправними податкові повідомлення-рішення.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2014 року позов ФО-П ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2014 року апеляційну скаргу ДПІ в Іршавському районі залишено без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2014 року - залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій ДПІ в Іршавському районі подала касаційну скаргу в якій просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2014 року та прийняти нове рішення, яким відмовити ФО-П ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

ДПІ в Іршавському районі проведена документальна виїзна перевірка правомірності нарахування ФО-П ОСОБА_1 бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за період з серпня 2011 року по жовтень 2012 року. За результатами перевірки складено акт №363/1700/НОМЕР_1 від 20 листопада 2013 року.

Перевіркою встановлено порушення ФО-П ОСОБА_1 вимог підпункту а пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення заявленої суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на загальну суму 1130737, 00 грн. та до завищення податкового кредиту і заниження податку на додану вартість за грудень 2011 року на суму 66295, 00 грн.

На підставі акта перевірки ДПІ в Іршавському районі прийнято податкові повідомлення-рішення від 20 листопада 2013 року: №, яким ФО-П ОСОБА_1 зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за основним платежем на 1130737, 00 грн. і застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 565368, 50 грн.; №, яким ФО-П ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на 99442, 50 грн., у т.ч. 66295, 00 грн. за основним платежем та 33147, 50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ФО-П ОСОБА_1 включив до складу податкового кредиту в декларації з податку на додану вартість суми податку на додану вартість, сплачені за придбані у ТОВ з іноземними інвестиціями "Вольво Україна" сідельних тягачів Volvo FH 4x2, та за придбані згідно контракту, укладеного з фірмою Nutzfahrzeuge Leasing AG (Австрія), напівпричепи бортові нові марки "KOEGEL". Факт придбання ФО-П ОСОБА_1 у власність транспортних засобів підтверджено вантажно-митними деклараціями.

Відповідно до п. 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою КМУ №1388 від 07 вересня 1998 року, транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції. Транспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 Цивільного кодексу України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Згідно приписів пп. 14.1.139 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України термін "особа" для цілей розділу V цього Кодексу, зокрема, вживається в такому значенні: фізична особа (громадянин України, іноземець та особа без громадянства), яка здійснює діяльність, що належить згідно із законодавством до підприємницької (крім фізичних осіб, що знаходяться на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва відповідно до законодавства), та/або ввозить товари на митну територію України.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що ФО-П ОСОБА_1 є фізичною особою, здійснює підприємницьку діяльність та зареєстрований у встановленому порядку платником ПДВ, тому на нього повною мірою поширюються норми Податкового кодексу України, які встановлюють порядок визначення податкового кредиту, у тому числі від здійснення операцій щодо основних фондів з метою їх використання в господарській діяльності.

Для формування податкового кредиту фізичними особами - суб'єктами господарювання, зареєстрованими платниками ПДВ, при придбанні транспортних засобів, інших основних фондів та товарів, як і для платників ПДВ - юридичних осіб, необхідним є подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності та наявності належного документального оформлення та підтвердження відповідних витрат та відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку.

За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до висновку про те, що оскільки факт використання ФО-П ОСОБА_1 придбаних транспортних засобів у господарській діяльності підтверджено копіями подорожних листів та міжнародних товарно-транспортних накладних і всі суми, включені до податкового кредиту, підтверджені належним чином оформленими вантажними митними деклараціями, то ФО-П ОСОБА_1 не порушив вимоги податкового законодавства, включивши до податкового кредиту суми ПДВ, сплачені при придбанні транспортних засобів, право власності на які зареєстроване на ФО-П ОСОБА_1 як на фізичну особу.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог ФО-П ОСОБА_1

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм процесуального та матеріального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області залишити без задоволення, постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко
М.О. Федоров