Справа № 802/197/15-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 березня 2015 р. Справа № 802/197/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Середюка М.А.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Бабія Р.В., Шоломицького С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

30.01.2015 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) з адміністративним позовом до відповідач - Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ). У позовній заяві позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ № від 18.12.2014 року, яким збільшено грошове зобов'язання із податку на додану вартість на суму 53424,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань взаємовідносин з ПП "Подільська промислова компанія" за період лютий - березень 2014 року. За результатами перевірки був складений акт №165/1701 від 08.12.2014 року, на підставі якого Вінницькою ОДПІ винесене оскаржуване податкове повідомлення - рішення. Позивач вважає протиправними та необґрунтованими висновки викладені в акті перевірки, а податкове повідомлення-рішення незаконним, мотивуючи тим, що ФОП ОСОБА_4 у період лютий - березень 2014 року відносив до складу податкового кредиту суми сплаченого ПДВ, у зв'язку з придбанням у контрагента (ПП "Подільська промислова компанія") товарів та отриманням послуг, що підтверджені податковими накладними, оформленими належним чином та іншими документами бухгалтерського обліку.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав. Посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та пояснення надані у судовому засіданні, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечили та просили суд у його задоволенні відмовити повністю. Як на підставу для заперечень та обставину, яка вказує на безтоварність господарських операцій відповідач посилається на неможливість проведення зустрічної звірки у контрагента позивача - ПП "Подільська промислова компанія" у зв'язку із відсутністю Підприємства за місцем знаходження.

Заслухавши пояснення представників сторін, надавши оцінку іншим доказам, які знаходяться у матеріалах справи, суд доходить висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб Вінницької ОДПІ, проведена позапланова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_4 з питань взаємовідносин з ПП "Подільською промисловою компанією" за період лютий, березень 2014 року.

Згідно із реєстраційними даними, видами господарської діяльності позивача визначено в т.ч.: прокладання каналізацій, відведення й очищення стічних вод, інша діяльність із прибирання будинків і промислових об'єктів, загальне прибирання будинків, надання в оренду вантажних автомобілів, інші види роздрібної торгівлі поза магазинами.

За результатами проведеної перевірки складено Акт №165/1701 від 08.12.2014 року про результати документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_4 з питань взаємовідносин з ПП "Подільською промисловою компанією" за період лютий-березень 2014 року (а.с.18-29).

Згідно висновків Акта позивачем порушено:

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3ст. 198 та ст. 201 Податкового кодексу України внаслідок чого йому донараховано ПДВ в сумі 35616 грн, а саме: за лютий 2014 року - 20682 грн, за березень 2014 року - 14934 грн.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку наведеним обставинам та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд бере до уваги, що згідно п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях.

Відповідно до п.198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

В силу п.201.6. ст. 201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

При цьому, п.201.7 ст.201 ПК України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно п.201.10 ст.201 ПК України, Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

При цьому нормами ч. 2 ст. 9 вказаного Закону встановлені вимоги до первинних документів. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

В обґрунтування позовних вимог позивач надав суду для долучення до матеріалів справи копії первинних документів по взаємовідносинам зі своїм контрагентом - ПП "Подільською промисловою компанією", а саме, договір купівлі-продажу, договори про виконання роботи, податкові накладні, видаткові накладні, акти здачі-прийняття робіт тощо.

Так, між ФОП ОСОБА_4 та ПП "Подільською промисловою компанією" укладено договір про надання послуг № 29-01 від 29.01.2014 року, відповідно до умов якого виконавець (ПП "Подільською промисловою компанією") зобов'язується за завданням замовника (ФОП ОСОБА_4.) протягом визначеного в Договорі строку надавати за плату послуги.

Крім того, у перевіряємий період між ФОП ОСОБА_4 та ПП "Подільською промисловою компанією" укладено договір купівлі-продажу № 24-02 від 24.02.2014 року, відповідно до умов якого продавець (ПП "Подільська промислова компанія") зобов'язується продати та передати у власність покупця - товар, а покупець зобов'язується прийняти товар від продавця та оплатити його загальну вартість на умовах цього Договору. Одиниця виміру, кількість, асортимент, ціна товару вказується у видаткових накладних, які є невід'ємною частиною цього Договору.

Реальність виконання вказаних господарських операцій підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином оформленими первинними документами, а саме: видатковою накладною № РН-0000053 від 24.02.2014 року (а.с.30) та податковими накладними № 40 від 24.02.2014 року, № 41 від 25.02.2014 року, № 42 від 27.02.2014 року, № 33 від 27.03.2014 року, № 34 від 31.03.2014 року (а.с.38-42).

З видаткових та податкових накладних вбачається, що означеним контрагентом позивача на виконання умов укладених з ним договорів протягом лютого-березня 2014 року було продано ФОП ОСОБА_4 ряд товарів, зокрема, гідроциліндр підйому кузова а/в ГАЗ 53, гума а/в ЗИЛ 130, барабан тормозний задній а/в ЗИЛ 130 та надані послуги щодо виготовлення сміттєвих баків, вивезення будівельного сміття вантажним а/в КАМАЗ, вивезення гілля а/в ЗИЛ 130, послуги екскаватора (автопогружчика) та послуги автовишки.

Факт надання послуг від ПП "Подільською промисловою компанією" до ФОП ОСОБА_4 на підставі договору № 29-01 від 29.01.2014 року підтверджені актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ- 0000012 від 25.02.2014 року, № ОУ-0000013 від 27.02.2014 року, № ОУ-0000023 від 27.03.2014 року, № ОУ-0000024 від 31.03.2014 року (а.с.34-37).

Оплата за придбаний товар у ПП "Подільською промисловою компанією" та отримані послуги позивачем проведена на підставі квитанцій про перерахування коштів (а.с.43).

Тому, суд приходить до висновку про неправомірність посилань відповідача, викладених в акті перевірки щодо безтоварності господарської операції.

Щодо доводів відповідача про відсутність контрагента позивача - ПП "Подільська промислова компанія" за податковою адресою, які відповідач наводить в підтвердження безтоварності господарських операцій, то такі оцінюються судом критично із наступних мотивів.

Встановлено, що рішенням Господарського суду Вінницької області від 26.05.2014 року порушено провадження у справі про банкрутство ПП "Подільська промислова компанія" та відкрито ліквідаційну процедуру.

Згідно положень ст. ст. 37-41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у випадках, передбачених цим Законом, господарський суд у судовому засіданні за участю сторін приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців.

З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо.

У постанові про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури господарський суд призначає ліквідатора банкрута з урахуванням вимог, установлених цим Законом, з числа арбітражних керуючих, якщо інше не передбачено цим Законом.

Ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

З дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ліквідатор (ліквідаційна комісія) виконує свої повноваження до завершення ліквідаційної процедури в порядку, встановленому цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

В силу п. 1 ч. 2 ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ліквідатор з дня свого призначення приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження.

Відповідно до постанови Господарського суду Вінницької області від 26.05.2014 року ліквідатором призначено голову ліквідаційної комісії ОСОБА_5

Таким чином, висновок податкового органу щодо відсутності ПП "Подільська промислова компанія" та його посадових осіб за податковою адресою не можуть свідчити про безтоварність господарських операцій із позивачем, оскільки така відсутність могла бути пов'язана із передачею функцій по управлінню Підприємством до його ліквідатора - ОСОБА_5

Крім того, суд звертає увагу, що твердження відповідача про мінімізацію податкових зобов'язань ФОП ОСОБА_4 є безпідставним, з огляду ще й на те, що його контрагент - ПП "Подільська промислова компанія" свої податкові обов'язки як щодо декларування так і щодо сплати податкових зобов'язань із ПДВ, які виникли внаслідок господарських операцій із позивачем виконав належним чином, що не заперечувалось стороною відповідача.

Таким чином, висновки Акту перевірки №165/1701 від 08.12.2014 року, на підставі якого винесене податкове повідомлення-рішення № від 18.12.2014 року знайшли своє спростування дослідженими у справі доказами, а тому оскаржуване податкове повідомлення - рішення слід визнати протиправним та скасувати.

Вирішуючи питання про розподіл понесених у справі сторонами судових витрати, суд керується нормою ч. 1 ст. 94 КАС України, в силу якої якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області № від 18.12.2014 року.

Стягнути із Державного бюджету України в користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (РНОК НОМЕР_2) сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 182 грн. 70 коп. (сто вісімдесят дві гривні сімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович