Справа № 804/19737/14
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2015-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного підприємства «Транс Квінс» до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення рішення., -
На обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення прийняте на підставі акту від 31.10.2014 року за №4032/2203/33517256 є неправомірним, оскільки позивач не порушував п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України та у податкового органу відсутні підстави та повноваження щодо визнання недійсним (нікчемним) договорів укладених позивачем з його контрагентом ТОВ «ПРОМ-БІЗ», ТОВ «УЦП», ТОВ «Регіон Кепітал», адже угоди з контрагентами позивача в судовому порядку недійсними податковою інспекцією не визнавались та податковій інспекції не надано повноваження встановлювати нікчемність правочинів в актах перевірки; висновки акту зроблені лише на припущеннях, оскільки факт реальності здійснення позивачем господарських операцій за угодами, укладеними з ТОВ «ПРОМ-БІЗ», ТОВ «УЦП», ТОВ «Регіон Кепітал», підтверджено у ході перевірки первинними бухгалтерськими документами, які включають зміни в структурі активів позивача; висновок податкового органу, що оприбуткування, приймання-передачі товарів не проводились зроблено з інформації комп'ютерних баз даних та автоматизованих інформаційних систем державної податкової служби та актів перевірки цих контрагентів, згідно з якими відсутні докази фактичного отримання продукції. Оскільки право підприємства на формування податкового кредиту не залежить від податкового обліку (стану місцезнаходження) контрагентів та сплати ним податку до бюджету, позивач вважає, що ним було сформовано ПДВ на підставі належним чином оформлених податкових накладних відповідно до вимог Податкового кодексу України.
Позивач та відповідач в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи.
30.12.2014р., 16.01.15р. позивач подав до суду клопотання, в якому просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі, розглянути справу без його участі.
Відповідач в судове засідання не з'явився; 16.01.2015р. подав заперечення на адміністративний позов, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що ПП «Транс Квінс» укладено з ТОВ «Пром-Біз» договори на надання консультаційних послуг та транспортно-експедиційних послуг, з ТОВ «Український центр послуг» договір на надання агентських та консультаційних послуг та з ТОВ «Рагіон Кепітал» укладено договір транспортного експедирування та договір про надання консультаційних послуг. В ході перевірки встановлено відсутність будь-яких інших підтверджуючих документів, що свідчать про результати використаних у господарській діяльності вищенаведених послуг, метою яких повинно бути отримання доходу від використання вказаних послуг. Надані позивачем акти виконаних робіт не розкривають змісту надання послуг, позаяк не містять деталізованої інформації про фактично надані послуги,їх обсяг та характер, строки виконання та результати здійснених заходів, що у свою чергу виключає можливість оцінки подальшого використання спірних послуг у діяльності ТОВ «Транс Квінс».
Враховуючи клопотання позивача, строки розгляду та вирішення справи, встановлені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе вирішити спір за відсутності сторін, у письмовому провадженні, за наявними у справі доказами відповідно до вимог ч. 4, ч. 6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного:
Матеріали справи свідчать, що Приватне підприємство «Транс Квінс» зареєстроване як юридична особа 11.05.2005р. виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та з 24.05.2005р. взято на податковий облік в органах державної податкової служби.
Судом встановлено, що 31.10.2014р. на підставі наказу №1099 від 30.10.2014р., згідно з п.п. 78.1.1 п.78.1 ст. 78, п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України Лівобережною ОДПІ м. Дніпропетровська проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фінансово-господарської діяльності ПП «Транс Квінс» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість під час здійснення взаємовідносин з ТОВ «Пром-Біз» за період червень 2014 року, ТОВ «УЦП», ТОВ «Регіон Кепітал» за період липень 2014 року, за результатами якої складено акт перевірки №4032/2203/33517256 від 31.10.2014 р.
За результатами вказаної перевірки встановлено:
Щодо порушень, виявлених під час проведення перевірки та відображених в акті № 4878/2203/33517256 від 22.12.2014 р., суд зазначає наступне:
протягом перевіряємого періоду ПП «Транс Квінс» здійснювало діяльність по наданню іншої допоміжної діяльності у сфері транспорту.
За період, що був перевірений, ПП «Транс Квінс» укладено з ТОВ «Пром-Біз» договори про надання консультаційних послуг №206 від 02.06.14р. та транспортно-експедиційних послуг №206/1 від 02.06.14р..
На виконання умов угод ТОВ «Пром-Біз» виписані (оформлені) податкові накладні, суми податку на додану вартість по виписаним ТОВ «Пром-Біз» податковим накладним відображені в реєстрі виданих та отриманих податкових накладних, даним декларації з ПДВ за червень 2014 року та включено до складу податкового періоду за червень 2014 року.
Згідно інформаціно-аналітичних баз даних податкових органів філії та відокремлені підрозділи у підприємства відсутні.
Також, судом встановлено, що ПП "ТРАНС КВІНС" укладено з TOB «УКРАЇНСЬКИЙ ЦЕНТР ПОСЛУГ» договір на надання агентських та консультаційних послуг.
На виконання умов договорів ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ЦЕНТР ПОСЛУГ» виписані (оформлені) податкові накладні.
По зазначеному контрагенту ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ЦЕНТР ПОСЛУГ» судом встановлені аналогічні обставини щодо місцезнаходження платника податків.
Таким чином, податкові накладні, виписані ТОВ «Пром-Біз» та TOB «УКРАЇНСЬКИЙ ЦЕНТР ПОСЛУГ» на адресу ПП «Транс Квінс», оформлені з порушенням вимог п.п. «ґ» п.201. ст.201 Податкового кодексу України, а саме за невідповідним місцезнаходженням відмінним від місцезнаходження вказаного у свідоцтві про державну реєстрацію.
А також зазначено посилання на акт Броварської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області №50/10-06-22-02/39207887 від 16.09.2014р. щодо неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «Пром-Біз» з платниками податків за червень 2014р, липень 2014р.
Крім того, між ПП "ТРАНС КВІНС" (п.н. 33517256), надалі іменуеме - Клієнт та ТОВ «Регіон Кепітал" (п.н. 39228650), надалі іменуеме - Компанія укладений договір про надання консультаційних послуг від 01.07.14р. №107, Договір транспортного експедирування від 01.07.14 №107-1. ТОВ "РЕГІОН КЕПІТАЛ" на викання умов договору виписано (оформлено) податкові накладні та акти приймання передачі виконаних робіт.
ПП "ТРАНС КВІНС" не надано документального підтвердження, що свідчать про те, які саме послуги було надано ТОВ "РЕГІОН КЕПІТАЛ" на адресу ПП"ТРАНС КВІНС", не надано звіту про виконання робіт (послуг), де було б зазначено які саме послуги було виконано, ким саме, інше.
Також не надано плану проведених робіт (послуг) чи інші підтверджуючі документи з доказом використання цих послуг (робіт) в господарській діяльності підприємства.
До перевірки не було надано будь-які інші підтверджуючі документи, що свідчать про результат використаних у господарській діяльності вищенаведених послуг, метою яких повинно бути отримання доходу від використання вказаних послуг.
ТОВ "РЕГІОН КЕПІТАЛ" (Виконавець) має основний вид діяльності - _46.90 неспеціалізована оптова торгівля.
Надані послуги не відповідають видам діяльності які зазначені у реєстраційних документах підприємства та відображених у інформаційних базах даних ОДНІ. На підприємстві відсутній кваліфікований склад фахівців (Звіт за формою 1ДФ за 1 та 2 квартал не надавався), що дає змогу ставити під сумнів факт здійснення суб'єктом господарювання, задекларованого основного виду діяльності та надання кваліфікованих послуг.
Податковий орган прийшов до висновку, що дослідженням в ході перевірки реальності господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит, прозорості дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит, не встановлено документального підтверджених факту здійснення господарських відносин ПП «Транс Квінс», що відображено в акту перевірки від 31.10.2014 р.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95р. за № 168/704, відповідно до яких первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Водночас, статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Згідно ст. 1 Закону України від 16.07.99 №996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до п.198.3. ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Крім того, керуючись Листом Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини:
1.Рух активів у процесі здійснення господарської операції.
2.Установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.
3.Установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Слід зазначити, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:
-неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;
-відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;
-облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;
-здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;
-відсутність первинних документів обліку.
Закон «Про транспортно-експедиторську діяльність» від 01.07.2004 №1955-IV визначає правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні і спрямований на створення умов для її розвитку та вдосконалення.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитор (транспортний експедитор) - суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування.
У вступній частині Закону визначено коло учасників транспортно-експедиторської діяльності - клієнти, перевізники, експедитори, транспортні агенти, порти, залізничні станції, об'єднання та спеціалізовані підприємства залізничного, авіаційного, автомобільного, річкового та морського транспорту, митні брокери та інші особи, що виконують роботи (надають послуги) при перевезенні вантажів.
Згідно з статтею 9 Закону за договором транспортної експедиції одна сторона (експедитор) зобов'язалася за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Виходячи з аналізу наведених вище норм, транспортно-експедиторські послуги надаються на підставі укладених між експедиторами і клієнтами договорів транспортної експедиції.
Згідно з ч. 3 ст. 9 ЗУ № 1955-IV істотними умовами договору транспортного експедирування є:
- відомості про сторони договору:
- для юридичних осіб - резидентів України: найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України;
- для юридичних осіб - нерезидентів України: найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу;
- для фізичних осіб - громадян України: прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів;
- для фізичних осіб - іноземців, осіб без громадянства: прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адресу місця проживання за межами України;
- вид послуги експедитора;
- вид та найменування вантажу;
- права, обов'язки сторін;
- відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили;
- розмір плати експедитору;
- порядок розрахунків;
- пункти відправлення та призначення вантажу;
- порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта;
- строк (термін) виконання договору;
- а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 11 ст. 9 ЗУ № 1955-IV перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.
На підставі встановлених обставин та аналізу вищенаведених вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, в тому числі, виходячи з того, що товарно-транспортні накладні по договорам надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів в межах України відсутні, а надані до перевірки акти про виконання експедиторських послуг не містять видів та найменування вантажу, призначення вантажу, витрати експедитора на оплату послуг залучених їм третіх осіб, для визначення розміру оплати наданих ними послуг, факт надання товарно-експедиційних послуг з перевезення вантажів в межах України не підтверджено.
З урахуванням вищезазначеного, приймаючи рішення суд виходить із того, що об'єктом оподаткування є певні операції між конкретними суб'єктами господарювання, а не договори, укладені між ними, або третіми особами.
Під час судового розгляду позивачем не підтверджено реальне отримання консультаційних та транспортно-експедиційних послуг , що були предметом укладених договорів, їх використання в господарській діяльності для надання послуг, не надано доказів факту виконання послуг.
З правового аналізу зазначених законодавчих норм випливає, що правильність формування платником податків податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання послуг з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних послуг. За відсутності ж останнього немає підстав для зменшення бази оподаткування податком на додану вартість за рахунок податкового кредиту.
Під час судового розгляду позивачем не надано жодних доказів на обґрунтування своїх вимог, що слугували б спростуванням висновків податкової, викладених в акті від 31.10.2014 р.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги за заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
З огляду на викладене, суд вважає доводи позивача необґрунтованими, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Транс Квінс».
Також, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.
Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
З огляду на те, що позовні вимоги в даному випадку є майновими та сума позовних вимог становить 432479,14грн., отже позивач повинен сплатити за подання до адміністративного суду адміністративного позову судовий збір у розмірі 4872 грн., що становить 4 розміри мінімальної заробітної плати, а сплатив лише 864,95 грн., тому суд стягує з позивача 4007,05 грн. (4872грн. - 864,95грн.).
Керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 86, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства «Транс Квінс» до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 27.02.15р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді С.В. Ніколайчук С.В. Ніколайчук О.В. Бринза