Справа № 817/3559/14
Суддя: Малахова Н.М.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Дорошенко Н.О.
Суддя-доповідач:Малахова Н.М.
УХВАЛА

іменем України

"03" березня 2015 р. Справа № 817/3559/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Малахової Н.М.

суддів: Жизневської А.В.

Котік Т.С.,

при секретарі Сидорук М.М. ,

за участю представника позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "26" грудня 2014 р. у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень та вимоги про сплату боргу (недоїмки) ,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.12.2013 року №, № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.11.2014 року №Ф-55.

В обґрунтування позову посилався на те, що відповідачем безпідставно встановлено завищення витрат у 2011 та 2012 роках, оскільки до перевірки були надані всі документи, що підтверджують понесені витрати у зв'язку з господарською діяльністю. Зазначав, що податкові повідомлення-рішення від 11.12.2013 рішення є протиправними, а вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.11.2014 №Ф-55 є безпідставною.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 26.12.2014 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення:

від 11.12.2013 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на загальну суму 2354,18 грн., у тому числі 1883,34 грн. за основним платежем, 470,84 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

від 11.12.2013 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 11093,75 грн., у тому числі за основним платежем 8875,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 2218,75 грн.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 55 від 03.11.2014 року на загальну суму 4394,64 грн.

Присуджено на користь позивача Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 182,70 грн.

В апеляційній скарзі Державна податкова інспекція у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позову.

Розглянувши справу у межах визначених ст. 195 КАС України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 09.09.2013 року по 20.09.2013 рік ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області проведено планову документальну виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ФОП ОСОБА_4 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 по 31.12.2012 рік . За результатами перевірки складено акт №199//17-117 від 27.09.2013 (а.с.214-225 т.1).

Згідно доводів податкового органу позивачем допущено порушення ст. 177 Податкового кодексу України, тому у відповідності до ст.164, п.167.1 ст.167, ст.176, пп. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України донараховано податок на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю в сумі 30017,70 грн., в т.ч.: за 3-4 квартал 2011 року - 376,62 грн., за 2012 рік - 29641,08 грн.; в порушення п.198.3, п.198.6. ст.198, п.199.1 ст.199 Податкового кодексу України завищено податковий кредит на суму 43666 грн., а саме: за серпень 2011 року - 502 грн., за квітень 2012 року - 917 грн., за червень 2012 року - 4933 грн., за липень 2012 року - 514 грн., за грудень 2012 року - 36800 грн., в результаті чого в порушення п.200.1 та п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України занижено суми податку на додану вартість, які підлягають нарахуванню до сплати в бюджет в сумі 43666 грн. в т.ч.: за серпень 2011 року на суму 502 грн. за квітень 2012 року на суму 917 грн. за червень 2012 року на суму 4933 грн., за липень 2012 року на суму 514 грн., за грудень 2012 року на суму 36800 грн.

На підставі акта перевірки прийнято: податкове повідомлення-рішення № від 17.10.2013 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності" на 37522,13 грн., в тому числі за основним платежем на 30017,70 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 7504,43 грн. (а.с.42-43 т.1); податкове повідомлення-рішення № від 17.10.2013року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість по вітчизняних товарах" на 54582,50 грн., в тому числі за основним платежем на 43666 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 10916,50 грн. (а.с.44-45 т.1).

За наслідками адміністративного оскарження Головним управлінням Міндоходів у Рівненській області скасовано податкові повідомлення-рішення від 17.10.2013 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 34791 грн. основного платежу та 8697,75 грн. штрафних (фінансових) санкцій, № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності 28134,36 грн. за основним платежем та 7033,59 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

В інших частинах спірні податкові повідомлення-рішення від 17.10.2013 року № в сумі 8875 грн. основного платежу з податку на додану вартість і 2218,75 штрафної (фінансової) санкції, № в сумі 1883,34 грн. по податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності і 470,84 грн. штрафної (фінансової) санкції залишені без змін (а.с.46-53 т.1).

За наслідками адміністративного оскарження Державною податковою інспекцією у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області прийнято:

податкове повідомлення-рішення від 11.12.2013 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності" на 2354,18 грн., в тому числі за основним платежем на 1883,34 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 470,84 грн. (а.с.9 т.1);

податкове повідомлення-рішення від 11.12.2013 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість по вітчизняних товарах" на 11903,75 грн., в тому числі за основним платежем на 8875,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 2218,75 грн. (а.с.10 т.1).

Вирішуючи спір суд першої інстанції дійшов висновків, що спірні рішення суб'єкта владних повноважень не ґрунтуються на матеріальному закону, прийняті без врахування всіх фактичних обставин, а відтак є неправомірними, порушують права та законні інтереси платника податків, які підлягають до судового захисту шляхом скасування протиправних рішень контролюючого органу.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на приписах чинного законодавства.

Судом встановлено, що в 2011 році позивач здійснював свою діяльність з вирощування птиці в господарських приміщеннях в с. Симонів, Гощанського району Рівненської області, що належать йому на праві власності, що підтверджується відповідними свідоцтвами про право власності на нерухоме майно (а.с.6-21 т.2).

У 2012 році позивач здійснював господарську діяльність в орендованому приміщенні в с.Жобрин, Рівненського району Рівненської області, що підтверджується договором оренди №01 від 03.01.2012, укладеного між ФОП ОСОБА_4 та ПСП "Полісся" (а.с.37-39 т.2).

Перевіркою правильності визначення витрат за 3-4 квартал 2011 року та за 2012 рік, відображених у деклараціях про доходи, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу та документально підтверджених, з даними про суми витрат, визначеними в ході перевірки, контролюючим органом встановлено розбіжність за 2011 рік на суму 2510,82 грн. та за 2012 рік на суму 10044,71 грн.

Згідно доводів податкового органу, розбіжність у витратах по результатах перевірки виникла в зв'язку з тим, що до складу валових витрат підприємцем включені витрати, які не пов'язані з одержанням доходу, а саме: в ході перевірки встановлено, що із загальної суми сплаченої при придбанні товару (курчата добові бройлери), яка включена до валових витрат, частину складають товари (курчата добові бройлери), які не приймали участі в основній господарській діяльності та відсутні в залишках товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2011 та 31.12.2013. Тому відповідачем встановлено порушення підприємцем п.138.2, п.138.4 ст.138, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України та до складу валових витрат позивача не прийнято витрати в сумі 12555,53 грн., як такі, що не пов'язані з господарською діяльністю підприємця та не приймали участь в оподаткованих операціях звітного періоду. В зв'язку з тим, що витрати за 3-4 квартали 2011 року та за 2012 рік ФОП ОСОБА_4 списані не пропорційно до отриманого доходу від підприємницької діяльності, то завищено витрати на собівартість реалізованого товару.

Відповідно до п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування фізичних осіб-підприємців є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Пунктом 138.1 ст.138 Податкового кодексу України визначено, що до витрат операційної діяльності відносяться витрати, визначені згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Пунктом 138.6. ст.138 Податкового кодексу України встановлено, що собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Згідно п.138.8. ст.138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

У відповідності до пп. 138.8.1. п.138.8. ст.138 Податкового кодексу України до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

Відповідно до п.138.2. ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Як встановлено судом, між Фермерським господарством "Екоптиця" (Постачальник) та ФОП ОСОБА_4 (Покупець) укладено договір поставки №7 від 23.03.2012 року (а.с.174-175 т.1), відповідно до якого Постачальник зобов'язується поставити покупцю добові курчата бройлера КОББ - 500, вироблені на власних виробничих потужностях на власних виробничих цехах. Вартість товару вказується з урахуванням ПДВ, пакування та зазначається в накладних (п.3.1 Договору). Розрахунок здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника (п.3.3 Договору).

Виконання умов Договору поставки №7 від 23.03.2012 року підтверджується: податковими накладними №16/3 від 27.03.2012, №39/3 від 19.06.2012, №58 від 12.09.2012, №67 від 26.10.2012, №80 від 28.12.2012; видатковими накладними №20 від 27.04.2012, №29 від 01.06.2012, №55 від 12.09.2012; ветеринарним свідоцтвом №0130476 від 24.09.2012 (а.с.178-186 т.1).

З матеріалів справи встановлено, що 02.07.2011 року між ФОП ОСОБА_6 (Продавець) та ФОП ОСОБА_4 (Покупець) укладено договір №3К10 (а.с.187-189 т.1), відповідно до якого Продавець зобов'язується поставити та передати у власність Покупця добовий молодняк кур-бройлерів ROSS 308 (товар). Ціна товару становить 4,00 грн. за одну голову (п.5.1 Договору).

Крім того, 16.04.2012 між ФОП ОСОБА_6 (Продавець) та ФОП ОСОБА_4 (Покупець) укладено договір поставки №06/12 (а.с.190 т.1), відповідно до якого Продавець зобов'язується поставити та передати у власність Покупця курчата добові бройлери ROSS 308 (товар). Ціна товару визначається на кожну партію товару і вказується в рахунках на оплату та накладних (п.5.1 Договору).

Виконання умов Договорів №3К10 від 02.07.2011 року та №06/12 від 16.04.2012 року підтверджується: податковими накладними, виданими ФОП ОСОБА_6, №4 від 02.07.2011, №4 від 16.04.2012, №6 від 09.07.2012; податковими накладними виданими ТОВ "Агідель" №37/2 від 13.01.2012, №42/2 від 14.01.2012; видатковою накладною виданою ТОВ "Агідель" №36 від 13.01.2012; ветеринарними свідоцтвами РД-00 №261640 від 14.06.2012, РД-00 №261670 від 23.06.2012 та РД-00 №261722 від 23.07.2012 (а.с.191-199 т.1).

Відповідно до наданих документів позивачем у 2011 році позивачем було придбано 30000 голів птиці на суму 120 000 грн., у 2012 року - 125 653 голів птиці на суму 615 660,85 грн.

На підтвердження понесених витрат з придбання товару позивачем надано банківські виписки за період з 12.01.2012 по 18.12.2012 рік та Книгу обліку доходів та витрат за 2011-2013 роки (а.с.62-119 т.2).

Крім того, на підтвердження понесення витрат позивачем надано акти на вибуття птиці (а.с.200-206 т.1, 5 т.2).

Згідно з вказаних актів у 2011 році під час здійснення господарської діяльності позивача загинуло 724 голів птиці на суму 2410,92 грн., що становить 2,4% від кількості закупленої птиці, у 2012 році під час здійснення господарської діяльності позивача загинуло 4178 голів птиці на суму 17 194,84 грн., що становить в середньому 3,33% від загальної кількості придбаної птиці.

Відповідно до п.138.7. ст.138 Податкового кодексу України фактична вартість остаточно забракованої продукції не включається до складу витрат платника податку, крім втрат від браку, які складаються з вартості остаточно забракованої з технологічних причин продукції (виробів, вузлів, напівфабрикатів) та витрат на виправлення такого технічно неминучого браку, в разі реалізації такої продукції.

Платник податку має право самостійно визначати допустимі норми технічно неминучого браку в наказі по підприємству за умови обґрунтування його розміру. Такі самостійно встановлені платником податку норми діють до встановлення таких норм центральними органами виконавчої влади у відповідній сфері.

Оскільки чинним законодавством України не врегульовані показники допустимого падежу сільськогосподарських тварин та птиці, тому ФОП ОСОБА_4, з врахуванням п.138.7. ст.138 Податкового кодексу України, видано наказ №1 від 15.06.2011 "Про затвердження норм допустимого падежу птиці" (а.с.73 т.1), який є внутрішнім господарським документом позивача.

Даним наказом визначено наступний відсоток падежу птиці: віком від 1 до 14 днів - 5%, віком від 14 до 28 днів - 3,5%, віком від 28 до 43 днів - 2 %.

Згідно актів на вибуття птиці, позивач не вийшов за межі допустимих норм падежу птиці.

Враховуючи вищенаведені норми закону та наявність первинних документів, які підтверджують факт понесення витрат, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що позивач мав право включати втрати по падежу птиці до складу валових витрат.

Також, згідно висновків податкового органу перевіркою достовірності відображених показників у поданих деклараціях з податку на додану вартість (рядки 10.1-16.3) за період з 01.07.2011 по 31.12.2012 рік встановлено завищення платником податкового кредиту на загальну суму 43666 грн., в тому числі у серпні 2011 року та грудні 2012 року було зменшено суму податкового кредиту на 2511 грн.

Згідно доводів податкового органу, розбіжність виникла у зв'язку з тим, що позивачем було включено до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість в сумі 2511 грн., яка витрачена на придбання товарів (факт отримання підтверджено рахунками на оплату, накладними та податковими накладними), проте при перевірці накладних на реалізацію та відповідно акту інвентаризації залишків товарно-матеріальних цінностей позивача станом на 31.12.2012 року встановлено, що вищевказаний товар (курчата добові бройлери) на суму податку на додану вартість в сумі 6364 грн. підприємцем не реалізовані та відсутні в залишках платника. Так згідно з наданими до перевірки актів списання товарів встановлено, що позивач в ході здійснення господарської діяльності у 3-4 кварталі 2011 року та у 2012 році проводив списання товарно-матеріальних цінностей (курчата добові бройлери) у зв'язку з непридатністю для подальшої реалізації (падіж) на загальну суму 12555,00 грн., в т.ч. податок на додану вартість 2511,00 грн.

Також в акті перевірки зазначено, що розбіжність на суму податкового кредиту в розмірі 6364,00 грн. виникла у зв'язку з тим, що позивачем було включено до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість, сплачену при придбанні товарів (факт отримання підтверджено рахунками на оплату, накладними та податковими накладними), проте при перевірці накладних на реалізацію та відповідно акту інвентаризації залишків товарно-матеріальних цінностей позивача станом на 31.12.2012 року встановлено, що вищевказаний товар (скраплений газ) не використовувався в господарській діяльності та відсутній в залишках платника. Враховуючи, що вищевказаний товар не використовувався в господарській діяльності позивача, відповідачем зроблено висновок про безпідставність включення таких сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Як встановлено судом, 13.03.2011 року між ПАТ "Новагаз" (Постачальник) та ФОП ОСОБА_4 (Споживач) укладено договір №09/12 на відпуск скрапленого газу (а.с.74 т.1), відповідно до якого Постачальник бере на себе зобов'язання здійснювати заправку скрапленим газом автотранспорту Споживача на автозаправних станціях (АГЗС) Постачальника, що знаходять в АДРЕСА_3.

Відповідно до п.2.1 Договору №09/12 Споживач зобов'язується провадити попередню оплату за скраплений газ, який відпускатиметься у розмірі 100%, згідно з рахунками-фактури. Рахунки-фактури виставляються на підставі усної (письмової) заявки.

Виконання умов Договору №09/12 підтверджується податковими накладними №33 від 14.03.2012 року, №55 від 21.03.2012 року, №65 від 22.05.2012 року та №87 від 21.06.2012 року; видатковими накладними №РН-117 від 21.03.2012 року, №РН-244 від 23.05.2012 року та №РН-284 від 21.06.2012 року (а.с.75-81 т.1).

Відповідно до свідоцтва НОМЕР_2 про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_4 є власником автомобіля MITSUBISHI MONTERO номерний знак НОМЕР_1, який облаштований газовою установкою (а.с.82-83 т.1).

Використання в господарській діяльності власного транспортного засобу та, відповідно, пального на його заправку, придбаного від ПАТ "Новагаз", підтверджується господарськими договорами на придбання та реалізацію товарно-матеріальних цінностей, укладених позивачем в інших населених пунктах; подорожніми листами за період з 21.03.2012 по 11.07.2012 рік щодо поїздок на птахоферму (а.с.84-173 т.1).

Підпункт 1.1 п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України визначає, що платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Як встановлено судом, поголів'я птиці в пташниках позивача придбано і розміщено з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у господарської діяльності платника податку, а саме - для забою і подальшої реалізації м'ясної продукції в асортименті

Статтею 196 Податкового кодексу України визначено перелік операцій, які не є об'єктом оподаткування. Стаття 197 Податкового кодексу України містить перелік операцій, які звільнені від оподаткування.

Враховуючи зазначені нормативні положення, падіж поголів'я птиці по нормі або понад норму не підпадає в розряд операцій, звільнених від оподаткування або операцій, що не є об'єктом оподаткування.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, враховуючи вищенаведені норми закону, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що позивач мав право на віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ у зв'язку із придбанням товару, оскільки вказаний товар використовувався під час здійснення господарської діяльності.

З огляду на вищенаведене, є обґрунтованими висновки суду першої інстанції про протиправність спірних податкових повідомлень -рішень.

Крім того, як встановлено судом, в період з 14.10.2014 по 27.10.2014 рік ДПІ у м. Рівному ГУ Міндходів у Рівненській області проведено планову виїзну документальну перевірку ФОП ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 рік, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2013 рік валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 рік .

За результатами перевірки складено акт від 03.11.2014 №245//17-16-17-01-19 (а.с.226-235 т.1), відповідно до висновків якого перевіркою встановлено порушення п.5 ч.1 ст.4, п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", тому позивачу донарахована сума єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування становить 4394,64 грн., в т.ч.: за 2011 рік за ставкою 34,7% становить 891,02 грн., за 2012 рік за ставкою 34,7% становить 3503,62 грн.

На підставі вказаного акта позивачу винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.11.2014 року №Ф-55, відповідно до якої недоїмка ФОП ОСОБА_4 зі сплати єдиного внеску становить 4394,64 грн. (а.с.11 т.1).

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі по тексту судової постанови - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Податковий орган дійшов до висновку про донарахування позивачу єдиного соціального внеску на підставі даних акта перевірки №199//17-117 від 27.09.2013 року, яким встановлено порушення ст.164, п.167.1 ст.167, ст.176, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого донарахована за результатами перевірки сума податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю в сумі 30017,7 грн.

Як встановлено судом, вказана сума податку на доходи фізичних осіб була зменшена рішенням Головного управління Міндоходів у Рівненській області №722/14/10-210/303 від 02.12.2013 року та встановлена у наступних розмірах: за 2011 рік на суму 2510,82 грн., за 2012 рік на суму 10044,71 грн., що призвело до винесення нового податкового повідомлення-рішення від 11.12.2013 №, яке є предметом оскарження в цій справі.

При вирішені справи, суд першої інстанції дійшов висновків, що спірне повідомлення-рішення від 11.12.2013 № є протиправним та підлягає до скасування. Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.

Відтак, враховуючи протиправність повідомлення-рішення від 11.12.2013 №, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про безпідставність донарахування позивачу єдиного внеску в сумі 4394,64 грн.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновків, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права чи порушено норми процесуального права, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "26" грудня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Н.М. Малахова

судді: А.В. Жизневська

Т.С. Котік

Повний текст cудового рішення виготовлено "05" березня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Державна податкова інспекція у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області вул.Відінська,8,м.Рівне,33023

4- представнику - ОСОБА_7 , адреса: АДРЕСА_2 - ,