Справа № 807/4082/14
Суддя: Гебеш С. А.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2015 рокум. Ужгород№ 807/4082/14

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гебеш С.А.

за участю секретаря судового засідання - Приходько Т.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Динчик І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Головного управління Держземагенства у Закарпатській області про визнання незаконними дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Держземагенства у Закарпатській області, згідно якої, з врахуванням поданої позивачем до суду заяви про збільшення позовних вимог від 26.02.2015 року, просить суд: 1) визнати незаконними дії та бездіяльність суб'єкта владних

повноважень - Головного управління Держземагентства у Закарпатській області щодо відмови у задоволенні запиту ОСОБА_3 на отримання інформації відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» про надання за період з 01 січня 2013 року по 11 грудня 2014 року належним чином завірених копій наказів Головного управління Держземагентства у Закарпатській області та копій заяв (клопотань) громадян: про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, які були сформовані за результатами інвентаризації земель; про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, з наданням згоди на поділ земельних ділянок, які були сформовані за результатами інвентаризації земель; 2) зобов'язати Головне управління Держземагентства у Закарпатській області у 5-денний термін задоволити запит ОСОБА_3 на отримання інформації відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» про надання за період з 01 січня 2013 року по 11 грудня 2014 року належним чином завірених копій наказів Головного управління Держземагентства у Закарпатській області та копій заяв (клопотань)

громадян: про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, які були сформовані за результатами інвентаризації земель; про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, з наданням згоди на поділ земельних ділянок, які були сформовані за результатами інвентаризації земель; 3) визнати дії та бездіяльність Головного управління Держземагентства у Закарпатській області такими, що порушили його права; 4) зобов'язати Головне управління Держземагентства у Закарпатській області офіційно у письмовій формі вибачитися у зв'язку з відмовою у задоволенні запиту ОСОБА_3 на отримання інформації відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» та стягнути з Відповідача на його користь судовий збір.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 11 грудня 2014 року ним було подано до Головного управління Держземагентства у Закарпатській області запит на отримання інформації відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Однак, Відповідачем було надано відповідь від 17.12.2014 року № 31-7-0.10-9748/2-14 у якій зазначалося, що з метою унеможливлення порушень охоронюваних Конституцією та законами прав громадян, для отримання запитуваної інформації, позивачу необхідно звернутися з обґрунтованим запитом з дотриманням вимог чинного законодавства.

Не погодившись із вказаною відповіддю на запитувану інформацію, позивач оскаржив її в судовому порядку, оскільки вважає, що відповідачем. в даному випадку, порушеного його охоронювані законом права та інтереси, а відповідач в даному випадку діяв не в межах та не в спосіб передбачений Конституцією України та чинним, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавством, а тому просив суд даний адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив суд даний адміністративний позов, з врахуванням збільшення позовних вимог, задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення даного адміністративного позову заперечив з мотивів викладених у письмових запереченнях та просив суд у його задоволенні відмовити повністю, обґрунтовуючи свою позицію наступним.

При наданні відповіді на запитувану позивачем інформацію відповідач, дотримуючись норм чинного законодавства, наголосив позивачу, що інформація, розпорядником якої є Головне управління, зокрема: щодо прийнятих наказів стосовно передачі земель сільськогосподарського призначення державної власності з 01.01.2013 року по теперішній час оприлюднена відповідно до статей 14, 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" на сайті Головного управління. Щодо більш розлогої інформації, яку бажав отримати гр. ОСОБА_3, то вона відноситься до конфіденційної інформації і може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Окрім цього, Головне управління додатково поінформувало гр. ОСОБА_3, що у своїй роботі керується Конституцією України та чинним законодавством. Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 2 статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Одночасно відповідач у своїх письмових запереченнях зазначив, що позивачу було повідомлено, що даючи тлумачення положень частин першої, другої статті 32 Конституції України у системному зв'язку з частиною другою статті 34 цієї Конституції України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що збирання, зберігання, використання та поширення державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням в її особисте та сімейне життя, яке допускається винятково у визначених законом випадках і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини, а саме справа № 1-9/2012.

Крім цього, представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що Головне управління вважає, що надання органом державної влади публічної інформації, яка є конфіденційною нерозривно пов'язано з втручанням (правомірним/допустимим/протиправним) в особисте життя особи, щодо якої така інформація розповсюджується, тому при вирішенні питання про надання інформації Головне управління враховувало чинне законодавство, а тому вважає, що відповідач діяв в даному випадку правомірно та з дотриманням норм чинного законодавства на момент виникнення спірних правовідносин.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом в ході судового розгляду та вбачається із матеріалів даної адміністративної справи позивачем 11.12.2014 року було подано запит до Головного управління Держземагенства у Закарпатській області на отримання інформації відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», копія якого міститься в матеріалах даної адміністративної справи.

У вказаному запиті, позивач просив Головне управління Держземагенства у Закарпатській області надати публічну інформацію, що знаходиться у розпорядженні розпорядника інформації,а саме: надати за період з 01 січня 2013 року по 11 грудня 2014 року детальну інформацію, належним чином завірені копії наказів Головного управління Держземагентства у Закарпатській області та копії заяв (клопотань) громадян, про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, які були сформовані за результатами інвентаризації земель та про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, з наданням згоди на поділ земельних ділянок, які були сформовані за результатами інвентаризації земель.

Листом від 17.12.2014 року № 31-7-0.10-9748/2-14 Головним управлінням Держземагенства у Закарпатській області позивачу було надано відповідь на його запит від 11.12.2014 року, у якому зазначалося, що з метою унеможливлення порушень охоронюваних Конституцією та законами прав громадян, для отримання запитуваної інформації, позивачу необхідно звернутися з обґрунтованим запитом з дотриманням вимог чинного законодавства, так як запитувана інформація містить конфіденційну інформацію, а відповідно до норм ст. 32 Конституції України, ст. 21 Закону України «Про інформацію», та Рішення Конституційного суду України від 20.01.2012 року 2-рп/2012 справа №1-9/2012, така інформація розголошенню не підлягає.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн (пункт 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 06.03. 2008 року № 2).

Слід зазначити, що статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, громадяни мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає саме Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).

Згідно статті 9 Закону України «Про інформацію» №2657-ХІІ від 2 жовтня 1992 року (далі Закон №2657-ХІІ) всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

Законом України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI від 13.01.2011 року визначено порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до частини 1 статті 1 вказаного Закону, публічна інформація - відображена та задокументована будь - якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Доступ до інформації забезпечується шляхом: систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб- сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах, будь-яким іншим способом, а також надання інформації за запитами на інформацію (стаття 5 Закону № 2939-VІ).

Види та порядок обмеження доступу до інформації визначено статтею 6 Закону №2939-VІ, відповідно до частини 5 якої, не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

Згідно зі статтею 12 Закону №2939-VІ суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Пунктом 1 частини першої статті 13 Закону №2939-VІ встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та, рішення яких є обов'язковими для виконання.

Відповідно до статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Положенням частин другої та четвертої статті 20 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Крім цього, суд також зазначає, що згідно ст. 6 публічна інформація з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-VI, обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Аналогічна правова позиція щодо даного питання, викладена у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 30.09.2013 року № 11 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» ці вимоги називають «трискладовим тестом», який повинна пройти публічна інформація для визначення її відкритою чи обмеженою. За умови додержання сукупності всіх трьох підстав може бути обмежено доступ до інформації.

Також у даній постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України відбувається посилання на науково-практичний коментар до Закону України «Про доступ до публічної інформації», підготовленому Центром суспільних медіа за підтримки Міжнародного фонду «Відродження» та Програми сприяння Парламенту ініційованого Комітетом Верховної Ради України з питань свободи слова та інформації і рекомендоване для використання в адміністративній та судовій практиці.

У даному коментарі зокрема вказано, що якщо при вирішенні питання обмеження доступу не буде встановлено відповідність всім трьом вимогам, то інформація повинна бути розкрита. Це правило можна сформулювати інакше: кожен з трьох критеріїв «трискладового тесту» можна вважати запитанням, на яке розпорядник повинен відповісти перед тим, як обмежити доступ до публічної інформації; якщо на всі запитання дано позитивну відповідь, то доступ може бути обмежено; якщо хоча б на одне з трьох запитань відповідь є негативною, то в доступі не може бути відмовлено. Законодавцем обрано саме такий підхід до можливого обмеження доступу до інформації, оскільки він найкращим чином забезпечує максимальну відкритість інформації та реалізацію права кожного на інформацію.

Інші підходи, наприклад, визначення типів документів або кола питань, які підлягають безумовному обмеженню в доступі, є неприйнятними, оскільки дозволяли б автоматичну відмову в доступі, незважаючи на зміст інформації та можливість завдання її розголошенням шкоди конкуруючим інтересам. Тому саме обраний підхід дозволяє реалізувати засадничий принцип правового регулювання доступу до інформації - презумпцію відкритості всієї інформації, що знаходиться у володінні розпорядника, і винятковість будь-якого обмеження в доступі до неї. Те, що вимоги, яким повинно відповідати обмеження доступу до інформації, повинні бути встановлені саме в законі, передбачено в частині третій статті 34 Конституції України. Жоден інший нормативно-правовий акт, крім закону, не може обмежувати здійснення права на доступ до інформації, визначальним є те, що положення ч. 2 статті 6 Закону сформульовано саме як вимоги до обмеження доступу, а не підстави для надання доступу до інформації. Такий підхід ґрунтується на презумпції відкритості публічної інформації (стаття І Закону) і виходить з того, що доступ до інформації може бути обмежено, лише якщо розпорядник інформації обґрунтує це на підставі критеріїв «трискладового тесту».

Таким чином, тягар доведення того, що доступ до інформації може бути обмежений, покладається на розпорядника публічної інформації Відповідно, запитувач не повинен при поданні запиту доводити, що інформація має бути відкрита. Якби був обраний протилежний підхід, то запитувач інформації мав би обґрунтовувати, що надання інформації не завдасть істотної шкоди одному із захищених інтересів, а якщо і завдасть такої шкоди, то вона буде меншою порівняно із суспільним інтересом. Іншими словами - запитувачу довелося б доводити наявність в нього основоположного права на інформацію, що є недоречним.

Відповідно до п. б) ч. 1 ст. 14 Закону № 2939-VI, розпорядники інформації зобов'язані надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 1 та ч. 4 ст. 20 Закону № 2939-VI).

Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3)особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Згідно з ч. 4 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Окрім того, згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Проаналізувавши вказані норми законодавства та зазначені вище фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідачем всупереч вищевказаним нормам законодавства не надано повної відповіді на запит позивача, оскільки відповідач не дає чітких (дослівних) відповідей на питання, які сформульовані позивачем у його запиті, а саме інформації, яка відповідно до частини 5 статті 6 Закону №2939-VІ не відносяться до конфіденційної інформації в даному випадку про розпорядження державним майном, у тому числі і копій відповідних документів, умови отримання цього майна, прізвища, імена по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали це майно.

Саме тому, запитувана позивачем інформація про прізвища, імена по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали у власність або користування земельні ділянки які знаходяться у державній власності, та якими розпоряджається відповідач в даному випадку не може бути віднесена до конфіденційної інформації в контексті положень частини 5 статті 6 Закону №2939-VІ.

Спростовуються в даному випадку і твердження і посилання відповідача про те що запитувана позивачем інформація містить конфіденційну інформацію, з посиланням на ст. 32 Конституції України, ст. 21 Закону України «Про інформацію», та Рішення Конституційного суду України від 20.01.2012 року 2-рп/2012 справа №1-9/2012 так як зазначені питання пов'язані з неузгодженістю законодавства, яке по-різному визначає поняття конфіденційної інформації. (Постанова пленуму Вищого Адміністративного суду України від 30.09.2013 року №11 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації".)

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації" конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

У розумінні частини другої статті 21 Закону України "Про інформацію" конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень.

Визначення, наведене у Законі України "Про інформацію", є ширшим. Цей Закон на відміну від Закону України "Про доступ до публічної інформації" до конфіденційної інформації відносить відомості про фізичну особу, якими є відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Визначаючи режим інформації про особу як конфіденційної, відповідача посилається на положення законів України "Про інформацію", "Про захист персональних даних".

Однак у зв'язку з ухваленням законів України "Про доступ до публічної інформації", "Про захист персональних даних" Закон України "Про інформацію" втратив значення базового закону в галузі інформаційного законодавства.

Посилання на положення Закону України "Про захист персональних даних" також є невиправданим, оскільки відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону допускається можливість заборони законом віднесення персональних даних певних категорій громадян чи їх (персональних даних) вичерпного переліку до інформації з обмеженим доступом. Таким законом є, зокрема, Закон України "Про доступ до публічної інформації", частиною п'ятою статті 6 якого визначається перелік персональних даних фізичних осіб, які заборонено відносити до інформації з обмеженим доступом, зокрема не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

З огляду на викладене у відносинах, пов'язаних із забезпеченням права на доступ до публічної інформації, конфіденційна інформація повинна визначатися відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Таким чином, публічна інформація про осіб, котрі одержали державне та комунальне майно у власність чи користування, про розмір оплати праці та інших виплат з бюджетів усіх рівнів, не є інформацією з обмеженим доступом.

Аналіз положень Закону України "Про доступ до публічної інформації" про конфіденційну інформацію дає підстави виокремити такі її ознаки:

встановлювати конфіденційність публічної інформації та визначати порядок її поширення можуть лише фізичні та юридичні особи;

суб'єкти владних повноважень не наділені правом відносити інформацію до конфіденційної;

публічна інформація не може бути віднесена до конфіденційної у випадках, визначених Законом (частини перша і друга статті 13 Закону);

у випадках, встановлених законодавством, може не бути обмежено доступ до визначеної інформації, в тому числі й конфіденційної (частини п'ята і шоста статті 6 Закону).

Також суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що запитувана інформація про прийняття наказів стосовно передачі земель сільськогосподарського призначення державної власності міститься на сайті Головного управління, оскільки повідомлення запитувача інформації про можливість ознайомитися із запитуваною інформацією на сайті розпорядника публічної інформації суперечить частині другій статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", відповідно до якої відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, вважається протиправною відмовою в наданні інформації, оскільки офіційний сайт є загальнодоступним джерелом (п. 7 висновків Постанови Пленуму ВАСУ № 11 від 30.09.2013 року).

Враховуючи вищевикладені норми статей та обставини справи, суд приходить до переконливого висновку, що в даному випадку є достатньо підстав визнання незаконними дії та бездіяльність Головного управління Держземагенства у Закарпатській області щодо відмови у наданні запитуваної інформації по запиту ОСОБА_3 до Головного управління Держземагенства у Закарпатській області від 11.12.2014 року на отримання інформації відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" і в цій частині позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Що ж стосується позовних вимог позивача про зобов'язання відповідача у 5-денний термін задоволити запит ОСОБА_3 на отримання інформації відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» про надання за період з 01 січня 2013 року по 11 грудня 2014 року належним чином завірених копій наказів Головного управління Держземагентства у Закарпатській області та копій заяв (клопотань) громадян: про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, які були сформовані за результатами інвентаризації земель; про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, з наданням згоди на поділ земельних ділянок, які були сформовані за результатами інвентаризації земель, то в задоволенні даних позовних вимог слід відмовити так як вході розгляду даної справи судом з'ясовано з пояснень відповідача та не заперечувалось позивачем, що об'єм запитуваної інформації є досить значний, а тому зобов'язуючи відповідача надати її у п'ятиденний термін та задовольнити запит в повному обсязі фактично позбавить відповідача права визначеного положенням частин другої та четвертої статті 20 Закону №2939-VI і фактично суд перебере на себе дискредаційні функції відповідача при наданні ним відповідної запитуваної інформації відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

В той же час з метою повного відновлення порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати Головне управління Держземагенства у Закарпатській області повторно розглянути запит ОСОБА_3 до Головного управління Держземагенства у Закарпатській області від 11.12.2014 року на отримання інформації відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" з дотриманням вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації", оскільки саме такий спосіб зданий захистити та відновити та захистити право позивача у відносинах що склалися з відповідачем при отриманні запитуваної інформації відповідно до вимог Закону №2939-VI.

Щодо позовних вимог позивача про визнання дії та бездіяльність Головного управління Держземагентства у Закарпатській області такими, що порушили його права та зобов'язання відповідача офіційно у письмовій формі вибачитися у зв'язку з відмовою у задоволенні запиту ОСОБА_3 на отримання інформації відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» то в задоволенні таких слід відмовити, оскільки в даному випадку суд частково задовольняючі позовні вимоги позивача одночасно констатує про порушення права позивача на доступ до публічної інформації з боку відповідача, а тому зобов'язуючі відповідача повторно розглянути вищевказаний запит позивача та надати позивачу відповідь відповідно до вимог Закону №2939-VI суд фактично захищає та відновлює порушене право позивача на отримання вище згадуваної інформації і саме такий спосіб захисту суд вважає достатнім для відновлення порушеного права позивача.

Суд вважає за необхідне наголосити, що при повторному розгляді запиту позивача від 11.12.2014 року на отримання інформації відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" відповідачу слід врахувати, що Законом України "Про доступ до публічної інформації" дано визначення конфіденційної і таємної інформації та перелік службової інформації. Законом України "Про інформацію" дано визначення конфіденційної інформації, яке охоплює більше коло інформації порівняно з визначенням, даним у Законі України "Про доступ до публічної інформації".

Розпорядники публічної інформації під час віднесення публічної інформації до інформації з обмеженим доступом повинні застосовувати приписи Закону України "Про доступ до публічної інформації", оскільки публічна інформація є обмеженою лише у випадках, передбачених цим Законом, норми якого є спеціальними порівняно з нормами Закону України "Про інформацію". У відносинах, пов'язаних із забезпеченням права на доступ до публічної інформації, конфіденційна інформація повинна визначатися відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Публічна інформація про осіб, котрі одержали державне та комунальне майно у власність чи користування, про розмір оплати праці та інших виплат з бюджетів усіх рівнів, не є інформацією з обмеженим доступом. Встановлювати конфіденційність публічної інформації та визначати порядок її поширення можуть лише фізичні та юридичні особи; суб'єкти владних повноважень не наділені правом відносити інформацію до конфіденційної; публічна інформація не може бути віднесена до конфіденційної у випадках, визначених Законом (частини перша і друга статті 13 Закону); у випадках, встановлених законодавством може не бути обмежено доступ до визначеної інформації, в тому числі тієї, що визначена конфіденційною Законом України "Про інформацію" (частини п'ята і шоста статті 6 Закону).

У відповідності до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача слід присудити судовий збір у розмірі пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Держземагенства у Закарпатській області про визнання незаконними дій та бездіяльності субєкта владних повноважень та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати незаконними дії та бездіяльність Головного управління Держземагенства у Закарпатській області щодо відмови у наданні запитуваної інформації по запиту ОСОБА_3 до Головного управління Держземагенства у Закарпатській області від 11.12.2014 року на отримання інформації відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Зобов'язати Головне управління Держземагенства у Закарпатській області повторно розглянути запит ОСОБА_3 до Головного управління Держземагенства у Закарпатській області від 11.12.2014 року на отримання інформації відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" з дотриманням вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Стягнути з Державного (відповідного місцевого) бюджету України на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 36,54 грн. (тридцять шість гривень 54 коп.) шляхом їх безспірного стягнення з рахунків Головного управління Держземагенства у Закарпатській області відповідно до задоволеної частини позовних вимог.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СуддяC.А. Гебеш