Справа № 2-а-427/11
Суддя: Стрельбицький В. В.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-427/11
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2015 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Стрельбицького В.В.,

при секретарі Тарапацькому Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Львівської міської ради, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Львівської міської ради, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду із адміністративним позовом до Львівської міської ради, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Львівської міської ради за участю третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, в якому просяить визнати протиправним та скасувати ухвалу Львівської міської ради №3765 від 08.07.2010 року "Про вилучення з користування та зарахування до земель міста земельної ділянки на АДРЕСА_1", прийняти постанову про поворот виконання цього рішення, вилучити вказану земельну ділянку з користування ОСОБА_3 та зобов'язати відповідачів утриматись від вчинення певних дій у перешкоджанні користування земельною ділянкою.

В обгрунтування позовних вимог покликаються на те, що рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради депутатів трудящих № 1051 від 10.01.1954 року за будинком АДРЕСА_1, що знаходився в особистому користуванні батька ОСОБА_1 - ОСОБА_10 та ОСОБА_11, закріплена земельна ділянка площею 1622,5 м.кв. На даний час земельною ділянкою користуються ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_4 Ухвалою Львівської міської ради №3765 від 08.07.2010 року "Про вилучення з користування та зарахування до земель міста земельної ділянки на АДРЕСА_1" прийнято рішення припинити землекористувачам право користування земельною ділянкою, орієнтовною площею 0,0134 га на АДРЕСА_1 та зарахувати її до земель міста. Обгрунтуванням прийнятого рішення, як вказано в оскаржуваній ухвалі, стали звернення ОСОБА_3, довідка про правовий статус земельної ділянки, архівний витяг з рішення виконавчого комітету Львівської міської ради. Позивачі вказують, що Львівська міська рада, приймаючи оскаржувану ухвалу, перевищила свої повноваження та порушила їх право на користування землею. Таким чином, вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що порушує його право власності.

03.04.2012 року позивачі подали до суду заяву про зміну і уточнення позовних вимог, згідно якої просять визнати протиправним та скасувати ухвалу Львівської міської ради №3765 від 08.07.2010 року "Про вилучення з користування та зарахування до земель міста земельної ділянки на АДРЕСА_1", а також стягнути з відповідачів судові витрати.

Представник позивачів в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові та додатково зазначив, що позивачі не надавали згоди на вилучення земельної ділянки, що на АДРЕСА_1. Просить позов задоволити.

Представник відповідачів в судовому засіданні позов заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях. Просить відмовити в задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні позов заперечила з підстав, викладених у письмових поясненнях.

Треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9 подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.6 КАС України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів належним і неупередженим судом.

Згідно ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Судом встановлено, що п. "х"ч.1 рішення №1051 Виконавчого комітету Львівської міської ради депутатів трудящих від 10.08.1954 року "Про розгляд матеріалів по обміру земель по кварталах №438, 444, 410, 409, 408, 407, 424, 443, 745, 468, 368, 541, 543, 530"було вирішено залишити в користуванні земельні ділянки відповідно до існуючих норм за землекористувачами в таких розмірах: за будинком №66 по вул. Холодній, що знаходиться в особистому користуванні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 присадибну ділянку площею 1622,5 кв.м., а самовільно захоплену ділянку на площі 2831,3 кв.м. вилучити з користування та зарахувати до міського земельного фонду /Т.1 а.с.181-194/.

Згідно п.4 вказаного рішення, всі вилучені земельні ділянки по цьому рішенню залишаються в тимчасовому користуванні землекористувачів до часу фактичного здійснення вилучення в натурі /Т.1 а.с.191/.

Тобто, з наведеного випливає, що юридично вилучена земельна ділянка площею 2831,3 кв.м. залишилась в тимчасовому користуванні ОСОБА_10 до часу фактичного здійснення її вилучення в натурі.

Ухвалою Львівської міської ради від 08.07.2010 року № 3765 було ухвалено припинити землекористувачам, вказаним у пункті х) рішення виконкому Львівської міської Ради депутатів трудящих від 10.08.1954 року №1051, право користування земельною ділянкою орієнтовною площею 0,0134 га на АДРЕСА_1 та зарахувати її до земель міста / Т.1 а.с.4/.

Згідно п.2 висновку №360 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №2-22/10, оскільки земельна ділянка, якою користується власник будинку АДРЕСА_1, не є приватизованою (власником даної землі є Львівська міська рада), він (власник будинку АДРЕСА_1) не може надати право земельного сервітуту (емфіземзис або суперфіцій) на спірну земельну ділянку власнику будинку АДРЕСА_2

Відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З аналізу статтей 92, 93 Земельного кодексу України видно, що земельні ділянки не можуть бути передані громадянам на праві постійного користування та можуть передаватися в користування громадянами на підставі договору оренди.

Позивачами не надано жодних належних доказів на підтвердження факту перебування земельної ділянки орієнтовною площею 0,0134 га на АДРЕСА_1 у їх власності, відповідно до ст.126 ЗК України, чи в користуванні, на підставі договору оренди.

Згідно п. «б» ч. 1 ст. 141 ЗК України, підставою припинення права користування земельною ділянкою є вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

Стаття 149 Земельного кодексу України передбачає порядок вилучення земельних ділянок. Так, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Як уже встановлено, земельна ділянка орієнтовною площею 0,0134 га на АДРЕСА_1 не перебувала ні у власності, ні у постійному користуванні позивачів та ні у користуванні на підставі договору оренди, а тому і згоди позивачів на вилучення вказаної земельної ділянки не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання про безпідставність позовних вимог, позивачами не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, натомість представник відповідачів в судовому засіданні повністю спростував позовні вимоги, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.7-12, 70, 86, 158-163 КАС України суд,

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Після набрання постановою законної сили скасувати вжиті ухвалою від 30.03.2011 року заходи забезпечення позову по даній справі.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів з дня її проголошення або в той самий строк з моменту отримання копії постанови.

Суддя: Стрельбицький В.В.