Справа № 826/13101/14
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

25 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Старової Н.Е., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Державної реєстраційної служби України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної реєстраційної служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - голови Державної реєстраційної служби України Онищенко Г.В. про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся з позовною заявою до Державної реєстраційної служби України (далі - відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - голови Державної реєстраційної служби України Онищенко Г.В. про визнання незаконним та скасування наказу Державної реєстраційної служби України від 06.08.2014 року № 728/к «Про звільнення ОСОБА_2.»; поновлення ОСОБА_2 на посаді директора департаменту державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Державної реєстраційної служби України; стягнення з Державної реєстраційної служби України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнення з Державної реєстраційної служби України на користь ОСОБА_2 компенсацію за заподіяну йому моральну шкоду розмірі 1 (одна) гривня 00 коп.

Окружний адміністративний суд міста Києва своєю постановою від 28 листопада 2014 року адміністративний позов задовольнив частково.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2014 року та постановити нову про відмову в задоволенні адміністративного позову. На думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Наказом від 29.11.2013 року № 794/К позивача було призначено на посаду директора Департаменту державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Наказом Державної реєстраційної служби України від 06.08.2014 року № 728/к на підставі пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» звільнено ОСОБА_2 - директора Департаменту державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців із займаної посади 06.08.2014 року, у зв'язку з порушенням присяги державного службовця.

Підставою для звільнення являється службова записка заступника начальника управління - начальника відділу роботи з персоналом управління кадрової роботи Т.С. Рудяк № 234-10-27-14 від 06.08.2014 року та подання заступника голови А.О. Янчука.

З матеріалів справи вбачається, що Міністерство юстиції України направило Голові Державної реєстраційної служби України Онищенко Г.В. лист № 39178-0-61-14/14 від 06.08.2014 року, яким погодило звільнення ОСОБА_2 з посади директора Департаменту державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу».

Реєстраційна служба Головного управління юстиції у Донецькій області направила Голові Державної реєстраційної служби України Онищенко Г.В. лист № 4.1.-4/216 від 06.08.2014 року, в якому просила, у зв'язку з виробничою необхідністю, відрядити двох фахівців Державної служби України з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців до реєстраційної служби Маріупольського управління юстиції Донецької області з 07.08.2014 року строком на 14 днів.

Державною реєстраційною службою України, на підставі листа № 4.1.-4/216 від 06.08.2014 року, прийнято наказ від 06.08.2014 року № 35/10 про відрядження позивача до реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області терміном на 14 календарних днів з 07.08.2014 року по 20.08.2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач відмовився від підписання даного наказу про відрядження, що на думку відповідача свідчить про відмову ОСОБА_2 від виконання своїх службових обов'язків, що є безвідповідальним вчинком та прикладом несумлінного здійснення службовою особою центрального органу виконавчої влади покладених на Державну реєстраційну службу України завдань, негативно впливає на репутацію державного службовця, що є вкрай неприпустимим у непростий для країни час. Окрім того, така відмова суперечить та шкодить інтересам державної служби, ставить під сумнів можливість ефективного здійснення Укрдержреєстром та структурними підрозділами територіальних органів Міністерства юстиції України, що забезпечують здійснення повноважень Укрдержреєстру своїх завдань, підриває довіру до Укржержреєстру, як носія влади, створює перешкоди у неналежному виконанні працівниками Департаменту своїх повноважень, що унеможливлює подальше перебування ОСОБА_2 на державній службі.

Відповідач, також, посилається на те, що позивач не ознайомлений з наказом від 06.08.2014 року № 728/к та не отримав трудову книжку в день звільнення, оскільки він був відсутній на робочому місці, про що відповідачем складено акт від 06.08.2014 року.

З приводу даних спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Статтею 10 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993, № 3723-XII встановлено, що основними обов'язками державних службовців є: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі.

Конкретні обов'язки та права державних службовців визначаються на основі типових кваліфікаційних характеристик і відображаються у посадових положеннях та інструкціях, що затверджуються керівниками відповідних державних органів у межах закону та їх компетенції (ст.11 Закону № 3723-XII).

Пунктом 6 частини 1 статті 30 № 3723-XII визначено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону.

Особливості дисциплінарної відповідальності державних службовців передбачені ст. 14 Закону № 3723-XII, дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу попередження про неповну службову відповідність; затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

За змістом частини другої статтею 9 Законом № 3723-XII регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Згідно ст. 147 КЗпП, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

За змістом ст. 149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що за змістом п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» підставами захисту порушеного права звільненої особи може бути не тільки звільнення без законних підстав, а й порушення порядку його проведення.

Постановою КМ України № 950 від 13.06.2000 року, затверджено Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до даного Порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування: у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян; у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства, порушення етики поведінки; на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри; з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного правопорушення або порушення вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», за поданням спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції за рішенням керівника органу, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення.

Відповідно до п. 2 Положення № 950, рішення щодо проведення службового розслідування приймається вищими посадовими особами України, Першим віце-прем'єр-міністром України, керівником державного органу (посадовою особою), що призначив на посаду особу, уповноважену на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проводитися службове розслідування, керівником органу, в якому працює зазначена особа.

За результатами службового розслідування члени комісії складають акт (п. 8 Порядку № 950).

Системний аналіз вищезазначених норм, свідчить про те, що передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов'язаного зі здійсненням службової діяльності, з підстави припинення державної служби за порушення Присяги мають бути порушення, встановлені внаслідок ретельного службового розслідування, порядок проведення якого регулюється Положенням № 950.

Як встановлено судом, службове розслідування відносно позивача не проводилося, Комісія з проведення службового розслідування не створювалася, а спірний наказ про звільнення позивача з посади від 06.08.2014 року № 727/к було прийняте на підставі службової записки та подання, внесеного заступником Голови Державної реєстраційної служби України від 06.08.2014 року.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем були порушені права позивача особисто надавати пояснення по суті звинувачень, заявляти клопотання чи зауваження, позбавлено права оскаржити прийняте за результатами розслідування рішення в адміністративному чи судовому порядку. Тобто відповідачем не дотримана процедура звільнення позивача.

Таким чином, наказ «Про звільнення ОСОБА_2.» від 06.08.2014 року № 728/к прийнято необґрунтовано, без врахування обставин, за яких вчинено проступок, розміру заподіяної шкоди, ступеня тяжкості проступку, а тому підлягає скасуванню.

У відповідності до статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У зв'язку з допущенням з боку відповідача незаконного звільнення позивача, колегія суддів дійшла висновку про необхідність поновлення позивача на роботі з дати незаконного звільнення та виплати йому середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001 та від 27.02.2009 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не обґрунтовано, в чому полягає ця шкода, не доведено факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті позивача. Окрім того, позивачем не обґрунтовано розміру відшкодування моральної шкоди в сумі 1 (одна) гривня.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з Державної реєстраційної служби України на користь позивача компенсацію за заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 1 (одна) гривня 00 коп., задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції у зв'язку з допущенням з боку відповідача незаконного звільнення позивача, погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність поновлення його на роботі з дати звільнення та виплати йому середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2014 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної реєстраційної служби України - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлений 02.03.2015 року.

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Старова Н.Е.