Справа № 826/13926/14
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Грищенко Т.М.,

суддів Мацедонської В.Е., Лічевецького І.О.,

при секретарі Киш С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2014 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві, третя особа : Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13 травня 2014 року №, податкової вимоги від 04 серпня 2014 року №6390-25 та рішення про опис майна у податкову заставу від 04 серпня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві, третя особа : Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13 травня 2014 року №, податкової вимоги від 04 серпня 2014 року №6390-25 та рішення про опис майна у податкову заставу від 04 серпня 2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про задоволення адміністративного позову.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для зміни судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, та вірно встановлено судом першої інстанції Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до бюджету податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. Результати перевірки оформлені актом від 22.04.2014р. № 1005/26-55-17-01-.

Під час проведення зазначеної перевірки працівником ДПІ були використані, зокрема, наступні документи: відомості з бази даних Державного реєстру фізичних осіб (за формою 1-ДФ) за 2012 рік - оригінал чи/належним чином завірена копія якої відповідачем до суду надана не була; лист ПАТ «Укрсоцбанк» від 14.02.2014р. № 11.1-186/79-183; листи ДПІ від 30.10.2013р. № 2193/м/26-55-17-03-12 та від 07.02.2014р. № 4195/10/26-55-17-03-10.

З тексту акта перевірки вбачається, що відповідно до наявної податкової інформації (лист ПАТ «Укрсоцбанк» від 14.02.2014р. № 11.1-186/79-183 та відомості по формі № 1ДФ) перевіряючий встановив, що ОСОБА_2 протягом 2012 року отримав дохід у вигляді додаткового блага в сумі 797 297,11 грн. (а саме - анульована сума заборгованості), який згідно норм Податкового кодексу України підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником податку в річній податковій декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік. Однак в суперечу вимог пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 179.1 і п. 179.7 ст. 179 цього Кодексу позивач річну податкову декларацію за 2012 рік до податкової інспекції не подав та оподатковувану суму доходу не відобразив, податок на доходи фізичних осіб з суми отриманого доходу в розмірі 797 297,11 грн. до бюджету не сплатив.

За результатами проведеної перевірки позивачу визначений податок на доходи фізичних осіб за 2012 році в сумі 135 325,91 грн. та на підставі акта від 22.04.2014р. № 1005/26-55-17-01- відповідач виніс спірне у даній справі податкове повідомлення-рішення № , згідно якого ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 169 327,39 грн. (в т.ч. 135 325,91 грн. за основним платежем і 34 001,48 грн. за штрафними санкціями).

Надалі в порядку норм ст.ст. 59, 89 Податкового кодексу України ДПІ виставила ОСОБА_2 податкову вимогу від 04.08.2014р. № 6390-25 про сплату податкового боргу по податку на доходи фізичних осіб в сумі 169 327,39 грн. та прийняла рішення про опис майна у податкову заставу від 04.08.2014р., примірники яких направила на адресу позивача.

Факт отримання ОСОБА_2 зазначених вище спірних рішень відповідача підтверджується матеріалами справи та визнається представником позивача.

З підстав незгоди з правомірністю винесених рішень, позивач звернувся до суду.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія Київського апеляційного адміністративного суду зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 розділу І Податкового кодексу України (надалі -Кодекс) доходом з джерелом його походження з України є будь-який дохід, отриманий резидентом або нерезидентом, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України, її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно зі ст. 164 ПК України (якою визначено базу оподаткування) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи, визначені п. 164.2 цієї статті, та інші доходи, крім зазначених у ст. 165 Кодексу.

Так, в пп. 164.1 ст. 164 цього Кодексу передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до з пп. 165.1.29 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається, зокрема, основна сума кредиту, що отримується платником податку (протягом строку дії договору), у тому числі фінансового кредиту, забезпеченого заставою, на визначений строк та під процент.

Підпунктом "д" 164.2.17 пункту 164.2 ст. 164 ПК України визначено, що суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Під додатковим благом, положення пп. 14.1.47 п.14.1 ст. 14 цього Кодексу розуміють кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами р. IV цього Кодексу).

Водночас, пп. 14.1.258 п.14.1 ст. 14 ПК України визначено, що фінансовий кредит - кошти, що надаються банком-резидентом або нерезидентом, що кваліфікується як банківська установа згідно із законодавством країни перебування нерезидента, або резидентами і нерезидентами, які мають згідно з відповідним законодавством статус небанківських фінансових установ, а також іноземною державою або його офіційними агентствами, міжнародними фінансовими організаціями та іншими кредиторами - нерезидентами юридичній чи фізичній особі на визначений строк для цільового використання та під процент.

При цьому, положеннями пп.14.1.206 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України передбачено, що проценти - дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений,або невизначений строк коштів або майна. До процентів, зокрема, включаються платіж за використання коштів або товарів (робіт, послуг), отриманих у кредит. Проценти нараховуються у вигляді відсотків на основну суму заборгованості чи вартості майна або у вигляді фіксованих сум.

Тобто дані положення чітко визначають, що проценти за договором є доходом, який має бути сплачений за користування коштами.

Крім того, відповідно до Постанови НБУ від 25.01.2012 р. № 23 «Про затвердження Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями» борг боржника - заборгованість за активом, яка включає суму основної заборгованості перед банком та/або нараховані доходи.

Згідно пункту 137.8 статті 137 Кодексу, датою визнання та сумою доходів платника податку від проведення кредитно-депозитних операцій є дата визнання процентів (комісійних та інших платежів, пов'язаних зі створенням або придбанням кредитів, вкладів (депозитів) та їх сума, визначені згідно

Пунктом 1.4. глави 1 розділу 2 Постанови НБУ від 18.06.2003 № 255 "Про затвердження Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України" зазначено, що проценти визнаються у тому звітному періоді, до якого вони належать, та розраховуються, виходячи з бази їх нарахування та строку користування відповідними активами.

Крім того, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України окремо не визначено вид боргу, який анулюється кредитором.

18 серпня 2008 року між позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії за № 380/2134/08-Пі, за умовами якого Банк (Кредитор) зобов'язувався надати Позичальнику (ОСОБА_2.) кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті у сумі 455 000,00 дол. США, під 14% річних на поточні потреби, а Позичальник, в свою чергу, - прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит (проценти) в порядку та на умовах, визначених у даному Договорі. Нарахування процентів за користування кредитними коштами нараховуються щомісяця на суму фактичної заборгованості за кредитом.

Факт отримання кредитних коштів в іноземній валюті в сумі 455 000,00 дол. США визнається позивачем, а порядок і розмір нарахованих Банком відсотків за користування кредитними коштами позивачем не оспорюються.

Надалі Банк надав позивачу згоду на дострокове погашення кредитної заборгованості за договором від 18.02.2008р. № 380/2134/08-Пі та про часткове списання заборгованості в разі погашення 100% основної суми кредиту та 50% нарахованих і несплачених відсотків (на дату здійснення операції), що засвідчується наявною в матеріалах справи копією листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 30.07.2012р. № 19.1-01/5467

28 листопада 2012 року Банк анулював кредитну заборгованість позивача по кредитному договору від 18.02.2008р. № 380/2134/08-Пі в сумі 797 291,11 грн. (що включає суми нарахованих відсотків), про що повідомив ОСОБА_2 листом-повідомленням від 28.11.2012р. за № 10.1-12.

Згодом ПАТ «Укрсоцбанк» надало до ДПІ лист від 14.02.2014р. № 11.1-186/79-183 (у відповідь на запит від 07.02.2014р. № 4195/10/26-55-17-03-10), в якому повідомило про анулювання заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 18.02.2008р. № 380/2134/08-Пі та про відображення в своєму податковому розрахунку за формою 1-ДФ за звітний період 4-ий квартал 2012 року відомостей щодо нарахування та виплати позивачу доходу за ознакою « 126» (без зазначення конкретної суми коштів).

Таким чином, відповідно до діючого законодавства анульовані (прощенні) проценти за кредитним договором є додатковим благом, яке підлягає декларуванню фізичною особою з відповідним його подальшим оподаткуванням.

Згідно п. 58.1 ст. 58 ПК України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Порядок надіслання податкового повідомлення-рішення та момент з якого таке рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків визначені п. 58.3 ст. 58 ПК України.

В силу норм п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

За приписами норми пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання набуває статусу податкового боргу.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.1 ст. 59 ПК України).

Відповідно до матеріалів справи спірне податкове повідомлення-рішення від 13.05.2014р. № . було направлено ДПІ на адресу ОСОБА_2 13 травня 2014 року рекомендованим поштовим відправленням, яке 16 червня 2014 року повернулося до відповідача як не вручене з причини «за закінченням встановленого строку зберігання».

Ураховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про відсутність правових підстав для скасування оспорюваних рішень суб'єкта владних повноважень.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни або скасування постанови суду.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2014 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.М.Грищенко

Судді В.Е.Мацедонська

І.О.Лічевецький

Повний текст рішення виготовлено 23.02.2015р.

Головуючий суддя Грищенко Т.М.

Судді: Мацедонська В.Е.

Лічевецький І.О.