Справа № 308/755/15-а
Суддя: Сарай А. І.
Дата ухвалення: 2015-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/755/15-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.03.2015 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Товтін Г.В.

з участю позивачів ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Ужгородської міської ради про захист прав, свобод та інтересів переселенців,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до Ужгородської міської ради про захист прав, свобод та інтересів переселенців. Посилаються на те, що 12.12.2014 р. вони звернулися до Ужгородської міської ради із заявами, вхідні № КО-02926/06-06 та № К-02927/06-06, про забезпечення можливості безоплатного проживання по місцю фактичного місця проживання строком на один рік на підставі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», додавши до заяв відповідні документи. 25.12.2014 р. отримали рішення Ужгородської міської ради, вихідні № К-02926/06-06 та № К-02927/06-06, в яких їм було відмовлено в забезпеченні можливості безоплатного проживання. Вважають рішення Ужгородської міської ради протизаконним. Вказують на те, що ст. 9 Закону передбачає, що внутрішньо переміщена особа має право на забезпечення органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та суб'єктами приватного права можливості безоплатного тимчасового проживання (за умови оплати особою вартості комунальних послуг) протягом шести місяців з моменту взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; для багатодітних сімей, інвалідів, осіб похилого віку цей термін може бути продовжено, - в той час як Ужгородська міська рада в особі міського голови ОСОБА_4 відміняє дію закону, посилаючись на постанову КМУ № 505 від 01.10.2014 р. про призначення адресної допомоги переміщеним особам з зони АТО. Постанови КМУ не можуть не тільки відміняти дію прямого закону, але не можуть звужувати поле його дії. Більше того, міський голова стверджує, що після призначення адресної допомоги сім'я переселенців зобов'язана сама вирішувати питання про місце свого проживання, оплати комунальних послуг. Вважають, що міський голова, зловживаючи владою спричинив шкоду охоронюваним правам, свободам та інтересам позивачам-переселенцям із зони АТО, передбаченим у Законі України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Просять визнати рішення Ужгородської міської ради № К-02926/06-06 та № К-02927/06-06 від 25.12.2014 р. протизаконними, зобов'язати Ужгородську міську раду забезпечити можливість безоплатного проживання позивачів по місцю фактичного місця проживання строком на один рік на підставі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду письмові заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними у справі доказами.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

В судовому засіданні встановлено, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають на обліку як особи, переміщені з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції і переміщені з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в м. Ужгород, пл. Кирила і Мефодія, 5, що стверджується відповідними довідками управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради від 22.10.2014 р. № , від 22.10.2014 р. № та від 22.10.2014 р. № (а.с. 28, 29).

З договору суборенди жилого приміщення № 211-00 від 17.08.2014 р., укладеним між ТОВ «Комплекс «Закарпаття», в особі генерального директора ОСОБА_5, та ОСОБА_2, вбачається, що останньою орендується приміщення за адресою: м. Ужгород, пл. Кирила і Мефодія, 5, кімната № 801 (а.с. 23).

На даний час ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають за вказаною адресою у кімнаті № 801 і отримують щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, призначену їм відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. № 505, що не заперечується позивачами.

12.12.2014 р. ОСОБА_2 звернулася із письмовою заявою на ім'я Ужгородського міського голови ОСОБА_4 (вхідний № КО-02926/06-06), в якій на підставі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» просила забезпечити можливістю безоплатного проживання по місцю фактичного проживання строком на один рік, так як вона вдова, проживає з сином інвалідом І групи «Б», психічно хворим, отримує пенсії 1500 і 1100 грн. відповідно, орендує в готелі «Закарпаття» кімнату за 2500 грн. в місяць (а.с. 6).

Як вбачається з листа від 25.12.2014 р. № Б-02926/06-06, виконавчим комітетом Ужгородської міської ради було розглянуто заяву ОСОБА_2 від 12.12.2014 р. та повідомлено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 01.10.2014 р. № 505, сім'ї ОСОБА_2 призначена щомісячна адресна допомога для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату комунальних послуг з 22.10.2014 р. по 21.04.2015 р. у розмірі 1768 грн. Зазначено, що гуртожитки комунальної власності в м. Ужгород відсутні. Після призначення цієї цільової допомоги, сім'ї, яким її призначено, повинні самостійно вирішувати питання свого проживання та оплату житлового комунальних послуг (а.с. 7).

12.12.2014 р. позивач ОСОБА_1 звернувся із аналогічною письмовою заявою на ім'я Ужгородського міського голови ОСОБА_4 (вхідний № К-02927/06-06), в якій на підставі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» просив забезпечити можливістю безоплатного проживання по місцю фактичного проживання строком на один рік, так як він одинокий пенсіонер, і проживає в кімнаті № 801, орендованій сім'єю його покійного друга - ОСОБА_2 (а.с. 4).

Згідно листа від 25.12.2014 р. № К-02927/06-06 на вказану заяву від 12.12.2014 р. ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 01.10.2014 р. № 505 йому призначена щомісячна адресна допомога для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату комунальних послуг з 22.10.2014 р. по 21.04.2015 р. у розмірі 884 грн. Зазначено, що гуртожитки комунальної власності в м. Ужгород відсутні. Після призначення цієї цільової допомоги, сім'ї, яким її призначено, повинні самостійно вирішувати питання свого проживання та оплату житлового комунальних послуг (а.с. 5).

Статтею 40 Конституції України визначено, що громадяни України мають право звертатися до органів державної влади і місцевого самоврядування та встановлено обов'язок органів влади та посадових осіб розглядати звернення й надавати обґрунтовані відповіді.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (ст. 3 Закону України «Про звернення громадян»).

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі дії у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно вимог ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Як встановлено судом, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися із заявами від 12.12.2014 р. на ім'я Ужгородського міського голови про забезпечення їх можливістю безоплатного проживання по місцю фактичного місця проживання строком на один рік, на підставі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Вказані заяви було розглянуто виконавчим комітетом Ужгородської міської ради у порядку та у термін, встановлені Законом України «Про звернення громадян», про що письмово повідомлено позивачів відповідними листами.

Щодо обґрунтованості та повноти наданих на заяви відповідей, суд зазначає наступне.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. № 1706-VІІ встановлено гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1706-VІІ внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Громадянин України за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання (ст. 3 Закону № 1706-VІІ).

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону № 1706-VІІ факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Частиною 1 ст. 9 Закону № 1706-VІІ передбачено, що внутрішньо переміщена особа має право, зокрема на забезпечення органами державної виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та суб'єктами приватного права можливості безоплатного тимчасового проживання (за умови оплати особою вартості комунальних послуг) протягом шести місяців з моменту взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; для багатодітних сімей, інвалідів, осіб похилого віку цей термін може бути продовжено.

Відповідно до ч. 9 ст. 11 Закону № 1706-VІІ, органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень: інформують місцеві державні адміністрації про можливі місця і умови для тимчасового проживання/перебування внутрішньо переміщених осіб, про стан інфраструктури, довкілля у таких місцях; надають у тимчасове безоплатне користування внутрішньо переміщеним особам з комунальної власності житлові приміщення, придатні для проживання (за умови оплати особою відповідно до законодавства вартості комунальних послуг); вирішують питання щодо набуття відповідно до законодавства внутрішньо переміщеними особами за місцем їх фактичного перебування прав на земельну ділянку із земель комунальної власності; сприяють за клопотанням внутрішньо переміщеної особи у переміщенні її рухомого майна для повернення на залишене місце проживання; забезпечують надання медичної допомоги в комунальних закладах охорони здоров'я з урахуванням відомостей про внутрішньо переміщених осіб, які тимчасово проживають (перебувають) у відповідному населеному пункті; забезпечують влаштування дітей у дошкільні та загальноосвітні навчальні заклади комунальної форми власності.

Згідно відповідей на заяви позивачів від 12.12.2014 р., останнім було повідомлено, що в м. Ужгороді відсутні гуртожитки комунальної власності.

Посилаючись на ст. 9 Закону № 1706-VІІ, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять зобов'язати Ужгородську міську раду забезпечити їх можливістю безоплатного проживання по місцю фактичного проживання, тобто у кімнаті № 801 готелю «Закарпаття» за адресою: м. Ужгород, пл. Кирила і Мефодія, 5.

Аналіз перерахованих вище норм Закону № 1706-VІІ дає підстави зробити висновок, що внутрішньо переміщена особа має право на забезпечення органами місцевого самоврядування права на безоплатне тимчасове проживання протягом півроку з моменту взяття на облік та для інвалідів, осіб похилого віку цей термін може бути продовжено. При цьому, органи місцевого самоврядування надають у тимчасове безоплатне користування внутрішньо переміщеним особам житлові приміщення, придатні для проживання, з комунальної власності.

Таким чином, Законом № 1706-VІІ не передбачено забезпечення органом місцевого самоврядування тимчасовим безоплатним проживанням внутрішньо переміщених осіб у житловому приміщенні, що не перебуває у комунальній власності.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 3 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд не вбачає у наданих відповідачем відповідях протиправну дію (бездіяльність), внаслідок якої порушено права і законні інтереси чи свободи позивачів, або ж створено перешкоди для здійснення ними своїх прав і законних інтересів чи свобод, а тому приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 19, 40 Конституції України, ст.ст. 2, 6, 11, 71, 128, 158-163 КАС України, ст.ст. 1, 3, 4, 15, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян», ст.ст. 1, 3, 4, 9, 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Ужгородської міської ради про захист прав, свобод та інтересів переселенців - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час її проголошення - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуюча Сарай А.І.