Справа № 824/166/15-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/166/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Бурковської Ю.Т.,

позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Нагорного О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення матеріальної допомоги,

В С Т А Н О В И В :

В поданому позові ОСОБА_1 просить суд визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати йому матеріальної допомоги за 2014 рік та стягнути з Чернівецького обласного військового комісаріату на свою користь матеріальну допомогу за 2014 рік у розмірі 5770,83 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Інструкцію «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затверджену наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 й зареєстровану в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за №638/15329, та вказує, що йому у 2014 році за його заявами Чернівецьким обласним військовим комісаріатом безпідставно невиплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань. При цьому зазначає, що така була необхідна йому у зв`язку із лікуванням у Львівському військовому шпиталі та власними витратами на ліки.

Відповідач надав суду заперечення проти позову у письмовій формі, в яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Вказував, що під час проходження служби у 2014 році ОСОБА_1 матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не виплачувалась, оскільки на момент подання ним рапорту від 29 квітня 2014 року не було вільного фінансового ресурсу і грошових асигнувань для виплати матеріальної допомоги до ІНФОРМАЦІЯ_1 не надходило, а станом на грудень 2014 року ОСОБА_1 не має права на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з тим, що не перебуває на військовій службі в Збройних Силах України. При цьому посилається на положення Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затверджену наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 й зареєстровану в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за №638/15329, наказ Міністерства оборони України «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2014 рік» від 14 квітня 2014 року №240 та телеграму Міністра оборони України від 22 січня 2014 року №248/3/9/1/31.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. Наголосив, що відповідачем було порушено вимоги пункту 33.5 Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 й зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за №638/15329.

Також, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказав про безпідставність посилань відповідача на положення наказу Міністерства оборони України «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2014 рік» від 14 квітня 2014 року №240, оскільки такий не зареєстрований в Міністерстві юстиції України та, на його думку, є нечинним.

Зазначив і про безпідставність посилань відповідача на телеграму Міністра оборони України від 22 січня 2014 року №248/3/9/1/31 при вирішенні питання виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, оскільки вона надіслана до призову його на військову службу, що мало місце у березні 2014 року.

Крім цього, ОСОБА_1 вказав про наявність у ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованості перед ним у зв`язку з невиплатою матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2014 році.

Також позивач надав пояснення з приводу відомостей в його грошовому атестаті.

Представник відповідача в судовому засіданні, вказуючи про безпідставність позовних вимог, просив суд в задоволенні позову відмовити повністю. При цьому надав пояснення, аналогічні тим, що викладені в письмових запереченнях проти позову.

Зауважив, що при вирішенні питання про виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань ІНФОРМАЦІЯ_2 діяв відповідно до законодавства України, наказів і розпоряджень Міністра оборони України. Заборгованості з виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань немає.

Заслухавши пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з нижченаведеного.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що відповідно до мобілізаційного призначення наказом військового комісара Чернівецького обласного військового комісаріату від 19 березня 2014 року №38 капітан ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу частини на посаду «офіцер відділення формування та відправки команд і партій ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

29 квітня 2014 року ОСОБА_1 подав за підпорядкованістю рапорт з клопотанням перед вищестоящим командуванням на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014 рік у зв`язку з направленням на лікування у Львівський військовий шпиталь з 05 травня 2014 року.

В період з 06 травня 2014 року по 30 травня 2014 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону.

Листом від 12 травня 2014 року №1669 військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 , розглянувши рапорт ОСОБА_1 , з посиланням на Інструкцію «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затверджену наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260, та наказ Міністерства оборони України «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2014 рік» від 14 квітня 2014 року №240, повідомив ОСОБА_1 про те, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2014 році в розмірі місячного грошового забезпечення військовослужбовця здійснюється у грудні 2014 року за наявності вільного фінансового ресурсу на підставі наказів на виплату такої допомоги.

Таким чином, позивачу було фактично відмовлено у задоволенні його рапорту від 29 квітня 2014 року щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16 липня 2014 року №129 капітана ОСОБА_1 , офіцера відділення формування та відправки команд і партій ІНФОРМАЦІЯ_3 , який перебував поза штатом та прибув після лікування з госпіталю військова частина НОМЕР_1 м. Чернівці, звільненого наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 18 червня 2014 року №39 у запас за пунктом «д» (у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань) частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» направлено для зарахування на військовий облік до Чернівецького МВК Чернівецької області й виключено із списків особового складу військкомату та всіх видів забезпечення.

На звернення позивача листом від 07 серпня 2014 року №3597 військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив про те, що з ОСОБА_1 був проведений остаточний розрахунок по всім видам грошового забезпечення, по 16 липня 2014 року включно.

Розглянувши звернення ОСОБА_1 від 16 грудня 2014 року щодо виплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, листом від 25 грудня 2014 року №6838 військовий комісар Чернівецького обласного військового комісаріату, посилаючись на Інструкцію «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затверджену наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260, та наказ Міністерства оборони України «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2014 рік» від 14 квітня 2014 року №240, повідомив заявника, що на момент подання ним рапорту на отримання матеріальної допомоги від 29 квітня 2014 року виплатити таку допомогу не було можливості, оскільки не було вільного фінансового ресурсу, а на даний момент ОСОБА_1 не має права на її отримання, оскільки на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16 липня 2014 року №129 ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу військового комісаріату та звільнений у запас за пунктом «д» (у зв`язку з проведенням організаційних заходів) на підставі статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

За таких обставин, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

У зв`язку з цим, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові відносини, пов`язані із виплатою військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань врегульовані такими нормативно - правовими актами, як: Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), постанова Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2007 року №1294 (далі постанова КМУ №1294 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Інструкція «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затверджена наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 й зареєстрована в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за №638/15329 (далі Інструкція №260 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Так, відповідно до частини першої четвертої статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Пунктом 1 постанови КМУ №1294 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно пункту 2 постанови КМУ №1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі державні органи).

Підпунктом 3 пункту 5 постанови КМУ №1294 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 9 постанови КМУ №1294 видатки, пов`язані з набранням чинності цією постановою, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення, передбачених у державному бюджеті для утримання державних органів.

Згідно пункту 33.1 Інструкції №260, що була затверджена відповідно до постанови КМУ №1294, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 33.5 Інструкції №260 військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу (що має місце в даному випадку), матеріальна допомога перший раз надається в календарному році, у якому вони стали до виконання обов`язків за посадами, на які призначені.

Положення щодо підстав та розміру матеріальної допомоги наведені у пунктах 33.2 та 33.3 Інструкції №260.

Так, пунктом 33.2 Інструкції №260 визначено, що матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Згідно пункту 33.3 Інструкції №260 розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань може бути виплачено військовослужбовцю, у т.ч. прийнятому (призваному) на військову службу із запасу, один раз на рік за його заявою на підставі наказу вищестоящого командира у розмірі не більшому, ніж місячне грошове забезпечення військовослужбовця, за наявності асигнувань на грошове забезпечення, передбачене у державному бюджеті для утримання державних органів.

Відповідно до пункту 33.3 Інструкції №260 Міністром оборони України 22 січня 2014 року було надіслано телеграму №248/3/9/1/31, якою вимагалось: 1) матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у 2014 році виплачувати в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення військовослужбовця; 2) виплату матеріальної допомоги здійснювати у грудні 2014 року; 3) у виняткових, екстрених випадках виплату матеріальної допомоги здійснювати за рішенням заступників Міністра оборони України, начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України, командувачів видів Збройних Сил України та командувачів військ оперативних командувань.

Водночас 14 квітня 2014 року Міністерством оборони України видано наказ №240 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2014 рік».

Згідно преамбули вказаного наказу він виданий з метою організації виконання Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» і забезпечення виконання поставлених перед Збройними Силами України завдань, ефективного та економічного використання бюджетних коштів, своєчасної виплати військовослужбовцям і працівникам належних видів грошового забезпечення та заробітної плати, оптимізації витрат на відрядження та нагородження особового складу.

Пунктом 10 наказу Міністерства оборони України від 14 квітня 2014 року №240 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2014 рік» визначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань (далі матеріальна допомога) виплачувати в розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення військовослужбовця. Видання наказів і виплату матеріальної допомоги здійснювати у грудні 2014 року за наявності вільного фінансового ресурсу. У виняткових випадках видання наказів і виплату матеріальної допомоги протягом року здійснювати за умови наявності вільного фінансового ресурсу в межах затвердженого на рік фонду грошового забезпечення після розгляду заяв військовослужбовців, поданих за підпорядкованістю, та прийняття за ними рішень першим заступником Міністра оборони України, заступником Міністра оборони України, заступником Міністра оборони України керівником апарату, начальником Генерального штабу Головнокомандувачем Збройних Сил України, командувачами видів Збройних Сил України та командувачами військ оперативних командувань.

Як вбачається з обставин справи, перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у військовому шпиталі з 05 травня 2014 року, що було указано останнім в рапорті від 29 квітня 2014 року як причина звернення отримати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, вищестоящим командуванням як винятковий чи екстрений випадок не визнавався.

Поряд з цим судом встановлено, що згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24 лютого 2015 року №63 протягом березня-листопада 2014 року військовослужбовцям, які призвані до лав Збройних Сил України (в зв`язку з проведенням часткової мобілізації) та проходять військову службу в військових комісаріатах Чернівецької області, грошові кошти для здійснення виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань до ІНФОРМАЦІЯ_1 не надходили. В грудні 2014 року на реєстраційний рахунок ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшли грошові кошти в сумі 183,5 тис. грн. для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. З даної суми було здійснено виплату матеріальної допомоги за 2014 рік на 100% військовослужбовцям, які звернулись з рапортом до військового комісара та відповідно перебували в штаті військових комісаріатів Чернівецької області.

За указаних обставин та враховуючи наведені вище положення, суд приходить до висновку про те, що відповідач не мав підстав та, фактично, можливості виплатити позивачу за його рапортом від 29 квітня 2014 року матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, а при зверненні до ІНФОРМАЦІЯ_1 у грудні 2014 року щодо виплати указаної допомоги ОСОБА_1 не мав права на її отримання, оскільки в липні 2014 року був виключений зі списків особового складу військового комісаріату та звільнений з військової служби у запас.

Отже, на переконання суду, вирішуючи питання виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2014 році, ІНФОРМАЦІЯ_2 діяв відповідно до зазначених нормативно-правових актів, які регулюють відносини, що пов`язані із виплатою військовослужбовцям вказаної матеріальної допомоги, враховуючи при цьому наказ від 14 квітня 2014 року №240 і телеграму від 22 січня 2014 року №248/3/9/1/31 Міністра оборони України.

Відповідно до частини першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи відповідач довів правомірність невиплати позивачу у 2014 році матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати йому матеріальної допомоги за 2014 рік та щодо стягнення такої допомоги безпідставні, а тому задоволенню не підлягають.

Посилання позивача в обґрунтування свого позову про порушення відповідачем вимог пункту 33.5 Інструкції №260 не знайшли свого підтвердження при розгляді цієї справи.

Необґрунтованими є і доводи позивача щодо безпідставності врахування відповідачем при вирішенні питання про виплату йому матеріальної допомоги наказу Міністерства оборони України «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2014 рік» від 14 квітня 2014 року №240, оскільки такий не зареєстрований в Міністерстві юстиції України та, на його думку, є нечинним.

Слід зазначити, що вказаний наказ був виданий на виконання Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», є відомчим, внутрішнім документом, який носить тимчасовий характер та не містить нормативно-правових приписів. Ним визначається бюджетна політика Міністерства оборони України на 2014 рік, виходячи з наявного фонду грошового бюджетного забезпечення.

Доказів про скасування наказу Міністерства оборони України «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2014 рік» від 14 квітня 2014 року №240 або визнання його нечинним в установленому законом порядку, в т.ч. судовому, позивач не надав.

Також помилковим є посилання позивача в обґрунтування позову на безпідставність врахування відповідачем телеграми Міністра оборони України від 22 січня 2014 року №248/3/9/1/31, оскільки вона надіслана до призову його на військову службу.

Вказана телеграма була надіслана відповідно до вимог пункту 33.3 Інструкції №260 та є обов`язковою при вирішенні питань щодо виплати військовослужбовцям, у т.ч. прийнятих (призваних) на військову службу із запасу, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2014 році.

Посилання ОСОБА_1 про наявність у ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованості перед ним у зв`язку з невиплатою матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань суд вважає безпідставними з огляду на те, що наказ вищестоящого командування про нарахування ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не приймався й, відповідно, така матеріальна допомога позивачу фактично не нараховувалась.

Пояснення позивача з приводу відомостей в його грошовому атестаті безпосередньо не пов`язані з предметом даного позову та не впливають на суть спірних правовідносин.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 86, 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н ОВ И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 06 березня 2015 року.