Справа № 826/1493/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 лютого 2015 року № 826/1493/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. при секретарі судового засідання Віруцькій О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Головного управління юстиції у м. Києві державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Бабійчук С.І.
про визнання протиправним та скасування рішення, визнання дії протипарвними

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління юстиції у м. Києві, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Бабійчук С.І. про визнання протиправними дій щодо прийняття рішення від 14.01.2015 №18621205; визнання протиправним та скасування рішення від 14.01.2015 №18621205 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що представником позивача було подано відповідачу для проведення державної реєстрації права власності всі визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пунктами 26, 27 постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень" документи, отже оскаржене рішення є протиправним.

Представник відповідачів заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, з яких вбачається, що оскаржене рішення прийнято відповідно до норм ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки проведено реконструкцію нерухомого майна та нерухоме майно після реконструкції не прийнято в експлуатацію.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

За результатом розгляду поданої 22.12.2014 представником позивача заяви про державну реєстрацію права власності державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Бабійчук С.І. прийнято рішення від 14.01.2015 № 18621205, яким відмовлено у задоволення заяви про державну реєстрацію права власності.

Оскаржене рішення вмотивовано тим, що подані документ не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, у наданому технічному паспорті №4169 від 13.10.2014 стоїть відмітка, що об'єкт реконструйовано. Проведення реконструкції вимагає введення реконструйованого об'єкт в експлуатацію.

Умови та порядок здійснення реєстрації прав на нерухоме майно встановлені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обмежень" та Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі по тексту Порядок)

Так, згідно з ч. 1 ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 4, ч. 4 ст. 9, ч. 1 ст. 19, ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до п. 36 Порядку для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Згідно із п. 37 Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до картки прийому заяви №18197621, копія якої долучена до матеріалів справи, вбачається, що представником позивача до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) було додано наступні документи: копію технічного паспорту виданий 13.01.2014, копію довіреності від 01.10.2013 №1672, копію рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13.05.2014 у справі №753/16854/13-ц.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13.05.2014 у справі №753/16854/13-ц задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та, зокрема, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Рішення набрало законної сили 26.05.2014.

Також, згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 об'єкт самочинно реконструйований.

Згідно ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор, зокрема, встановлює наявність підстав з якими закон та/або договір пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно.

Згідно із ч. 2 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Вказана квартира не є новозбудованим об'єктом, а є приміщенням в багатоквартирному будинку щодо якого відсутні відомості про виведення його з експлуатації.

Проте, як зазначено вище, право власності позивача на 1/2 частини вказаної квартири виникло на підставі судового рішення, що набрало законної сили.

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі „Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13.05.2014 у справі №753/16854/13-ц, яким визнано право власності позивача на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 є обов'язковим до виконання.

Враховуючи, що право власності позивача на 1/2 частину вказаної квартири виникло на підставі судового рішення, що набрало законної сили, отже право власності 1/2 частину вказаної в межах визначених судовим рішенням підлягає державній реєстрації не зважаючи на наявність в технічному паспорті відомостей про самовільну реконструкцію квартири, а відтак оскаржене рішення на думку є протиправним, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування оскарженого рішення.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій щодо прийняття рішення від 14.01.2015 №18621205, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивачем не надано належних доказів, вчинення державним реєстратором протиправних дій.

В силу згадуваних норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор прав на нерухоме майно за результатом розгляду поданих документів зобов'язаний прийняти рішення та наділений повноваженнями щодо прийняття рішення, в тому числі, про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

На думку суду належним способом захисту прав позивача в даному випадку є саме визнання протиправним та скасування рішення від 14.01.2015 №18621205 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги про визнання протиправними дій щодо прийняття рішення від 14.01.2015 №18621205 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на вищенаведене, виходячи з наявних матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині визнання протиправним та скасування рішення від 14.01.2015 №18621205 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. В решті позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 69, 70, 71, 158-163, 172, 177, 179 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасування рішення від 14.01.2015 №18621205 прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Бабійчук С.І.

3. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Згідно ст.ст. 185-186 КАС України сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку Постанову повністю або частково. Скарга про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення, скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції. Згідно ст. 254 КАС України постанова, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда

Повний текст постанови виготовлено 04.03.2015