Справа № 2а-17500/12/2670
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року м. Київ К/800/26196/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "Нікея-ЛТД" на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2013р. у справі № 2а-17500/12/2670 за позовом ТОВ "Нікея-ЛТД" до Державної митної служби України про визнання дій протиправними, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з позовом до Державної митної служби України, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на скаргу підприємства №96 від 07.05.2012р. у 20-денний строк з дня її отримання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржуване рішення порушує права позивача на отримання вмотивованого рішення про результати розгляду скарги, скасування донарахованих податків, правомірних очікувань позивача щодо належного розгляду його скарги. При цьому позивач посилається на те, що скарга позивача мала бути розглянута за правилами норм Податкового кодексу України, як скарга на рішення контролюючого органу, з відповідними наслідками та з дотриманням встановлених строків.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 лютого 2013 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Державної митної служби України щодо надання відповіді на скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" №96 від 07.05.12р. у строки, визначені підпунктом 56.8 статті 56 Податкового кодексу України.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2013р. постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 лютого 2013 року скасовано. Прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

На постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2013р. надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "Нікея-ЛТД", в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про її скасування та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27 квітня 2012 року Київською регіональною митницею винесено рішення №100000003/2012/312043/2 про визначення митної вартості товарів, ввезених ТОВ «Нікея-ЛТД» за резервним методом.

07 травня 2012 року на вказане рішення позивачем було направлено до Державної митної служби України скаргу № 96. Згідно з повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення скарга була отримана відповідачем 11 травня 2012 року.

За результатами розгляду скарги Державна митна служба України листом №15/1-152-1/1067 від 13 червня 2012 року «Щодо розгляду скарг ТОВ «Нікея - ЛТД» позивачу повідомила, що скарга позивача буде розглянута після прийняття остаточного рішення Київською регіональною митницею. При цьому відповідач послався на приписи Порядку випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання при ввезенні їх на митну територію України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.03.2008р. № 230.

Вважаючи дії митного органу щодо розгляду скарги позивача на рішення №100000003/2012/312043/2 про визначення митної вартості товарів протиправними, позивач, посилаючись на ст. 56 Податкового кодексу України, звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи справу та приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що скарга позивача на рішення митного органу про визначення митної вартості товару розглянута відповідачем з порушенням вимог, встановлених ст. 56 Податкового кодексу України.

Натомість суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову вмотивував свої висновки тим, що до правовідносин пов'язаних з винесенням та оскарженням рішень митної служби, положення ст. 56 Податкового кодексу України, що визначають порядок оскарження рішення контролюючих органів, застосуванню не підлягають, оскільки рішення митного органу, винесені за результатами перевірки визначення правильності зазначеної декларантом митної вартості товару не є рішеннями контролюючих органів в розумінні Податкового кодексу України.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є визнання протиправними дій Державної митної служби України щодо розгляду скарги позивача на рішення про визначення митної вартості товару.

Обґрунтовуючи вимоги адміністративного позову, позивач посилався на те, що скарга ТОВ "Нікея ЛТД" на рішення Київської регіональної митниці від 27 квітня 2012 року №100000003/2012/312043/2 про визначення митної вартості товарів, ввезених ТОВ "Нікея-ЛТД", розглянута з порушенням вимог статті 56 Податкового кодексу України, якою встановлено порядок оскарження рішень контролюючих органів, а саме: з порушення 20-денного терміну розгляду скарги.

Положеннями статті 56.1 Податкового кодексу України встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до п. 1.1 статті 1 Податкового кодексу України, цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з п. 56.2 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Відповідно до п. 56.3. статті 56 Податкового кодексу України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (та у разі потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Пунктом 56.8 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Відповідно до п. 56.9 статті 56 Податкового кодексу України керівник (або його заступник) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті. Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника контролюючого органу (або його заступника), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Визначальним у розв'язанні цього спору є те, що визначення митної вартості і контроль за цим визначенням не регламентується податковим законодавством.

Судом встановлено, що на час існування спірних правовідносин чинними були положення Митного кодексу України 2002 року.

Спірні правовідносини, що є предметом даного позову, стосуються прав та обов'язків юридичної особи, що декларує митну вартість товару.

Такі права і обов'язки на час існування спірних правовідносин були встановлені статтею 264 Митного кодексу України 2002 року. Цією статтею закріплено право декларанта оскаржити рішення митного органу щодо митної вартості оцінюваних товарів до митного органу вищого рівня та/або суду. У повідомленні митного органу вищого рівня про результати розгляду скарги обґрунтовується прийняте за скаргою рішення та міститься інформація про право декларанта оскаржити це рішення в судовому порядку.

Пунктом 18 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 № 1766, було деталізовано вищевказаний порядок, зокрема встановлено, що митний орган вищого рівня розглядає скаргу щодо прийняття рішення про визначення митної вартості товарів на підставі поданих декларантом документів, зокрема пояснень митного органу стосовно того, як ним було визначено таку вартість.

У зв'язку з цим, висновок судів про те, що Митний кодекс України від 11.07.2002 № 92-ІV не визначав процедури оскарження рішення митних органів про визначення митної вартості товарів, не ґрунтується на нормах законодавства з питань митної справи.

Крім того, такі правовідносини щодо строків розгляду скарг регулюються положеннями Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 № 1242 та Порядку організації та здійснення контролю за виконанням документів у Державній митній службі України, затвердженого наказом Держмитслужби України від 27.07.2010 №828.

Згідно з п.192 Інструкції документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів з моменту реєстрації документа в установі, до якої надійшов документ.

Відповідно до п.2.6. Порядку контрольні документи, строки виконання яких не встановлено законодавчими актами та в яких не зазначено конкретних строків чи термінів виконання, повинні бути опрацьовані протягом 30-ти календарних днів.

Отже, відповідач, давши відповідь за результатами розгляду скарги позивача, у межах 30-ти денного строку з дати її отримання, діяв відповідно до чинного законодавства.

Також необхідно враховувати, що заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення потреби в уточненні заявленої митної вартості товарів або в разі незгоди декларанта з митною вартістю, визначеною митним органом, декларант має право звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг під гарантію уповноваженого банку або сплатити податки і збори (обов'язкові платежі) згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною митним органом.

На письмову вимогу декларант має право на надання йому в тижневий строк з дня звернення письмового пояснення стосовно того, як митним органом було визначено митну вартість оцінюваних товарів.

Строк дії гарантійних зобов'язань, визначених цією статтею, не може перевищувати 90 календарних днів з моменту випуску товарів у вільний обіг.

Після надання банком гарантій, зазначених у частині третій цієї статті, митний орган зобов'язаний випустити товари у вільний обіг. У разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у місячний термін з дня прийняття рішення, у порядку, передбаченому законодавством.

Декларант має право оскаржити рішення митного органу щодо визначення митної вартості оцінюваних товарів до митного органу вищого рівня та/або до суду. У повідомленні митного органу вищого рівня про результати розгляду скарги обґрунтовується прийняте за скаргою рішення та міститься інформація про право декларанта оскаржити це рішення в судовому порядку.

Колегія суддів звертає увагу, що при здійсненні митними органами контролю за правильністю визначення митної вартості товарів результатом може бути прийняття відповідного рішення про коригування митної вартості, а не про визначення податкових зобов'язань, а тому відносини із адміністрування податків і зборів не виникають.

Внаслідок цього, до правовідносин, пов'язаних з винесенням та оскарженням рішень митної служби, положення статті 56 Податкового кодексу України, що визначають порядок оскарження рішення контролюючих органів, застосуванню не підлягають, оскільки рішення митного органу, винесені за результатами перевірки визначення правильності зазначеної декларантом митної вартості товару не є рішеннями контролюючих органів в розумінні Податкового кодексу України.

Порядок оформлення, подання платниками податків скарг на грошові зобов'язання, визначені митними органами, та їх розгляду Державною митною службою України затверджено наказом Державної митної служби України18.04.2011 N 315, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24 червня 2011 р. за N 782/19520 (далі - Порядок).

Пунктами 1.1 та 1.2 Порядку визначено, що цей Порядок розроблено відповідно до пункту 56.20 статті 56 розділу II Податкового кодексу України (далі - Кодекс), Закону України "Про звернення громадян". Вказаний нормативно-правовий акт визначає вимоги до оформлення, подання платниками податків скарг на грошові зобов'язання, визначені митними органами, а також розгляду їх Держмитслужбою.

Пунктом 1.3 Порядку визначено, що Держмитслужба розглядає скарги платника податків, якщо такий платник вважає, що митний орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання, зазначеного в отриманому платником податковому повідомленні-рішенні.

Пункт 3.6 Положення, згідно з яким якщо вмотивоване рішення за результатом розгляду скарги платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням Голови Держмитслужби (або його заступника), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків, повністю дублює вимоги статті 56 Податкового кодексу України.

Виходячи з аналізу наведених положень законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що дія положень зазначеного Порядку та статті 56 Податкового кодексу України визначає порядок розгляду скарг на податкові повідомлення-рішення митних органів та не поширюється на розгляд скарг на рішення митниці про визначення митної вартості товару, оскільки за наслідками прийняття таких рішень відносини з адміністрування податків і зборів не виникають.

Колегія суддів звертає увагу, що в силу положень статті 264 Митного кодексу України 2002 року у разі виникнення потреби в уточненні заявленої митної вартості товарів або в разі незгоди декларанта з митною вартістю, визначеною митним органом, декларант має право звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг під гарантію уповноваженого банку.

Виходячи з цього, зважаючи на ту обставину, що після прийняття Київською регіональною митницею 27 квітня 2012 року рішення про визначення митної вартості товарів №100000003/2012/312043/2, при виникненні відносин, пов'язаних оскарженням рішення про визначення митної вартості товару після випуску товарів під гарантійні зобов'язання, застосуванню підлягали положення наказу ДМСУ від 17.03.2008р. № 230 "Про затвердження порядку випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання, при ввезенні їх на митну територію України", чинного на час існування спірних правовідносин.

Пунктом 13 вказаного порядку було встановлено, що декларант повинен подати митному органу необхідні відомості для підтвердження заявленої митної вартості та забезпечити можливість їх перевірки.

Згідно з п. 14 Порядку митний орган перевіряє надані декларантом відомості, а в разі необхідності вживає додаткових форм контролю, передбачених законодавством. На підставі результатів такої перевірки, але не пізніше 10 днів до завершення строку дії гарантійних зобов'язань митний орган приймає рішення та повідомляє декларанта про можливість/неможливість застосування митної вартості, заявленої декларантом.

Виходячи з цього, при використанні декларантом права на випуск товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання, рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення про визначення митної вартості товару приймається не пізніше ніж за 10 днів до закінчення строку дії гарантійних зобов'язань.

Цим самим спростовуються посилання позивача на порушення відповідачем 20 - денного терміну надання відповіді на скаргу, встановленого статтею 56 Податкового кодексу України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовано до них норми матеріального права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "Нікея-ЛТД" відхилити, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2013р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: