Справа № 817/3223/14
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Жуковська Л.А.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
ПОСТАНОВА

іменем України

"05" березня 2015 р. Справа № 817/3223/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Зарудяної Л.О.

Іваненко Т.В.,

при секретарі Ковальчук А.О. ,

за участю позивача та представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "10" грудня 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Запорізької області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з Прокуратури Запорізької області середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 23.01.2007 року по 23.09.2014 року у розмірі 826295 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 22.01.2007 року за наказом №28-1 був звільнений з органів прокуратури з посади старшого помічника прокурора Запорізької області з питань захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень. Зазначив, що при звільненні з роботи з ним не було проведено повного розрахунку, у зв'язку з чим у січні 2009 року він звернувся до суду про стягнення коштів. Стверджував, що в ході розгляду справи судово-економічною експертизою встановлено, що сума недовиплаченої заробітної плати становить 6864,49 грн., а компенсація за невикористану відпустку - 2585,16 грн. Однак, наголосив, що відповідачем проведено з позивачем повний розрахунок не у день звільнення (22.01.2007 року), а 23.09.2014 року після постановлення судового рішення, а тому вважає, що з відповідача, слід стягнути середній заробіток за весь час затримки проведення повного розрахунку - з 23.01.2007 року по 23.09.2014 року, яка, на думку позивача, становить 826295 грн. З цих підстав просив позов задовольнити.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Позивач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати вказану постанову та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.01.2007 року наказом прокурора Запорізької області №28-1 ОСОБА_3 звільнено з посади старшого помічника прокурора області з питань захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень. При звільненні з позивачем було здійснено розрахунок та виплачено нараховані суми заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку.

З розмірами проведених при звільненні виплат ОСОБА_3 не погодився, 05.04.2009 року звернувся до Острозького районного суду Рівненської області з позовом до Прокуратури Запорізької області про визнання нечинними рішень і стягнення завданих матеріальних збитків, моральної шкоди і понесених витрат (а.с.60-63).

Постановою Острозького районного суду Рівненської області по справі №567/1580/13-а від 13.02.2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_3 3838,35 грн. недоплаченої грошової допомоги, 6864,49 грн. заробітної плати, 2585,16 грн. недоплаченої компенсації за невикористану відпустку, 7777,06 грн. компенсації втрат грошових доходів, 500 грн. на відшкодування моральної шкоди, 762,09 грн. витрат на сплату судового збору, 1800 грн. витрат на проведення судово-економічної експертизи. В решті позовних вимог відмовлено (а.с.5-9).

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.05.2014 року у справі №567/1508/13-а скасовано постанову Острозького районного суду Рівненської області від 13.02.2014 року в частині стягнення з Прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_3 7777,06 грн. компенсації втрат грошових доходів та прийнято в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову (а.с.10-12).

З листа Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області від 24.09.2014 року №15-08/702-10691 слідує, що судове рішення виконане у повному обсязі 23.09.2014 року.

У зв'язку з цим, позивач звернувся з даним позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки проведення повного розрахунку - за період з 23.01.2007 року по 23.09.2014 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що в діях Прокуратури Запорізької області щодо проведення остаточного розрахунку з позивачем після завершення судового розгляду справи вина відсутня, а також виходив з того, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати.

З висновками суду першої інстанції частково погоджується колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

В силу вимог ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду України від 20.11.2013 року по справі №6-114цс13.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Острозького районного суду Рівненської області по справі №567/1580/13-а від 13.02.2014 року, з урахуванням постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.05.2014 року з прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_3 стягнуто 3838,35 грн. недоплаченої грошової допомоги, 6864,49 грн. заробітної плати, 2585,16 грн. компенсації за невикористану відпустку. Загальна суми вказаних виплат становить 13284 грн. Дана постанова набрала законної сили 06.05.2014 року (а.с.10-12), а тому обставини встановлені цим судовим рішенням не потребують доказування.

Суд першої інстанції встановив, що питання про стягнення середнього заробітку з моменту звільнення по час фактичного повного розрахунку в ході розгляду Острозьким районним судом Рівненської області справи №567/1580/13-а не вирішувалося.

Суд першої інстанції також встановив, що ОСОБА_3 лише у березні 2009 року звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати та інших виплат, при цьому стягнути середній заробіток по день фактичного розрахунку не просив.

Поміж тим, суд звертає увагу, що ст.117 КЗпП України чітко встановлено, що за наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, законодавець покладає на роботодавця обов"язок виплати працівникові середній заробіток за час затримки розрахунку, а за умови наявності спору щодо розміру належних працівникові при звільненні виплат, водночас, покладає на орган, який вирішує спір щодо розміру належних працівникові сум при звільненні, обов"язок визначити розмір середнього заробітку з урахуванням обставин справи, наявністю вини роботодавця та іншого. Якщо ж розмір сум належних працівнику при звільненні був визначений лише за результатами судового розгляду справи, відповідно до положень ст.117 КЗпП України розмір відшкодування за час звільнення необхідно визначити з урахуванням істотності суми заборгованості у порівнянні з середнім заробітком та тієї обставини, що позивач тривалий час не звертався до суду за вирішенням спору про стягнення заборгованості із заробітної плати.

Таку правову позицію висловив і Верховний Суд України у постанові від 21.11.2011 року по справі №6-60цс11, де зазначив, що встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені всі належні від підприємства суми, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини.

У справі №567/1580/13-а Острозьким районним судом Рівненської області питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не вирішувалось, оскільки така вимога позивачем не заявлялась. Проте, вказана обставина не позбавляє права позивача звернутись до суду з окремим позовом і це право ОСОБА_3 реалізував.

Що ж стосується висновку суду першої інстанції про відсутність вини прокуратури Запорізької області у проведенні остаточного розрахунку з ОСОБА_3, а саме: 23.09.2014 року, тобто після завершення судового розгляду справи щодо сум, які належали йому до виплати, то колегія суддів з цим не погоджується, оскільки вважає, що задоволення частини позовних вимог ОСОБА_3 та стягнення на його користь з відповідача 6864,49 грн. заробітної плати, 3838,35 грн. недоплаченої грошової допомоги та 2585,16 грн. компенсації за невикористану відпустку якраз і свідчить про наявність вини відповідача у затримці розрахунку позивача при звільненні. Проведення без затримки виплат, що мали місце 23.09.2014 р. є виконанням судового рішення і не може свідчити про правомірність поведінки відповідача при проведенні розрахунків з позивачем при звільненні.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги доводи відповідача щодо того, що в період з дня звільнення ОСОБА_3 з посади (22.01.2007 року) та здійснення з ним розрахунку у межах сум, нарахованих згідно з кошторисом, по день звернення до Острозького районного суду Рівненській області з позовом (06.03.2009 року) позивач не мав жодних претензій та зауважень щодо виплаченої йому суми. А після ухвалення судових рішень в справі №567/1580/13-а відповідачем жодних перешкод щодо виплати цих коштів не вчинялося та згідно з поданим виконавчим листом 23.09.2014 року здійснено з позивачем повний розрахунок.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цілком обґрунтовано вказав на те, що впродовж семи років позивач (з 22.01.2007 року - дата звільнення, по 27.10.2014 року - дата звернення з даним позовом) не звертався до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, тим самим збільшуючи період, за який, на його думку, повинна стягуватися сума невиплаченого середнього заробітку.

Правильним і доцільним у даній ситуації, на думку колегії суддів, є застосування судом першої інстанції приписів ч.2 ст.8 КАС України щодо застосування судом принципу верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, зокрема, рішення Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 04.10.2010 року (Заява № 377/02), яким передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статті 116 та 117 Кодексу законів про працю більше не застосовуються, а зобов'язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов'язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права.

З огляду на вказані обставини, з урахуванням приписів ст.117 КЗпПУ, правових позицій Верховного суду України в аналогічних справах, з урахуванням довідки відповідача від 18.02.2015 р. №18-78вих.75 щодо розміру середньоденного та середньомісячного заробітку позивача на день звільнення де середньоденний заробіток визначено в сумі 145 грн.24 коп., середньомісячний заробіток - 4510грн. 88 коп., з огляду на те, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачем визначено за період з 23.01.2007 року по 23.09.2014 року у розмірі 826295 грн., а за рішенням суду на користь позивача стягнуто 13284 грн. заборгованості по заробітній платі та інших належних працівникові сум при звільненні, тому з відповідача на користь позивача належить стягнути середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 9021,76 грн., що становить дві середньомісячнізаробітні плати позивача, задовольнивши позов в цій частині.

В задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково. Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "10" грудня 2014 р. скасувати.

Прийняти нову постанову. Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_3 4510,88 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Л.О. Зарудяна

Т.В. Іваненко

Повний текст cудового рішення виготовлено "05" березня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу: Прокуратура Запорізької області вул.Матросова, 29-а,м.Запоріжжя,69057

4- Прокуратура Житомирської області вул. 1-го Травня 11 - ,