Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року м. Київ К/9991/68811/12, К/9991/74546/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,
розглянувши у письмовому провадженні

касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрекспотрейд» та Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2012

та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2012

у справі № 2-а-5781/11/2070 Харківського окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрекспотрейд»

до Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2012 відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2012 постанову суду першої інстанції скасовано у частині відмови в позові щодо скасування податкового повідомлення-рішення Ізюмської ОДПІ від 19.10.2010 № /0 та № /0, позов задоволено у цій частині: скасовані податкові повідомлення-рішення Ізюмської ОДПІ від 19.10.2010 № /0 та № /0; в іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Укрекспотрейд» просить скасувати постанову суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанцій у частині відмови у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ізюмська ОДПІ у своїй касаційній скарзі просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, та залишити в силі постанову суду першої інстанції

Сторони не реалізували своє процесуальне право подати заперечення проти касаційної скарги іншої сторони.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Фактичною підставою для донарахування позивачу податкових зобов'язань із податку на прибуток, податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб та застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки податкового органу, викладені в акті перевірки від 05.10.2010 № 1321/2320/34978500. Згідно з висновками цього акту позивачем порушені норми пунктів 5.1, 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3, пункту 5.9 ст. 5, підпункту 7.3.5 пункту 7.3 ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (Закон № 334/94-ВР), а саме: занижено суму валових доходів за рахунок заниження суми приросту балансової вартості запасів на загальну суму 102533,00 грн. за рахунок різниці між сумою приросту 329575,00 грн. за 3-й, 4-й квартали 2008 року, 1-й та 4-й квартали 2009 року та сумою убутку 227022,00 грн. за 2-й та 3-й квартали 2009 року, 1-й та 2-й квартали 2010 року; невідображена виручка від реалізації валюти, чим занижено валові доходи на суму 1458,00 грн. у податковому обліку за 4-й квартал 2008 року; завищено валові витрати на 288090,00 грн. у податковому обліку за 3-й та 4-й квартали 2008 року у зв'язку з включенням вартості орендних послуг за договором оренди із СДП ОСОБА_4, які не підтверджені первинними документами, та на 58131,00 грн. у податковому обліку за 3-й квартал 2009 року у зв'язку з включенням витрат, не підтверджених документально. У результаті вказаних порушень позивачем занижено податок на прибуток на 114835,00 грн., а саме: занижено на загальну суму 148487,00 грн. у податковому обліку за 3-й, 4-й квартали 2008 року, 1-й та 2-й квартали 2009 року та завищено на загальну суму 33652,00 грн. у податковому обліку за 2-й, 3-й та 4-й квартали 2009 року та 1-й квартал 2010 року. Крім того, за висновком ОДПІ позивачем порушені норми підпункту 6.2.1 пункту 6.2 ст.6 Закону України «Про податок на додану вартість» (Закон № 168/97-ВР) та пункту 10 Порядку підтвердження відомостей про фактичне вивезення товарів за межі митної території України, затвердженого наказом Державної митної служби України, Державної податкової адміністрації України від 21.03.2002 р. № 163/121 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.03. 2002 р. за № 295/6583 (Порядок № 163/121): занижено податкові зобов'язання із податку на додану вартість на загальну суму 306259,00 грн. у податковому обліку за червень, липень, жовтень, листопад 2008 року, січень, червень, липень, вересень, жовтень, листопад 2009 року за операціями з поставки товарів на експорт, не підтверджених належним чином оформленими вантажно-митними деклараціями. Порушення позивачем норм пункту 1.2 ст.1, підпункту 8.1.1 пункту 8.1 ст.8, пункту 12.1 ст.12, підпункту «а» пункту 17.2 ст. 17 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (Закон № 889-IV) обґрунтовані посиланням на те, що позивач не утримав та не перерахував до бюджету податок у сумі 4050,00 грн. із внеску фізичної особи - засновника ТОВ «Укрекспотрейд» рухомого майна вартістю 27000,00 грн. до статутного капіталу цього товариства.

За наслідками перевірки ОДПІ прийняті податкові повідомлення-рішення від 19.10.2010: № /0 - про визначення податкового зобов'язання із податку з доходів фізичних осіб у загальній сумі 12150,00 грн., у т.ч.: 4050,00 грн. за основним платежем та 8100,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції, № /0 - про визначення податкового зобов'язання із податку на прибуток у загальній сумі 189078,00 грн., у т.ч.: 114835,00 грн. за основним платежем та 74243,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції; № /0 - про визначення податкового зобов'язання із податку на додану вартість у загальній сумі 459389,00 грн., у т.ч.: 306,25900 грн. за основним платежем та 153130,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

У судовому процесі встановлено, що 30.04.2008 засновник ТОВ «Укрекспотрейд» ОСОБА_5 передала до статутного фонду ТОВ «Укрекспортейд» майно (меблі, комп'ютерну техніку, телефонний апарат) загальною вартістю 27000,00 грн., про що складено акт приймання-передачі.

За визначенням пункту 1.2 ст. 1 Закону № 889-IV дохід - сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Підпунктом «в» пункту 1.3 цієї статті визначено, що дохід з джерелом його походження з України - будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі, але не виключно, у вигляді: доходів у вигляді інвестиційного прибутку від здійснення операцій, з цінними паперами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах.

Згідно з підпунктом 4.2.13 пункту 4.2 ст.4 цього Закону до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються: інвестиційний прибуток від здійснення платником податку операцій з цінними паперами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 4.3.3 та 4.3.17 цієї статті.

Особливості оподаткування інвестиційного прибутку визначені нормами пункту 9.6 ст.9 Закону № 889-IV.

Відповідно до підпункту 9.6.2 цього пункту інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що розраховується виходячи з суми витрат, понесених у зв'язку з придбанням такого активу, з урахуванням норм підпункту 9.6.4 цього пункту.

До продажу інвестиційного активу прирівнюються також операції з: обміну інвестиційного активу на інший інвестиційний актив; зворотного викупу корпоративного права його емітентом, яке належало платнику податку; повернення платнику податку коштів або майна (майнових прав), попередньо внесених ним до статутного фонду емітента корпоративних прав, внаслідок виходу такого платника податку з числа засновників (учасників) такого емітента чи ліквідації такого емітента.

Придбанням інвестиційного активу вважаються також операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного фонду юридичної особи - резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права.

Застосовуючи вказані правові норми, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що при здійсненні ОСОБА_5 внеску до статутного фонду ТОВ «Укрекспортрейд» в обмін на корпоративні права цього товариства вона не отримувала інвестиційного прибутку від операцій з корпоративними правами, оскільки вказана операція у розумінні підпункту 9.6.2 пункту 9.6 ст.9 Закону № 889-IV є придбанням інвестиційного активу, а не його продажем. Факт отримання ОСОБА_5 інвестиційного прибутку як різниці між доходом від продажу інвестиційного активу (зокрема, частки в статутному капіталі товариства) та витратами, пов'язаними з його придбанням, в судовому процесі не встановлений.

У зв'язку з цим висновок суду апеляційної інстанції, що податкове зобов'язання із податку з доходів фізичних осіб визначене позивачу згідно з податковим повідомленням-рішенням від 19.10.2010 № /0 неправомірно.

Відповідно до пункту 5.1 ст.5 Закону № 334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат, згідно підпункту 5.2.1 вказаної статті, включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 ст.5 цього Закону визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

На підставі оцінки приєднаних до справи доказів, а саме: актів виконаних робіт (наданих послуг) оренди нежитлових приміщень від 01.06.2008 та від 07.12.2008, суди першої та апеляційної інстанцій з огляду на не відповідність цих актів нормам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», якими встановлені вимоги щодо змісту первинного документу (в актах не вказана підстава надання послуг (немає посилання на договір), на зазначено об'єкт оренди, його адреса) (а.с.195, 196), дійшли правильного висновку, що ці акти не підтверджують понесення позивачем витрат на оплату оренди нежитлового приміщення за договором від 01.06.2008 № 1, укладеним із СПД ОСОБА_4, на поставку послуг оренди від якого позивач посилався, обґрунтовуючи збільшення суми валових витрат на 288090,00 грн. у податковому обліку за 3-й та 4-й квартали 2008 року. Висновок про завищення позивачем валових витрат на цю суму був зроблений судом і з врахуванням відсутності доказів використання позивачем нежитлового приміщення, адреса якого вказана в договорі оренди (м. Ізюм, вул. Пролетарська, 1) у власній господарській діяльності. Оцінка зазначених доказів судом відповідає правилам статті 86 КАС України.

Відповідно до пункту 5.9 ст.5 Закону № 334/94-ВР платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно).

Вартість запасів оплачених, але не отриманих (не оприбуткованих) платником податку - покупцем, до приросту запасів не включається.

Вартість запасів оплачених, але не відвантажених (не знятих з обліку) платником податку - продавцем, до убутку запасів не включається.

У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду перевищує їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових доходів платника податку у такому звітному періоді.

У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду є меншою за їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових витрат платника податку у такому звітному періоді.

Встановивши у судовому процесі факт не відображення позивачем у складі валових доходів приросту балансової вартості запасів у податковому обліку за 3-й, 4-й квартали 2008 року, 1-й та 4-й квартали 2009 року на загальну суму 329575,00 грн. та убутку на загальну суму 227022,00 грн. за 2-й та 3-й квартали 2009 року, 1-й та 2-й квартали 2010 року, суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на прибуток внаслідок цього порушення.

З огляду на те, що позивач у судовому процесі не оспорює висновок ОДПІ в акті перевірки про порушення ним норм підпункту 7.3.5 пункту 7.3 ст.7 Закону № 334/94-ВР внаслідок не відображення у податковому обліку доходу від продажу іноземної валюти, суди попередніх інстанцій відповідно до частини 3 ст. 72 КАС України визнали ці обставини встановленими та зробили обґрунтований висновок про правомірність донарахування позивачу сум податкових зобов'язань із податку на прибуток в цілому в сумі, визначеній податковим повідомленням-рішенням від 19.10.2010 № /0.

У судовому процесі встановлено, що позивач здійснював експорт товарів ( запасних частин для тепловозів та інших запчастин) нерезидентам, оподатковуючи ці операції з поставки за нульовою ставкою ПДВ.

Відповідно до пункту 6.2 ст. 6 Закону № 168/97-ВР при експорті товарів та супутніх такому експорту послуг ставка податку становить "0" відсотків до бази оподаткування.

Абзацом 12 підпункту 6.2.1 пункту 6.2 цієї статті встановлено, що товари вважаються експортованими платником податку в разі, якщо їх експорт засвідчений належно оформленою митною вантажною декларацією.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 163/121 підставою для підтвердження факту вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України платникові податку, що здійснив операцію з вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України (експорт), є разом з іншими передбаченими чинним законодавством документами оригінал п'ятого основного аркуша ("примірник для декларанта") ВМД форми МД-2 (МД-3) (аркуша ВМД з позначенням "3/8") з відповідним записом митного органу, засвідчений гербовою печаткою митного органу.

Пунктом 3 Положення про вантажну митну декларацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.1997 р. № 574, встановлено, що ВМД застосовується під час декларування транспортних засобів і товарів, що переміщуються через митний кордон України юридичними або фізичними особами, яким вони належать, або уповноваженими ними особами.

ВМД, заповнена у звичайному порядку, вважається оформленою за наявності на всіх її аркушах відбитка особистої номерної печатки посадової особи митниці, що здійснила митне оформлення товарів і транспортних засобів (абзац 1 пункту 8 цього Положення).

На підставі доданих до матеріалів справи копій вантажних митних декларацій (ВМД) (а.с. 91-130), оцінка яких відповідає правилам оцінки доказів, встановлених ст. 86 КАС України, апеляційний суд, встановивши наявність на них відтиску печатки Куп'янської митниці, підписи відповідальних осіб, які здійснювали митне оформлення експорту, на підтвердження факту і дати вивезення товарів за межі митної території України, зробив обґрунтований висновок про оформлення ВМД належним чином, що свідчить про правомірність застосування позивачем нульової ставки ПДВ з експортних поставок.

З огляду на зазначене суд апеляційної інстанції дав правильну оцінку податковому повідомленню-рішенню від 19.10.2010 № /0 як неправомірному.

Доводи касаційної скарги не спростовують наведених висновків суду, а відтак відсутні підстави для скасування постанови суду апеляційної інстанції, якою спір вирішено по суті.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрекспотрейд» та Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев