Справа № 800/62/15
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

02 березня 2015 року м. Київ справа № 800/62/15

Суддя Вищого адміністративного суду України Чалий С.Я., перевіривши на предмет відповідності вимогам чинного законодавства адміністративний позов ОСОБА_1 до Верховної ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, третя особа: Міністерство юстиції України про визнання неправомірною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Верховної ради України та Президента України, Вищої ради юстиції, третя особа: Міністерство юстиції України про визнання неправомірною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, а саме просить:

- встановити наявність у солідарних відповідачів компетенції діяти згідно Конституції України при розгляді заяви №6 від 27.11.2014 року;

- визнати солідарну бездіяльність відповідачів протиправною;

- зобов'язати відповідачів вчинити дії при розгляді зави, відповідно нормам міжнародного права, Конституції України та законів України;

- зобов'язати відповідачів утриматись від саботажу обумовлених норм міжнародного законодавства.

Перевіривши матеріали позовної заяви на предмет відповідності нормам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі, виходячи з наступного.

У частині другій статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства визначено захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У контексті з положеннями частини першої статті 6 КАС України, яка передбачає право на судовий захист, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах при здійсненні суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Відповідно до частини першої статті 2, пункту першого частини першої статті 3, частини першої статті 17 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненнями суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єктами владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Отже, необхідною ознакою для розгляду справи за правилами адміністративного судочинства є здійснення суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а саме: коли хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта. При цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

В позовній заяві позивач просить визнати протиправною бездіяльність Верховної Ради України та Президента України, Вищої ради юстиції щодо встановлення наявності у відповідачів компетенції діяти згідно Конституції України при розгляді заяви №6 від 27.11.2014 року, визнання солідарної бездіяльності відповідачів протиправною, зобов'язання відповідачів вчинити дії при розгляді зави, відповідно нормам міжнародного права, Конституції України та законів України, зобов'язання відповідачів утриматись від саботажу обумовлених норм міжнародного законодавства.

За змістом статті 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, яка, реалізовуючи повноваження по здійсненню законодавчої влади, розглядає і вирішує питання державного і суспільного життя, що потребують врегулювання законами України, тобто реалізує законодавчі повноваження, а також здійснює установчі та контрольні повноваження, передбачені Конституцією України.

У мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 27 березня 2002 року № 7-рп/2002 імперативно визначено, що за змістом положень статей 85, 91 Конституції України Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші правові акти. Вони є юридичною формою реалізації повноважень єдиного органу законодавчої влади в Україні та, відповідно до частини другої статті 147, частини першої статті 150 Конституції України, є об'єктом судового конституційного контролю.

У Рішенні Конституційного Суду України № 17-рп/2002 від 17 жовтня 2002 року у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень статей 75, 82, 84, 91, 104 Конституції України (щодо повноважності Верховної Ради України) зазначено, що Верховна Рада України визначена в статті 75 Конституції України парламентом - єдиним органом законодавчої влади в Україні. Як орган державної влади Верховна Рада України є колегіальним органом, який складають чотириста п'ятдесят народних депутатів України. Повноваження Верховної Ради України реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної Ради України під час її сесій.

Згідно з пунктом 1 частини п'ятої статті 89 Закону України "Про Регламент Верховної Ради України" № 1861-VI від 10 лютого 2010 року (далі - Закон № 1861-VI) право законодавчої ініціативи здійснюється шляхом внесення до Верховної Ради, зокрема, проектів законів, постанов.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 89 Закону № 1861-VI законопроект - проекти законів, постанов Верховної Ради, які містять положення нормативного характеру.

З аналізу наведених норм вбачається, що процедура прийняття актів Верховною Радою України, зокрема законів (вияв законодавчої ініціативи, реєстрація законопроекту, розгляд законопроекту, прийняття закону, його підписання і оприлюднення), є здійсненням Верховною Радою України законотворчої функції, а не владних управлінських функцій.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність Президента України, суд вказує наступне.

Інститут Президента України ґрунтується на сукупності норм, що містяться у розділі V Конституції України, згідно з якими Президент України визначений, зокрема, главою держави, виступає від її імені, є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно ст. 106 Конституції України серед інших повноважень Президента України зокрема вказано, що він є Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України; призначає на посади та звільняє з посад вище командування Збройних Сил України, інших військових формувань; здійснює керівництво у сферах національної безпеки та оборони держави; очолює Раду національної безпеки і оборони України; вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни та у разі збройної агресії проти України приймає рішення про використання Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань; приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України; приймає у разі необхідності рішення про введення в Україні або в окремих її місцевостях надзвичайного стану, а також оголошує у разі необхідності окремі місцевості України зонами надзвичайної екологічної ситуації - з наступним затвердженням цих рішень Верховною Радою України.

Також, ст.106 Конституції України передбачено, що Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України, видає укази і розпорядження, які є обов'язковими до виконання на території України.

Отже, діяльність Президента України та його повноваження закріплені в Конституції України і не є управлінськими функціями.

Щодо вимог до Вищої ради юстиції України слід зазначити наступне.

Вища рада юстиції діє в межах повноважень, визначених статтею 131 Конституції України до відання якої належить: внесення подання про призначення суддів на посади або про звільнення їх з посад; прийняття рішення стосовно порушення суддями і прокурорами вимог щодо несумісності; здійснення дисциплінарного провадження стосовно суддів Верховного Суду України і суддів вищих спеціалізованих судів; розгляд скарг на рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів апеляційних та місцевих судів, а також прокурорів.

Відповідно до статті 1 Закону України " Про Вищу раду юстиції" (далі- Закон) Вища рада юстиції є колегіальним, незалежним органом, відповідальним за формування високопрофесійного суддівського корпусу, здатного кваліфіковано, сумлінно та неупереджено здійснювати правосуддя на професійній основі, а також за прийняття рішень стосовно порушень суддями і прокурорами вимог щодо несумісності та у межах своєї компетенції про їх дисциплінарну відповідальність.

Статтею 2 Закону повноваження, організація і порядок діяльності Вищої ради юстиції визначаються Конституцією України, цим Законом та регламентом Вищої ради юстиції, який затверджується на її засіданні.

Статтею 3 Закону визначено повноваження Вищої ради юстиції: вносить подання Президенту України про призначення суддів на посади або про звільнення їх з посад; розглядає справи і приймає рішення стосовно порушення суддями прокурорами вимог щодо несумісності; здійснює дисциплінарне провадження стосовно суддів Верховного Суду України і суддів вищих спеціалізованих судів; розглядає скарги на рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів апеляційних та місцевих судів, а також прокурорів.

При цьому, позивачем в адміністративному позові не викладено обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги до Вищої ради юстиції, як суб'єкта владних повноважень.

Як зазначалось вище, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

За правилом, встановленим пунктом 1 частини першої статті 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачу слід відмовити у відкритті провадження у справі за його позовом до Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції про визнання неправомірною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії.

Крім цього, відповідно до п.3 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі відмови у відкритті провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про повернення судового збору ОСОБА_1, за сплаченою квитанцією №130 від 23.02.2015 року у сумі 73, 08 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 3, 17, 109, 1711 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, третя особа: Міністерство юстиції України про визнання неправомірною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір у сумі 73,08 грн., сплачений згідно з квитанцією №130 від 23.02.2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Суддя С.Я. Чалий