Справа № 826/1074/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 березня 2015 року № 826/1074/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс-Пост» до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві про визнання дій посадової особи відділу ДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві не правомірними; зобов'язання відділу ДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві повернути кошти в розмірі згідно банківської виписки, які були стягненні 17.11.14р. згідно виписки банку, що знаходились на нашому рахунку в ПАТ «УКРСИББАНК», код банку 351005.

Адміністративний позов мотивовано тим, що в період розгляду апеляційної скарги в суді за позовом позивача до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування постанови про арешт коштів, відповідачем було стягнуто кошти з рахунку позивача, які призначались для виплати заробітної плати, лікарняних та відпусток, в порушення чинного законодавства, що призвело до порушення прав та інтересів позивача.

В судовому засіданні, представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника в судове засідання, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи зазначене, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

На виконанні у Відділі державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві перебуває наказ №5011-61/11395-2012 від 10.06.2014 року, виданий Господарським судом міста Києва про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс-Пост» (боржник) на користь ОСОБА_1 (стягувач) суми боргу у розмірі 107455 грн. 62 коп.

Постановою ВП № 43839268 від 10.07.2014 року головним державним виконавцем ВДВС Козиревою Т.І. накладено арешт на кошти Товариства, які розміщені в ПАТ Укрсиббанк", код банку 351005.

Не погоджуючись з постановою про накладення арешту ВП № 43839268 від 10.07.2014 року, позивач оскаржив її в судовому порядку.

На виконання наказу №5011-61/11395-2012 від 10.06.2014 року, відповідачем стягнуто 17.11.2014р. з рахунку ТОВ «Альянс -Пост» відкритому в АТ «УКРСИББАНК» 351005, о/р 00 грошові кошти в сумі 15581,59 грн.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 21.04.1999, № 606-XIV "Про виконавче провадження" (надалі Закон № 606-XIV).

За положеннями п.1 ст.1 Закону №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст.5 Закону №606-XIV вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

За змістом положень ст.11 Закону №606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом . (п.1 ст.12 Закону №606-XIV).

Відповідно до положент ст.25 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно ст.27 Закону №606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець цього майна повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк до початку примусового виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Стаття 32 Закону №606-XIV передбачає, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до положень ст.52 Закону №606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до п.1-4, 9 ст.57 Закону №606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Під час проведення опису майна боржника - юридичної особи та накладення арешту на нього державний виконавець також використовує відомості щодо належного боржнику майна за даними бухгалтерського обліку. Під час прийняття державним виконавцем постанови про арешт майна боржника арешт поширюється на усі поточні рахунки боржника, у тому числі ті, що будуть відкриті боржником після винесення державним виконавцем постанови про арешт майна.

За змістом п.3, 4 ст. 65 Закону №606-XIV державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Державний виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що знаходяться на його рахунках, а також на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Таким чином, стягнення на майно боржника звертається в розмірі необхідному для виконання за виконавчим документом, що полягає в накладенні арешту на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах.

Разом з тим, згідно із частиною 3 статті 15 Закону України "Про оплату праці" №108/95-ВР від 24.03.1995 року оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Відповідно до статті 55 Бюджетного кодексу України захищеними видатками бюджету визнаються видатки загального фонду бюджету, обсяг яких не може змінюватися при здійсненні скорочення затверджених бюджетних призначень.

Захищеними видатками Державного бюджету України визначаються видатки загального фонду, зокрема, на оплату праці працівників бюджетних установ; нарахування на заробітну плату.

Статті 43 та 48 Конституції України передбачають, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом та кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 жовтня 2014 року по справі № 826/11791/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс-Пост" до відділу Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м.Києві про визнання дій неправомірними, скасування постанови - у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2014р. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 жовтня 2014 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено. Визнано протиправними дії відділу Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м.Києві щодо прийняття постанови ВП № 43839268 від 10.07.2014 року про арешт коштів боржника. Скасовано постанову ВП № 43839268 від 10.07.2014 року відділу Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві про арешт коштів боржника.

Як встановлено Київським апеляційним адміністративним судом, за результатами розгляду справи №826/11791/14, арешт на рахунках в ПАТ "УКРСИББАНК", які використовувався позивачем для виплати заробітної плати працівникам та сплати обов'язкових платежів до бюджету, накладено постановою відповідача ВП № 43839268 про арешт коштів боржника від 10.07.2014 року.

Окрім того, Київським апеляційним адміністративним судом встановлено факт використання позивачем рахунку в ПАТ "УКРСИББАНК", код 351005 для виплати заробітної плати, сплати податкових зобов'язань та інших соціальних виплат.

З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про протиправність постанови ВП № 43839268 від 10.07.2014 року про арешт коштів боржника в ПАТ "УКРСИББАНК", код 351005, оскільки вказаний рахунок використовувався позивачем для виплати заробітної плати працівникам та сплати обов'язкових платежів до бюджету.

Відповідно до присів частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що стягнення коштів з рахунків, кошти на яких використовуються для виплати заробітної плати працівникам, спричиняє порушення конституційного права останніх на своєчасне одержання винагороди за працю, що унеможливлює виконання ним своїх обов'язків зі сплати податків та зборів.

Викладене свідчить про неправомірність дій посадової особи відділу ДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві щодо стягнення 17.11.2014р. коштів з рахунку ТОВ «Альянс -Пост» відкритому в АТ «УКРСИББАНК» 351005, о/р 00 в сумі 15581,59 грн., а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню, визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012, № 512/5.

Відповідно до п.3.2 Інструкції, підставою для вжиття заходів примусового виконання рішень є виконавчий документ, який пред'явлений до виконання в установленому Законом порядку.

Розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, державний виконавець зобов'язаний винести постанову відповідно до частини другої статті 57 Закону. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборон на його відчуження. Постанова підписується державним виконавцем та скріплюється печаткою органу ДВС.(п.4.1.8 Інструкція).

Згідно п.4.1.9 Інструцкції, на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших фінансових установах, накладається арешт, про що виноситься постанова державного виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчими документами, виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій та вказується номер рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. Постанова підписується державним виконавцем та скріплюється печаткою органу ДВС.

Арешт на кошти боржника може бути накладено в національній та/або в іноземній валюті, про що зазначається у постанові. (п.4.1.10 Інструкції).

Відповідно до п.4.2.12. Інструкції, у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 60 Закону, державний виконавець виносить постанову про зняття арешту з майна чи коштів не пізніше наступного дня з моменту надходження належним чином завіреної копії рішення суду до органу ДВС.

Органи ДВС мають відповідні рахунки в органах Державної казначейської служби України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках. (п.12.1. Інструкції).

Розрахунки з таких рахунків здійснюються тільки в безготівковій формі. Не допускаються видача та переказ стягнутих державними виконавцями сум стягувачам без зарахування на депозитний рахунок органу ДВС. (п.12.2 Інструкції).

Для контролю і перевірки стану рахунків у національній та іноземній валютах та визначення належності коштів ведеться звітність за депозитними сумами органів ДВС. (п.12.3 Інструкції).

Кошти, які внесені на депозитний рахунок органу ДВС та які не витребувані сторонами виконавчого провадження протягом року з дня їх зарахування на депозитний рахунок, зараховуються до Державного бюджету України.(п.12.23 Інструкції).

Таким чином, чинним законодавством встановлено порядок організації примусового виконання рішення про стягнення коштів, та зокрема передбачено право витребування стороною виконавчого провадження коштів, внесених на депозитний рахунок ДВС.

Як встановлено судом, позивач не звертався до відповідача із відповідною заявою щодо повернення коштів, стягнених з рахунку в ПАТ «УКРСИББАНК», що свідчить про передчасність звернення позивача до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійснені ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Тобто, виходячи зі змісту норми ч. 1 ст. 2 КАС України, захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено в майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушене чи ні.

Право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплене у ст. 6 КАС України. Для того, щоб було надано судовий захист, суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

З огляду на зазначене, беручи до уваги, те, що позивач не скористався правом звернення з відповідною заявою до відповідача щодо повернення коштів, суд вважає вимоги щодо зобов'язання відділу ДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві повернути кошти в розмірі згідно банківської виписки, які були стягненні 17.11.14р., такими, що задоволенню не підлягають, оскільки в даному випадку відсутнє порушене право позивача, а йдеться про те, яке може бути порушено в майбутньому.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс-Пост» частково.

Визнати протиправними дії відділу ДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві щодо стягнення 17.11.2014р. коштів з рахунку ТОВ «Альянс -Пост» відкритому в АТ «УКРСИББАНК» 351005, о/р 00 в сумі 15581,59 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилаються особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов