Справа № П/811/113/15
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2015-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
23 січня 2015 року справа № П/811/113/15
Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Жук Р.В., ознайомившись із позовною заявою і доданими до неї матеріалами
за позовомУправління Укртрансінспекції в Кіровоградській області
простягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у розмірі 5082,79 грн., - В С Т А Н О В И В :
Управління Укртрансінспекції в Кіровоградській області звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у розмірі 5082,79 грн.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 107 КАС України суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.106 КАС України у позовній заяві зазначаються імя (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу звязку, адреса електронної пошти, якщо такі є.
Згідно п.8 ст.3 КАС України позивач особа на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також субєкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позовну заяву до адміністративного суду.
Відповідно до положень ст.50 КАС України позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб'єкти владних повноважень.
Згідно з п.7 ч.1 ст. 3 КАС України, субєкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Згідно з положеннями ст. 48 КАС України здатність мати процесуальні права та обов'язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).
Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їхнім посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).
Послідовний аналіз переліку підстав для звернення суб'єкта владних повноважень до суду дає можливість дійти висновку, що він повинен мати достатні адміністративні можливості для здійснення визначених йому законом завдань та функцій, і лише у випадках, коли Конституцією чи законами України встановлені судові обмеження його діяльності, він звертається до суду з позовом по суті для отримання судового дозволу.
Такі звернення мають бути зумовлені необхідністю виконання покладених на них завдань і функцій, а використовувати свої повноваження вони можуть лише з метою, з якою це повноваження надане.
Суб'єкт владних повноважень має діяти виключно в межах та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами, як це передбачено частиною 2 статті 19 Конституції України, оскільки він виконує державні функції, і лише держава шляхом законодавчого регулювання визначає його завдання, межі його повноважень та спосіб, у який він здійснює ці повноваження. Розширене тлумачення суб'єктом владних повноважень способів здійснення своїх повноважень не допускається. У зв'язку з цим визначений законом предмет позову, з яким суб'єкт владних повноважень може звернутися до суду при здійсненні ним владних управлінських функцій, не підлягає розширеному тлумаченню.
З наведеного випливає, що позивач має право звертатися до суду з позовною заявою до фізичної особи виключно у випадках, прямо передбачених законом, з метою виконання покладених на нього завдань і функцій.
З доданих до позовної заяви документів неможливо визначити обсяг адміністративної процесуальної правосуб'єктності позивача щодо звернення до суду про стягнення з фізичної особи плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом.
Частиною 2 статті 106 КАС України передбачено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.
Позивачем в порушення даної норми не надано до суду доказів, що він має право звертатись до суду з зазначеними позовними вимогами.
В даному випадку позивачу необхідно надати суду належні докази процесуальної правосуб'єктності позивача щодо звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Відповідно до ч.3 ст.106 КАС України до позовної заяви додається також документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.
У відповідності до ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно змісту п.3.1 таблиці ставок судового збору ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру встановлюється ставка судового збору у розмірі 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України Про судовий збір під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України Про судовий збір судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.
За практикою Європейського суду з прав людини (рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі „Щокін проти України) вимога про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою.
З огляду на викладене адміністративними позовами майнового характеру є вимоги щодо протиправності рішень про визначення грошових зобов'язань платників податків, про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, про стягнення адміністративно-господарських та інших штрафних санкцій тощо.
Зміст позовної заяви вказує на те, що позивач просить стягнути плату за проїзд у розмірі 5082,79 грн.
Позивачем до позовної заяви не було надано доказу сплати судового збору.
Позивач просив звільнити його від сплати судового збору оскільки, кошторисом на 2014 рік не передбачено видатків на оплату судового збору.
Частиною 1 ст. 88 КАС України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Аналогічне положення міститься в статті 8 Закону України «Про судовий збір».
Згідно із п. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Однак, статтею 88 КАС України та статтею 8 Закону України «Про судовий збір» не передбачено такої підстави звільнення від сплати судового збору як відсутність видатків на оплату судового збору, а відсутність видатків не є тотожною майновому стану особи і не може підміняти собою вказане поняття.
Особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.
Вищезазначена процесуальна норма встановлює можливість полегшення судом тягаря судових витрат для осіб з низьким рівнем достатку. Положення статті спрямовані на те, щоб судові витрати не були перешкодою для доступу до суду малозабезпечених осіб, і слугують гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду незалежно від майнового стану.
Крім того, згідно статті 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення правосуддя, зміцнення матеріально-технічної бази судів, включаючи створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційної системи, веб-порталу судової влади, комп'ютерних локальних мереж, сучасних систем фіксування судового процесу, придбання та обслуговування комп'ютерної і копіювально-розмножувальної техніки, впровадження електронного цифрового підпису.
Тобто судовий збір є одним із засобів функціонування та матеріального забезпечення судової гілки влади. За таких обставин суд вважає, що підстави для звільнення позивача від сплати судового збору відсутні.
Суд зазначає, що Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. №3674-VI не передбачено звільнення Управління Укртрансінспекції в Кіровоградській області від сплати судового збору.
Суд звертає увагу на те, що посилання позивача на обставину, що видатків на оплату судового збору не передбачено кошторисом зазначає наступне.
Відповідно до статті 2 Бюджетного кодексу України, кошторис - це основний плановий фінансовий документ бюджетної установи, яким на бюджетний період встановлюються повноваження щодо отримання надходжень і розподіл бюджетних асигнувань на взяття бюджетних зобов'язань та здійснення платежів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення результатів, визначених відповідно до бюджетних призначень.
Тобто, установи й організації, які утримуються за рахунок бюджетних коштів, для забезпечення своєї діяльності та виконання покладених на них функцій складають і затверджують кошторис доходів і видатків відповідно до бюджетних призначень, які встановлені законом про Державний бюджет України.
Під час визначення обсягів видатків розпорядникам нижчого рівня головні розпорядники, розпорядники вищого рівня повинні враховувати обєктивну потребу в коштах кожної установи виходячи з її основних виробничих показників і контингентів, які встановлюються для установи.
Показники видатків, що включаються до проекту кошторису, повинні бути обґрунтовані відповідними розрахунками щодо кожного коду економічної класифікації.
Кошторис затверджується за загальним і спеціальним фондами на рік без розподілу за періодами року в обсязі, який дорівнює сумі цих фондів.
Суд, виходячи з аналізу наведених норм матеріального права дійшов виноску, що посилання позивача на відсутність фінансування судового збору кошторисом є необґрунтованим та суперечить чинному законодавству.
Суд не знаходить підстав для звільнення позивача від сплати судового збору в даному випадку.
При цьому, оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, повязані з фінансуванням установи чи організації з державного бюджету України та з відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.
Суд звертає увагу позивача, що йому необхідно додати до позовної заяви документ про сплату судового збору, відповідно до обсягу визначеного Законом України «Про судовий збір», або зазначити обставини, які дають йому право судовий збір не сплачувати.
Згідно з ч.1 ст.108 КАС України позовна заява подана без додержання вимог, встановлених ст.106 КАС України підлягає залишенню без руху до виправлення недоліків.
На підставі викладеного та керуючись п.3,4 ч.1, ч.3 ст.106, ч.1 ст.108 КАС України, суд,-
1.Адміністративний позов - залишити без руху.
2.Позивачеві надати строк для усунення недоліків, зазначених в мотивувальні частині ухвали, протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.
Розяснити позивачу, що в разі невиконання зазначених вимог позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.
Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подання в 5-денний строк з дня її проголошення, а у разі постановлення ухвали у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, - протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, апеляційної скарги, з одночасним направленням її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя

Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_2