Справа № 809/2162/14
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2015 р. № 809/2162/14

11 год. 57 хв. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - Гундяка В.Д.

при секретарі Мулі Х.О.

за участю: представника позивача Госедла Р.І.,

представника відповідача Токара В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Скорзонера" до Державної податкової інспекції у м. Яремчому Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, скасування наказу та податкових повідомлень - рішень,-

ВСТАНОВИВ:

03.07.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Скорзонера" (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Яремчому Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними, скасування наказу та податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що податковим органом безпідставно винесено наказ від 23.04.2014 року за № 104 та протиправно проведено документальну позапланову виїзну перевірку діяльності позивача. Крім того за наслідками вищезгаданої перевірки відповідачем в порушення положень Податкового кодексу України необґрунтовано, на підставі помилкового висновку щодо безтоварності господарських операцій між Товариством з обмеженою відповідальністю "Скорзонера" з ПП "Воллі", винесено податкові повідомлення - рішення за №№, №000040220 від 29.05.2014 року. Таким чином позивач вважає, що оскаржуваний наказ слід визнати незаконним, дії щодо проведення вищевказаної перевірки - протиправними, а вищевказані рішення підлягають до скасування.

Ухвалою суду від 23.10.2014 року провадження у даній справі було зупинено до набрання законної сили рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду по справі № №809/519/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Скорзонера" до Державної податкової інспекції у м.Яремчому про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 02.01.13 року.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2015 ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2014 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник позивача заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених в адміністративному позові. Суду пояснив, що статтею 204 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України встановлено презумпцію правомірності правочину, зокрема будь-який правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вказав, що відповідно до ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Тому на думку позивача можна говорити про незаконність операцій, проводити перевірку та посилатися в акті перевірки на недійсність правочину, як на безспірний факт лише після визнання правочину недійсним у встановленому порядку. Спеціальною нормою, яка містить підстави для перерахунку витрат, є пункт 140.2 Податкового кодексу (далі- ПК) України, яким передбачено, що перерахунок витрат проводиться у разі визнання судом правочину недійсним. Оскільки, спірні правочини судом недійсними не визнавались, підстав для нарахування податкових зобов'язань у відповідача не було. Вказав, що всі відображені у податковому обліку підприємства господарські операції носили товарний характер та були спрямовані на настання реальних наслідків. Тому вважає, що висновок податкового органу про неможливість реального здійснення господарських операцій з вищевказаним контрагентом грунтується на неповно з'ясованих обставинах справи та спростовується відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Додатково пояснив, що Державною податковою інспекцією у м. Яремчому Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області безпідставно винесено наказ від 23.04.2014 року за № 104 та протиправно проведено документальну позапланову виїзну перевірку діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Скорзонера". Позов просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів, наведених у письмовому запереченні. Суду пояснив, що висновки податкового органу ґрунтуються на підставі дослідженних під час перевірки документів, наданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Скорзонера", а також інформації, отриманої у передбаченому податковим законодавством порядку від інших органів щодо встановлення реального здійснення господарських операцій між Товариством з обмеженою відповідальністю "Скорзонера" з ПП "Воллі". Зауважив, що відносно директора ПП "Воллі" судами постановлено обвинувальний вирок та останнього визнано винним у фіктивному підприємництві. Крім того до кримінальної відповідальності притягнено і особу, яка зареєструвала ПП "Воллі" з метою отримання неправомірної вигоди. За таких обставин вважає, що реальність виявлених при перевірці господарських операцій Товариства з обмеженою відповідальністю "Скорзонера" була неможлива, оскільки ПП "Воллі" проводило діяльність спрямовану на здійснення операцій пов'язаних з наданням податкової вигоди для третіх осіб, тому його операції із позивачем не мали товарного характеру, а відтак не могли спричинити реального настання правових наслідків. Зазначив, що при безтоварних операціях платник податку не може включати відповідні суми у валові витрати чи формувати податковий кредит навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. В задоволенні позову просив відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах адміністративної справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.

Судом встановлено, що позивач є суб'єктом підприємницької діяльності - юридичною особою, взятий на податковий облік в органах державної податкової служби та зареєстрований платником податку на додану вартість.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу від 23.04.2014 року за № 104 Державною податковою інспекцією в м. Яремче, в період з 24.04.2014 року по 30.04.2014 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ "Скорзонера" з питань повноти декларування, нарахування та своєчасності сплати в бюджет податків і обов'язкових платежів під час взаємовідносин із ТОВ Промтехметал" (), ТОВ „Крафт JIB" (код ДРПОУ 37399009), ПП „Воллі" () за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року.

За результатами перевірки складено акт №337/22-31067573 від 13.05.2014 року відповідно до якого посадовими особами ДПІ встановлено порушення позивачем вимог п.138.1.1, п.138.2 ст138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із внесеними змінами та доповненнями, ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 № 996-XTV із змінами та доповненнями, п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2, п.2.15 та п.2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95. №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 за № 168/704, в результаті чого встановлено завищення ТОВ "Скорзонера" від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток приватних підприємств в загальній сумі - 44719,00 грн., а саме: - II - IV квартали 2011 року на 44719,00 грн. Порушено п. 198.1, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (із змінами та доповненнями), ТОВ "Скорзонера" у перевіряємому періоді завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість в сумі 16 212, 6 грн., у звітному періоді липень 2011, в результаті чого підприємству зменшено від'ємне значення різниці між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту за липень 2011 року - 16 212, 6 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки Державною податковою інспекцією в м. Яремче винесено податкові повідомлення-рішення №000040220 від 29.05.2014 року, якими зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 44 719 грн. та № від 29.05.2014, яким з зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ в розмірі 16 213 грн.

Судом встановлено, що між позивачем - ТзОВ "Скорзонера" та ПП "Воллі" було укладено наступні правочини: №110510 від 10.05.2011р. на влаштування підпірної стінки вздовж під'їзної дороги на ТК "Буковель", №110734 від 01.06.2011 року на роботи з благоустрою території навколо трансформаторних підстанцій ТК "Буковель.

Зазначені договори укладались для придбання ТМЦ, будівництва, реконструкції та ремонту приміщень (влаштування та благоустрою території навколо них), які здаються позивачем в оренду, тобто для реалізації своєї господарської діяльності, пов'язаної з основною діяльністю.

Згідно досліджених в судовому засіданні актів за формою КБ-2 встановлено, що на виконання укладених між ТОВ "Скорзонера" ПП "Воллі" правочинів за період, що перевірявся, були надані відповідні послуги, зокрема по договору №110510 від 10.05.2011 виконано роботи з влаштування підпірної стінки вздовж під'їзної дороги на ТК "Буковель" (ділянка від ПК0+00 до ПК0+75) на суму за липень року 43 612,80 грн.; по договору за № 110734 від 01.06.2011 року виконано роботи з благоустрою території навколо трансформаторних підстанцій ТК "Буковель на суму за липень 2011 року на суму 53 662, 80 грн. Згідно актів при виконанні таких робіт було використано матеріали та механізми замовника - позивача.

Відповідно до платіжних доручень №277 від 02.09.2011року, №278 від 02.09.2011року позивач здійснив оплату послуг ПП "Воллі". Також ПП "Воллі" було надано позивачу податкові накладні за № 158 від 29.07.2011 року, № 159 від 29.07.2011 року.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував факту виконання вказаних робіт та використання при цьому матеріалів та механізмів позивача, ставив під сумнів їх виконання саме ПП "Воллі", проте доказів їх виконання іншими особами не навів.

На думку суду, сторони укладаючи та виконуючи зазначені правочини, діяли у відповідності до чинного законодавства.

В основу висновку покладені ті обставини, що контрагенти позивача по ланцюгу постачання (ПП "Воллі", ТОВ "Промтехметал") не виявлені за своїм місцезнаходженням, в них відсутні виробничі фонди та відповідний персонал. До такого висновку ДПІ в м. Яремче дійшло незважаючи на факт наявності оригіналів первинних документів у позивача та незважаючи на те, що відповідні обсяги наданих послуг вищевказаними підприємствами підтверджені відповідними актами приймання-передач, накладними підписаними позивачем та безпосередніми контрагентами. При цьому відповідач стверджує, що укладаючи відповідні правочини його сторони не мали на меті досягнути якихось певних результатів, що наче б то є свідченням їх спрямування на незаконне заволодіння державним майном та протирічить інтересам держави і суспільства, а тому у відповідності до статті 228 Цивільного кодексу України ці правочини є нікчемними.

Однак такі висновки відповідача, суд вважає безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

З огляду на зазначене факт укладення договору з контрагентом та реальність виконання договору підтверджується наступними обставинами.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та пунктом 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88, встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Факт виконання робіт, поставки ТМЦ підтверджуються договорами, актами виконаних робіт, накладними, відомостями про використання матеріалів та механізмів замовника, актів встановлення та не заперечується відповідачем, а тому суд вважає, що немає жодних підстав для посилання відповідача на нікчемність правочинів позивача, оскільки відповідач не зазначає чим саме зміст заперечуваних ним правочинів суперечить чинному законодавству та яким самим нормам.

Також, відповідач не вказує чим саме дані правочини суперечать інтересам держави і суспільства та його моральним засадам.

Суд вважає, що дії чи бездіяльність третьої особи, які не пов'язані безпосередньо з виконання своїх договірних зобов'язань, а стосуються виключно його прав та обов'язків як платника податків, не можуть впливати на іншу сторону правочину, однак можуть породжувати ті чи інші правові наслідки виключно для особи, яка допустилася відповідних порушень.

Згідно ст. 628 Цивільного Кодексу України - зміст договору становлять умови (пункти), визначенні на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 637 ЦК України - тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу, згідно з якою зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами).

У відповідності до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої ст. 215 ЦК України недійсним є правочини, якщо його недійсність установлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання судом такого правочину недійсним не вимагається. Нікчемний правочин є недійсним на підставі закону, а тому також не створює інших наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідач не зазначає, якою саме нормою закону встановлено недійсність відповідних правочинів і якою нормою визначено його оскаржувані дії, як правовий наслідок недійсного чи нікчемного правочину. Натомість частинами 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України з врахуванням положень статті 203 Цивільного кодексу України, визначено лише підстави визнання оскаржуваного правочину недійсним в судовому порядку.

Правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином, про що йдеться в акті, визначається законом як фіктивний (ст. 234 ЦК України). Фіктивні правочини не віднесено законом до нікчемних, їх недійсність визнається тільки судом.

А тому згідно частини 1 статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд залишає без уваги посилання відповідача на частину 2 статті 228 Цивільного кодексу України, так як дана норма стосується виключно правочинів, які порушують публічний порядок. В чому законодавець вбачає порушення публічного порядку ним зазначено в частині 1 статті 228 Цивільного кодексу України, згідно якої правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав та свобод людини і громадянина, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Акт перевірки №337/22-31067573 від 13.05.2014 року не тільки не містить таких посилань, а й не доводить умислу позивача на порушення публічного порядку, не містить посилання і на те, в чому таке порушення полягає.

У відповідності до частини 2 статті 203 Цивільного кодексу України всі сторони правочинів на момент їх вчинення були наділені необхідним обсягом цивільної дієздатності, були належними платниками податків та інших обов'язкових платежів, які виникали при здійсненні ними господарської діяльності.

Жодних доказів того, що заперечувані правочини були спрямовані саме на порушення конституційних прав та свобод людини і громадянина, пошкодження чи незаконне заволодіння майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади відповідач не наводить. Відповідач обґрунтовує свої припущення посиланням на факт відсутності ПП "Воллі", за відповідним місцезнаходженням, не виявленням їх основних фондів, неналежним оформленням трудових ресурсів. Проте, такі факти є нічим іншим, як свідченням порушення відповідною особою вимоги законодавства, яке стосується його реєстрації, як суб'єкта підприємницької діяльності чи платника податків і зобов'язує його повідомляти реєстраційні органи про зміну свого місця знаходження, дотримання законодавства з питань працевлаштування, а у випадку порушення даної вимоги передбачає персональну відповідальність такої особи та її посадових осіб.

Посилання ДПІ в м. Яремче на відсутність у ПП "Воллі" об'єктивної можливості для виконання робіт в силу відсутності основних засобів та робочого персоналу відхиляються судом, оскільки укладення трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит та на формування валових витрат в залежністю від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів, робіт (послуг) постачальником.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України" від 02.12.2010 року №2756-VІ, який набрав чинності 01.01.2011 року, статтю 228 Цивільного кодексу України доповнено частиною третьою, відповідно до якої, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним, в зв'язку з чим, для визнання правочинів недійсними, їх недійсність має бути встановлена в судовому порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однак судом встановлено, що відповідач для визнання угод недійсними і стягнення в дохід держави коштів, одержаних ними за такими угодами до суду з відповідним адміністративним позовом не звертався, тому, визнання в акті перевірки укладених позивачем правочинів нікчемними є протиправним.

На переконання суду висновки Акту перевірки №337/22-31067573 від 13.05.2014 ґрунтуються лише на припущеннях ревізора-інспектора щодо фіктивності (нікчемності) укладених договорів, його позиція про те, що ці правочини суперечать інтересам держави, не підкріплені належними доказами чи рішеннями суду про визнання їх такими. Однак згідно чинного законодавства України сумніви та підозри податкового ревізора не можуть бути поставлені в основу визнання правочинів нікчемними.

Положеннями Податкового кодексу України не передбачено такого права податкового органу, як визнання в односторонньому порядку господарських правочинів недійсними або нікчемними.

Таким чином суд прийшов до висновку, що як в момент укладення позивачем спірних правочинів із ПП "Воллі", так і в процесі їх виконання, сторонами було додержано вимог чинного законодавства, а тому висновки відповідача про нікчемність правочинів є безпідставними, не обґрунтованими та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства.

Сама по собі фіктивність реєстрації ПП "Воллі" не є беззаперечним свідченням безтоварності усіх операцій, здійснених цим суб'єктом господарювання, та не може розцінюватися як імперативна ознака фіктивності усіх укладених ним правочинів.

Відповідно до п. 140.2 ПК України, перерахунок витрат проводиться у разі визнання судом правочину недійсним. Як встановлено судом, так як спірні правочини судом недійсними не визнавались, у позивача був відсутній обов'язок зменшувати витрати по господарських операціях із своїми контрагентами.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином відповідач, як суб'єкт владних повноважень на якого покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення від 29.05.2014 року за № , не довів належними та допустимими доказами обґрунтованість своїх висновків.

Враховуючи вищевикладене дане рішення суб'єкта владних повноважень слід визнати протиправним та скасувати.

Однак суд не може погодитись з підставністю інших заявлених позовних вимог виходячи з наступних мотивів.

Судом встановлено, що згідно дослідженого в якості письмового доказу по справі вироку Сихівського районного суду м. Львова від 16.12.2012 року, податкові накладні, виписані ПП "Воллі", є недійсними, так як не підписані уповноваженою особою підприємства, відповідно суб'єкти господарювання та інші контрагенти - вигодонабувачі формували податковий кредит по безтоварних операціях від контрагента ПП "Воллі". Зокрема підписи на податкових деклараціях ПП „Воллі" з податку на додану вартість та деклараціях з податку на прибуток підприємства, документах по взаємовідносинах із контрагентами виконані не директором ПП „Воллі" ОСОБА_4, а різними невстановленими особами.

Крім того, згідно наявного в матеріалах справи вироку від 07.07.2014 року Сихівського районного суду м. Львова громадянин ОСОБА_5, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_6 ОСОБА_4 та невстановленими досудовим розслідуванням особами, з метою прикриття незаконної діяльності, здійснив придбання ТОВ "Промтехметал" та перереєстрацію ПП "Воллі" ТОВ "Крафт ЛВ" та впродовж квітня-вересня 2011 року, будучи організатором, вчинив фіктивне підприємництво, чим заподіяв велику матеріальну шкоду державі та вчинив використання завідомо підроблених документів. Таким чином маючи в розпорядженні установчі документи ТОВ "Промтехметал", ПП "Воллі", ТОВ "Крафт ЛВ", їх чекові книжки, ключі від системи "Клієнт Банк", печатки, за попередньою змовою в групі осіб з ОСОБА_6 ОСОБА_4 та невстановленими слідством особами, впродовж квітня-вересня 2011 року, вчинив використання підроблених документів від імені ТОВ "Промтехметал", ПП "Воллі", ТОВ "Крафт ЛВ., в тому числі і податкових накладних.

Згідно ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Так відповідно до висновків Верховного Суду України , викладених у постанові від 5 березня 2012 року у справі за позовом ТзОВ "Нафта" до Шосткинської міжрайонної державної податкової інспекції, зазначено, що податкові накладні, виписані за зверненням невстановлених осіб від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності відповідних господарських товариств, зокрема й у підписанні будь- яких первинних документів, не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Таким чином, вище наведені обставини в цілому дають суду обґрунтовані підстави погодитися з відповідачем щодо законності винесення податкового повідомлення - рішення за від 29.05.2014 року за № .

Відтак, суд дійшов до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення від 29.05.2014 року за № є правомірним, а в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Не погоджується також суд і з позовною вимогою щодо скасування наказу Державної податкової інспекції в м. Яремче від 23.04.2014 року за № 104 та визнання протиправними дій відповідача щодо проведення документальної невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Скорзонера" з огляду на нижчевикладене.

В судовому засіданні встановлено, що постановою старшого слідчого з ОВС СУ ГУ Міндоходів у Львіській області від 25.03.2014 року призначено позапланову документальну перевірку ТОВ "Скорзонера".

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України , органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно пп. 78.1. Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності постанови органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону. При цьому відповідно до чинного законодавства податковий орган не вправі перевіряти підставність чи законність даної постанови чи ухилитись від її виконання.

Відповідно до п. 78.4 статті 77 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Крім цього суд враховує, що у платника податку є право не допускати посадових осіб органу державної податкової служби до проведення документальної виїзної перевірки з підстав, наведених у пункті 81.1 статті 81 Податкового кодексу України.

Позивач даним правом не скористався і допустив до перевірки посадових осіб податкового органу, що не заперечувалось представником позивача.

Враховуючи викладене, наказ про перевірку з дозволу позивача фактично був реалізований, що свідчить про те, що позивач визнав його правомірність, допустивши відповідача до перевірки, і погодився з діями податкового органу щодо його виконання.

Крім того, суд зазначає, що дії податкового органу по проведенню перевірки є способом реалізації наданої суб'єкту владних повноважень компетенції, тому вчинення таких дій є функцією суб'єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12.03.2013 № К/9991/48796/12.

Суд звертає увагу, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків, тобто, припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та/або виникнення податкового обов'язку. Тому, дії суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи лише в тому разі, якщо вони, по-перше, вчинені з перевищенням визначених законом повноважень, та, по-друге, є юридично значимими, тобто мають безпосередній вплив на стан суб'єктивних прав та обов'язків. Позивачем не доведено суду, які саме дії по проведенню перевірки податковим органом призвели до порушень його прав, і які саме права позивача порушені такими діями.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Проте позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що дії відповідача по проведенню перевірки є протиправними, а наказ таким, що підлягає скасуванню.

Таким чином вищевказані позовні вимоги суд вважає безпідставними, а позов таким, що підлягає до часткового задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити частково.

Податкове повідомлення-рішення від 29.05.2014 року за № визнати протиправним та скасувати .

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Згідно ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова складена в повному обсязі 13.03.2015 року.

Суддя Гундяк В.Д.