Справа № 2а-6674/12/2670
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року м.Київ К/800/19228/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу Державного земельного агентства у м.Львові Львівської області, Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку нерухомості», про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити рішення,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Відділу Державного земельного агентства у м.Львові Львівської області, Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив: визнати протиправними дії Управління Держкомзему у місті Львові щодо відмови у складанні та погодженні технічного завдання на виготовлення технічної документації із землеустрою площею 0,1090 га площа АДРЕСА_1 та переоформленні Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯА №422460, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі від 04 квітня 2005 року №02:05:438:00639 в кн.02-1; прийняти рішення про розроблення проекту землеустрою щодо організації та встановлення меж території історико-культурного призначення стосовно земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, зайнятої об'єктом культурної спадщини; визнати протиправними дії Управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради щодо погодження технічної документації для переоформлення права власності на земельну ділянку для будівництва адміністративно-торгового центру Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку нерухомості» у АДРЕСА_1; визнати протиправними дії Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування Львівської міської ради щодо погодження технічної документації для переоформлення права власності на земельну ділянку для будівництва адміністративно-торгового центру Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку нерухомості» у АДРЕСА_1; визнати протиправними дії Управління Держкомзему у місті Львові щодо складання та видачі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ЯА №422460, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі від 04 квітня 2005 року №02:05:438:00639 в кн.02-1; зобов'язати Держземагенство у місті Львові Львівської області скасувати держану реєстрацію земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про протиправність дій відповідачів щодо відмови у наданні та погодженні технічного завдання на виготовлення технічної документації землеустрою на земельній ділянці площею 0,1090 га за адресою АДРЕСА_1 та переоформленні Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ЯА №422460 від 04 квітня 2005 року, оскільки йому на підставі договору купівлі-продажу від 03 червня 2011 року належить на праві приватної власності на приміщення та фундамент окремої будівлі.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

При винесенні рішень суди першої та апеляційної інстанцій виходи із правомірності дій відповідачів щодо відмови у складанні та погодженні технічного завдання на виготовлення технічної документації із землеустрою, видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку, оскільки на земельній ділянці відсутній об'єкт нерухомого майна, а підстави припинення права власності на земельну ділянку ТОВ «Центр розвитку нерухомості» відсутні.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15 вересня 2011 року ОСОБА_2 звернувся до Управління Держкомзему у місті Львові з заявою щодо складання та погодження технічного завдання на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, що розташована за адресою АДРЕСА_1.

Управління Держкомзему у місті Львові листом від 13 жовтня 2011 року за №40/01-14/6872 повідомило позивача, що згідно земельно-кадастрових даних, земельна ділянка площею 0,1090 га на пл.АДРЕСА_1 знаходиться у власності ТОВ «Центр розвитку нерухомості» згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 04 квітня 2005 року №02:05:438:00639 в кн.02-1. Також повідомлено, що у представленому пакеті документів відсутні підстави припинення права власності на земельну ділянку, що перелічені у ст.140 Земельного кодексу України, а тому питання землекористування можливо вирішити лише в судовому порядку.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, завдають шкоди охоронюваним правам, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Порядок проведення державної реєстрації прав визначено розділом 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за №157/6445.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.1.5 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно встановлено, що державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на таке нерухоме майно: житлові будинки; квартири; будівлі, в яких розташовані приміщення, призначені для перебування людини, розміщення рухомого майна, збереження матеріальних цінностей, здійснення виробництва тощо; споруди (інженерні, гідротехнічні тощо) - земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій; приміщення- частини внутрішнього об'єму житлових будинків, будівель, квартир, обмежені будівельними елементами.

Зазначений перелік є вичерпним та не передбачає можливості державної реєстрації фундаменту.

За змістом ст.177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Як встановлено ст.179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст.187 ЦК України складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

Згідно ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

З матеріалів справи вбачається, що між Національною спілкою художників України (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) 03 червня 2011 року укладено договір № 1423 купівлі-продажу приміщення та фундаменту окремої будівлі - пам'ятки історії та культури підприємства громадської організації «Львівський художньо-виробничий комбінат» Львівської обласної Національної спілки художників України за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, є Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку нерухомості», що підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку від 04 квітня 2005 року серії ЯА № 422460, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05 березня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за р.№1184. Згідно вказаного договору купівлі-продажу земельна ділянка є вільною від забудови.

Рішенням господарського суду м.Києва від 24 липня 2008 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2008 року та постановою Вищого господарського суду України від 24 лютого 2009 року, у справі №3/215 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку нерухомості» до Фонду державного майна України, треті особи - Національна спілка художників України, Львівська міська рада, Обласне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, Регіонального відділення фонду державного майна України по Львівській області, Львівська обласна організація Національної спілки художників України, Державної служби охорони культурної спадщини при Міністерстві культури і туризму, визнано недійсним наказ Фонду державного майна України від 24 лютого 2004 року № 338 «Щодо передачі Львівського художньо-виробничого комбінату Художнього фонду УРСР у власність Національної спілки художників України», на підставі якого НСХУ отримало Свідоцтво про право власності №П-693 від 26 лютого 2004 року на приміщення та фундамент окремої будівлі - пам'ятки історії та культури підприємства громадської організації «Львівський художньо-виробничий комбінат» Львівської обласної організації Національної спілки художників України, що нібито знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У вказаній справі судами встановлено, що Фонд державного майна України зазначеним наказом №338 передав у власність Національній спілці художників України нерухоме майно площею 1007 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, якого станом на 26 лютого 2004 року фактично не існувало. Фактична відсутність об'єкту нерухомості була підтверджена, зокрема, листом Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 08 січня 2003 року №13/09, складеного за результатами обстеження будинку під час якого встановлено, що будинок повністю зруйновано, залишився тільки фундамент та стіни підвальних приміщень.

У зв'язку з відсутністю предмету матеріального світу - приміщення підвалу площею 1007 кв.м., неможлива була його передача у власність відповідно до наказу №338, а, відтак оскільки фундамент знесеного будинку не може бути нерухомим майном, то і у НСХУ не могло виникнути право власності відповідно до Закону України «Про професійних творчих працівників та творчі спілки», постанови Кабінету Міністрів України від 10 липня 1998 року №1058 «Про передачу нерухомого майна творчим спілкам».

Крім того встановлено, що з 26 червня 1996 року даний будинок не належав Львівському художньо-виробничому комбінату Спілки художників України, а тому його не може бути зареєстровано за Національною спілкою художників та передано їй у власність.

Відповідно до приписів ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільний або господарській справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За вказаними обставинами суди попередніх інстанцій прийшли до правомірного висновку, що за адресою: АДРЕСА_1 відсутній об'єкт нерухомого майна, що був предметом купівлі-продажу за договором від 03 червня 2011 року № 1423.

Як встановлено ч.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно.

Отже, здійснення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна за вказаною адресою, який фактично знищено та щодо якого судом визнано недійсним правовстановлюючий документ, а саме наказ Фонду державного майна України від 24 лютого 2004 року № 338, що став підставою для внесення запису про державну реєстрацію права власності, є неправомірними.

Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що записи у Державному реєстрі прав скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

Згідно державного акту про право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 серії ЯА № 422460 від 04 квітня 2005 року, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за №1184, належить ТзОВ «Центр розвитку нерухомості».

За змістом ст.125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Статтею 140 Земельного кодексу України встановлені підстави припинення права власності на земельну ділянку, якими є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; є) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.56 Закону України «Про землеустрій» складовою частиною технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, є кадастровий план земельної ділянки.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про правомірність дій відповідачів по складанню та видачі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 422460 від 04 квітня 2005 року, щодо погодження плану земельної ділянки, а також про відсутність підстав для визнання нечинним та скасування державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 422460.

Також, судом апеляційної інстанції обґрунтовано враховано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України від 18 грудня 2013 року у справі №6-42135св13, якою скасовано рішення апеляційного суду Львівської області від 17 вересня 2013 року та залишено в силі рішення Галицького районного суду м.Львова від 10 квітня 2013 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу приміщення та фундаменту окремої будівлі - пам'ятки історії та культури підприємства громадської організації «Львівський художньо-виробничий комбінат» Львівської обласної Національної спілки художників України по площі АДРЕСА_1, укладений 03 червня 2011 року між Національною спілкою художників України та ОСОБА_2, визнано недійсною і скасовано державну реєстрацію права власності останнього на зазначену будівлю. Суди прийшли до висновку про відсутність у продавця права власності на об'єкт, зазначений у договорі купівлі-продажу від 03 червня 2011 року та самого об'єкта нерухомості, а тому спірний договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, порушує майнові права позивача та є недійсним.

Доводи касаційної скарги встановлених обставин справи та висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту ухвалення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді