Справа № 813/8588/14
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 року № 813/8588/14

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представників: позивача Іваночко А.І., Мотринця І.М.,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Личаківсько-Шевченківсько-Залізничного об`єднаного районного військового комісаріату, військової частини - польова пошта НОМЕР_1 про визнання призову на військову службу незаконним та скасування наказів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Личаківсько-Шевченківсько-Залізничного об`єднаного районного військового комісаріату (далі Личаківсько-Шевченківсько-Залізничний ОРВК, Відповідач-1), військової частини НОМЕР_2 - польова пошта НОМЕР_1 (далі в/ч пп НОМЕР_1 , Відповідач-2) з вимогами:

- визнати його незаконно призваним Личаківсько-Шевченківсько-Залізничним ОРВК на військову службу;

- скасувати наказ військового комісара Личаківсько-Шевченківсько-Залізничного ОРВК №30 від 19.05.2014 року в частині призову його до військової служби та відправлення для проходження служби у військову частину НОМЕР_2 (команда НОМЕР_1 );

- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 19 травня 2014 року №1 в частині призначення його гранатометником 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону бригади.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що проведений Личаківсько-Шевченківсько-Залізничним ОРВК 19.05.2014 року його призов на військову службу відбувся з порушенням вимогст. 23Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію». Порушення законодавства полягало у тому, що Відповідачем -1 не було взято до уваги тієї обставини, що він здійснює догляд за своєю бабусею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є особою похилого віку та потребує стороннього догляду. Це підтверджується актом Рудненської селищної ради від 06.11.2014 року. Крім цього, призначення його гранатометником 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону, відбулося без урахування того, що він має військову спеціальність механіка-водія БМП-1. Вказана обставина суперечить пункту 83 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. за таких обставин вважає свою мобілізацію і призначення на посаду гранатометника незаконними. Томунаказ військового комісара Личаківсько-Шевченківсько-Залізничного ОРВК №30 від 19.05.2014 року в частині призову його до військової служби та відправлення для проходження служби у військову частину НОМЕР_2 (команда НОМЕР_1 ) та наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 19 травня 2014 року №1 в частині призначення його гранатометником 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону бригади підлягають скасуванню.

Позивач ОСОБА_1 та його представники Іваночко А.І. та ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Просили позов задовольнити.

Представник Відповідача-1 Роліна Г.Г. в судовому засіданні позову не визнала з підстав, викладених у письмовому запереченні. Суть заперечень полягає у тому, що позов є необґрунтованим і безпідставним. Зазначає, що призов позивача відбувся на виконання Указу Президента України від 06.05.2014 року №454/2014. З посиланням на п. 9 ст. 1, ст. 34 ч. 10 ст. 38, ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», в редакції, чинній на момент здійснення призову ОСОБА_1 , стверджує, що призов позивача на військову службу під час мобілізації на особливий період був проведений військовим комісаріатом відповідно до вимог чинного законодавства, на підставі документів, які були у військовому комісаріаті на час його призову. Відповідно до облікової картки ОСОБА_1 , останній набув військово-облікову спеціальність командир БМП (ВОС-121258-А). Згідно поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані Личаківсько-Шевченківсько-Залізничним ОРВК у команді № НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 був направлений у військову частину для подальшого проходження військової служби за спеціальністю ВОС 121258, тобто за його військовою спеціальністю. Просила у задоволенні позову відмовити.

Представник Відповідача-2 Галдецький Є.В. в судовому засіданні позову не визнав. Пояснив, що на час мобілізації позивача були відсутні визначені статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підстави для надання ОСОБА_1 відстрочки від призову під час мобілізації. Тому призов і зарахування позивача на військову службу по мобілізації були проведені без порушень чинного законодавства України. Окрім цього, наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_3 27.11 2014 року №167солдат ОСОБА_1 зарахований стрільцем-регулювальником комендантського відділення комендантського взводу штабного батальйону у розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Вказана посада відповідає військовій спеціальності позивача. Вважає, що обставини, на які посилається позивач, виникли після його призову, позивачем не надано доказів того, що інші особи не можуть здійснювати догляд за його бабусею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тому позов є безпідставним. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_3 , Личаківсько-Шевченківсько-Залізничним ОРВК м. Львова 19 травня 2014 рокупризваний та відправлений для проходження служби у військову частину НОМЕР_2 польова пошта НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу комісара Личаківсько-Шевченківсько-Залізничного ОРВК м. Львова від 19.05.2014 року №30 (а.с.12).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 19 травня 2014 року №1 солдат ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення та призначений гранатометником 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону бригади. Для прийому справ та посади надано три дні з 19 по 21 травня 2014 року (а.с.15).

Зазначені накази є предметом оскарження ОСОБА_1 .

Підставою їх оскарження є те, що при здійсненні призову Відповідачем 1 не було враховано тієї обставини, що за відсутності інших осіб, позивач самостійно здійснює догляд за своєю бабусею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є особою похилого віку і з якою він проживає, а також призначення позивача на посаду, яка не відповідає його військовій спеціальності, набутій під час проходження строкової військової служби.

Вирішуючи спір, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України, закріпленим статтею 65 Конституції України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Такими законами є Закони України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про оборону України».

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

Згідно із частиною другою статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною третьої цієї статті встановлено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Звільнення громадян України від виконання військового обов`язку (у відповідності до положень частини п`ятої статті 1) відбувається на підставах, визначених цим Законом, а виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина одинадцята статті 2).

Водночас, частиною першою статті 39 Закону № 2232-XII (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 17.03.2014 р. № 1127-VII) встановлено, що призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу у зв`язку з мобілізацією та звільнення з військової служби у зв`язку з демобілізацією проводяться в порядку, визначеному Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 06 травня 2014 року №454/2014, затвердженим Законом України № 1240-VII від 06.05.2014, (далі Указ №454/2014), оголошено проведення часткової мобілізації (далі мобілізація) на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Підставою видання цього Указу, як зазначено в його преамбулі, стало різке ускладнення внутрішньополітичної обстановки у південних і східних регіонах держави внаслідок дальшого втручання Російської Федерації у внутрішні справи України, зростання соціальної напруги в державі, а також пропозиції Ради національної безпеки і оборони України.

Відповідно до пункту 4 Указу №454/2014 призов військовозобов`язаних, у тому числі резервістів, та поставку транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, інших військових формувань України повинен бути здійснений в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначення засад організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII).

Стаття 1 Закону № 3543-XII містить визначення основних термінів, відповідно до яких:

- мобілізаційна підготовка - комплекс організаційних, політичних, економічних, фінансових, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України, інші військові формування), сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період;

- мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абзац четвертий статті 1 із змінами, внесеними згідно із Законом України від 02.10.2012 р. № 5404-VI);

- особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Частиною першою статті 3 цього Закону визначено, що мобілізаційна підготовка та мобілізація є складовими частинами комплексу заходів, які здійснюються з метою забезпечення оборони держави, за винятком цільової мобілізації. А згідно із частиною четвертою цієї ж статті зміст мобілізації становить:

переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду;

переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.

Як передбачено частиною першою статті 4 Закону № 3543-XII, організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Часткова мобілізація може проводитися в окремих місцевостях держави, а також стосуватися певної частини національної економіки, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій (частина третя статті 4). Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення (частина п`ята статті 4).

З моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється (частина восьма статті 4).

Визначення поняття «особливий період», окрім Закону № 3543-XII, міститься і у Законі України «Про оборону України» від 06.12.1991 року № 1932-XII (далі Закон № 1932-XII).

Так, відповідно до абзацу одинадцятого статті 1 Закону № 1932-XII, особливий період це - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (у редакції Закону України від 25.12.2008 р. № 803-VI).

Указу №454/2014 передував Указ Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17 березня 2014 року, з моменту набрання яким чинності (тобто з 17.03.2014 року) в Україні настав особливий період в розумінні абзацу п`ятого статті 1 Закону № 3543-XII та абзацу одинадцятого статті 1 Закону № 1932-XII.

У цей особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України спрямоване на забезпечення оборони держави і захисту її території від можливої агресії. Водночас, Збройні Сили України, інші військові формування, сили цивільного захисту переводяться на організацію і штати воєнного часу.

Законом України від 17.03.2014 р. № 1127-VII у статтю 39 Закону № 2232-XII внесено зміни до частини першої, відповідно до якої призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу у зв`язку з мобілізацією та звільнення з військової служби у зв`язку з демобілізацією проводяться в порядку, визначеному Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

На момент здійснення призову ОСОБА_1 на військову службу у зв`язку з мобілізацією (19 травня 2014 року) частина перша статті 39 Закону № 2232-XII була чинною саме в такій редакції.

Таким чином, з моменту оголошення мобілізації і настання в Україні особливого періоду, зумовленого проведенням мобілізаційних заходів, призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу у зв`язку з мобілізацією у травні 2014 року здійснювався виключно в порядку, визначеному Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

У відповідності до положень частини третьої статті 22 Закону № 3543-XII під час мобілізації та переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на штати воєнного часу громадяни (крім тих, які проходять службу у військовому резерві) зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти військових комісаріатів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядження, повістках або розпорядженнях військових комісарів (військовозобов`язані Служби безпеки України - керівників органів, де вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту) (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 17.03.2014 р. № 1127-VII) .

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації передбачена статтею 23 Закону № 3543-XII.

Ця стаття (в редакції, чинній на момент призову ОСОБА_1 ), визначала, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:

заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

визнані відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії);

чоловіки, на утриманні яких перебувають п`ять і більше дітей віком до 16 років (такі чоловіки можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди тільки за місцем проживання);

жінки, на утриманні яких перебувають діти віком до 16 років (такі жінки можуть бути призвані на військову службу в разі їх згоди і тільки за місцем проживання);

зайняті постійним доглядом за особами, що його потребують, відповідно до законодавства України, в разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим;

інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законами випадках.

Позивач стверджує, що при його призові на військову службу у зв`язку з мобілізацією Відповідачем -1 було порушено вимоги саме статті 23 Закону № 3543-XII, оскільки він не підлягав призову на військову службу під час мобілізації як особа, зайнята постійним доглядом за бабусею ОСОБА_4 , яка потребує стороннього догляду та за відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

На підтвердження вказаної обставини позивач подав такі докази:

- ксерокопію паспорта НОМЕР_4 , виданого Залізничним РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.17);

- довідку, видану амбулаторією сімейної медицини смт. Рудно від 04.11.2014 року про те, що ОСОБА_4 , 1933 р. н., потребує стороннього догляду (а.с.18);

- акти від 06 листопада 2014 року та від 16 лютого 2015 року, складені депутатом Рудненської селищної ради за зверненням ОСОБА_1 про те, що останній доглядає за своєю бабусею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якою проживає разом у АДРЕСА_1 (а.с.19, 86);

- повідомлення Залізничного відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради №8631 від 22.12.2014 року про призначення з 15.12.2014 року ОСОБА_1 щомісячної компенсаційної виплати в сумі 4,80 грн як особі, яка здійснює догляд за особою, яка досягла 80 років (а.с.38);

- лист Залізничного відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 14.02.2015 року №260508-960, яким підтверджено, що згідно з базою даних Залізничного відділу соціального захисту ОСОБА_1 перебуває на обліку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року №832 «Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян» та Стандарту надання послуги з призначення щомісячної компенсаційної виплати непрацюючій особі, яка здійснює догляд за інвалідом І групи або за особою, яка досягла 80-річного віку, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики від 23.03.2012 року №158, отримує компенсаційну виплату по догляду за особою, яка досягла 80 років. А саме за ОСОБА_4 , 1933 р.н. (а.с.87);

- рішення Залізничного відділу соціального захисту від 19.12.2014 року призначено ОСОБА_1 компенсаційної виплати з 15.12.2014 року (а.с.88).

Всі представлені позивачем письмові документи датовані листопадом-груднем 2014 року.

Вказана у повідомленні №8631 від 22.12.2014 року дата призначення позивачу щомісячної компенсаційної виплати свідчить, що саме з 15.12.2014 року ОСОБА_1 в установленому законодавством України порядку визнаний особою, яка здійснює догляд за особою, яка досягла 80 років.

Отже обставина, яка, як стверджує позивач не була врахована під час його призову 19.05.2014 року, виникла лише 15.12.2014 року, тобто через 7 місяців після здійснення призову позивача на військову службу в особливий період.

Сам по собі похилий вік бабусі позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій на день призову ОСОБА_1 виповнився 81 рік, не міг бути підставою для відстрочки на військову службу під час мобілізації.

Щодо доводів позивача про вагітність його дружини ОСОБА_6 , 1987 р.н., наявності малолітньої дитини 2012 р.н., то вказані обставини хоча і підтвердженні матеріалами справи, проте не є обставинами, які передбачені чинним законодавством України як такі, що дають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Судом встановлено, що фактично предметом оскарження є саме призов на військову службу у зв`язку із мобілізацією, який оформлений наказами військового комісара Личаківсько-Шевченківсько-Залізничного ОРВК №30 від 19.05.2014 року та командира військової частини НОМЕР_2 від 19 травня 2014 року №1, а не вказані накази.

Як пояснив позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні, він звертався би до суду і у разі призначення його на посаду за набутою під час проходження строкової військової служби військовою спеціальністю.

Згідно витягу з наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_3 27.11. 2014 року №167солдат ОСОБА_1 зарахований стрільцем-регулювальником комендантського відділення комендантського взводу штабного батальйону у розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Отже, з 27.11.2014 року відбулися зміни у проходженні військової служби позивача ОСОБА_1 , які не є предметом оскарження.

У зв`язку із виданням командиром військової частини-польова пошта НОМЕР_1 наказу від 27.11. 2014 року №167, його наказ від 19 травня 2014 року №1 в частині, яка стосується призначення ОСОБА_1 гранатометником 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону бригади, втратив чинність.

Встановлені судом фактичні обставини свідчать про те, що на момент здійснення 19.05.2014 року призову ОСОБА_1 на військову службу не було підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації був проведений у відповідності до вимог чинного законодавства України, тому позов є безпідставним і у його задоволенні слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до положень статті 94 КАС України не підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого за подання даного позову.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України суд

п о с т а н о в и в :
У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови відповідно до частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Хома О.П.

Повний текст постанови виготовлено 05 березня 2015 року.