Справа № 810/6082/14
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2015-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 січня 2015 року 810/6082/14
Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій -

в с т а н о в и в:
Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області звернулось до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій у розмірі 1 060 165,82 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що згідно даних особового рахунку страхувальника у відповідача утворився борг з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком № 1 за березень вересень 2014 року у розмірі 1 060 165,82 грн. Посилаючись на п. 2 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п. 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за № 64/8663, позивач просить суд стягнути суму заборгованості з відповідача.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності в порядку письмового провадження.

Представник відповідача про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження. Крім того, представником відповідача були подані письмові заперечення проти позову, відповідно до яких відповідач просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідків чи експертів.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Військова частина НОМЕР_1 як платник страхових внесків перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у місті Славутичі Київської області, а отже є страхувальником у розумінні положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як вбачається з матеріалів справи, у березні - вересні 2014 року витрати Управління Пенсійного фонду України у місті Славутичі на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за списком № 1 працівникам відповідача, становили 1 027 084,06 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме розрахунком фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників).

Щодо суми 33 081,76 грн. по громадянину ОСОБА_1 суд вважає, що дана суми стягненню не підлягає, оскільки судом було встановлено, що дана особа померла у березні 2014 року, про що свідчить відповідь з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції, тобто сума нарахування у розмірі 33 081,76 грн. за період з березня по вересень 2014 є безпідставною.

Щодо суми заборгованості у розмірі 1 027 084,06 грн. судом встановлено, що позивачем до розрахунку витрат на виплату і доставку пенсій за списком № 1 включено осіб, яким пенсії призначено до 1 січня 2004 року (до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») та осіб, які мають статус постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідачем відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах згідно списку № 1 за березень - вересень 2014 року у розмірі 1 027 084,06 грн. у строки, встановлені законодавством, не здійснено, а тому позивач просить стягнути суму заборгованості з відповідача у судовому порядку.

Надаючи правову оцінки відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування врегульовано Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі Закон № 1058-IV).

Виключно Законом № 1058-IV визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (ч. 2 ст. 5 Закону № 1058-IV).

За приписами п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Коло осіб, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи за списком № 1 і за списком № 2 визначено, зокрема, підпунктами «а», «б», «з» ч. 1 ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 788-XII «Про пенсійне забезпечення» (надалі Закон № 1788-ХІІ).

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами Закону № 1058-IV в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом № 1788-XII.

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм ст. 28 Закону № 1058-IV. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону (абзац 4 підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV).

Отже, із набранням чинності з 1 січня 2004 року Законом № 1058-IV порядок компенсації фактичних витрат Пенсійного фонду України на виплату і доставку пенсій не змінився.

Згідно ст. 1 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV страхові внески це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, грошові кошти, які сплачуються суб`єктами господарювання на відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до пункту «а» ст. 13 Закону № 1788-XII є страховими внесками у розумінні Закону № 1058- IV.

Порядок відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, конкретизовано у п. 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загально обов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за № 64/8663 (надалі Інструкція № 21-1).

Так, згідно абз. 3 п. 6.1 Інструкції № 21-1 відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в таких розмірах: для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції - фактичні витрати на виплату і доставку пенсій працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім працівників, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, у таких розмірах: 20 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2004 році; 30 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2005 році; 40 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2006 році; 50 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2007 році; 60 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2008 році; 70 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2009 році; 80 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2010 році; 90 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених у 2011 році; 100 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених з 2012 року.

Суд звертає увагу на те, що застосована у абз. 3 п. 6.1 Інструкції № 21-1 конструкція «призначених та/або виплачених у 2004 році» відповідає змісту положення «починаючи з дня набрання чинності цим Законом», вжитому законодавцем в абз. 4 п. 1 п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, оскільки з дня набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року), цей Закон встановлює загальний обов`язок всіх підприємств відшкодовувати фактичні витрати на виплату і доставку пільгових пенсій за списком № 1 з поетапним (щорічним) збільшенням частки відшкодування, без винятків і пільг.

Відтак, незалежно від того, чи призначена особі пільгова пенсія за списком № 1 до 1 січня 2004 року, чи після 1 січня 2004 року, підприємство, в силу вимог абз. 4 п.п. 1 п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV та абз. 3 п. 6.1 Інструкції № 21-1, має покривати витрати Пенсійного фонду на її виплату і доставку, починаючи з 2004 року.

Суд не бере до уваги той факт, що підставою звільнення підприємства від обов`язку відшкодовувати фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій є положення абз 3 п 1 п 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, яким передбачено збереження порядку покриття витрат на виплату і доставку пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом, зважаючи на наступне.

Норма абз. 3 п. 1 п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV передбачає збереження порядку покриття витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, що існував до набрання чинності цим Законом до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди.

Водночас, до набрання чинності Законом № 1058-IV на законодавчому рівні не було встановлено обов`язку підприємств відшкодувати Пенсійному фонду витрати на виплату і доставку пільгових пенсій саме за списком № 1, на відміну від відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за списком № 2.

Відтак, абз. 3 п. 1 п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV може стосуватися лише відшкодування витрат на виплату і доставку тих пільгових пенсій, відносно яких був встановлений відповідний порядок, і не стосується неіснуючого порядку покриття витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за списком № 1. Тому, абзац 3 підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV не стосується правовідносин щодо відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за списком № 1.

Отже, якщо стверджувати про те, що оскільки до 1 січня 2004 року обов`язок підприємств відшкодувати Пенсійному фонду витрати на виплату і доставку пільгових пенсій саме за списком № 1 не існував, то такий порядок зберігається згідно із абзацом 3 п. 1 п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, оскільки відсутність такого порядку виключає можливість його збереження, тим більше, що це буде прямо суперечити абз. 4 п. 1 п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, яким спеціально врегульовано дане питання, таке твердження буде помилковим. У той же час, норма абз. 4 п. 1 п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV не має зворотної дії в часі і поширюється на платників з 1 січня 2004 року.

Таким чином, відповідач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, що були виплачені Пенсійним фондом України з 1 січня 2004 року, незалежно від того, коли такі пенсії було призначено, оскільки момент призначення пенсії (набуття права на пенсію) і момент початку відшкодування витрат на виплату та доставку пенсії (момент виникнення обов`язку у підприємства по відшкодуванню пенсії) не тотожні поняття. Закон також не ставить у залежність обсяг витрат, що підлягають відшкодуванню підприємством, від періоду, у якому працівник набув стаж, що дає право на отримання пенсії на пільгових умовах.

Пунктом 6.4 розділу 6 Інструкції встановлено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV, які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

У разі призначення пенсій на пільгових умовах особам, які мають необхідний стаж роботи не за місцем призначення цієї пенсії, орган Пенсійного фонду за місцем призначення пенсії надсилає повідомлення згідно додатків, зазначеними у пункті 6.4 цієї Інструкції для зазначених підприємств, у двох примірниках через орган Пенсійного фонду за місцезнаходженням цього підприємства. Відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у таких випадках здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцем його реєстрації (пункт 6.9 розділу 6 Інструкції).

Згідно п. 6.8 розділу 6 Інструкції, підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Таким чином, підставою для відшкодування підприємством органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунки фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за відповідний період.

Як свідчать наявні матеріали справи, відповідно до розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «а» ст. 13 Закону № 1788-XII, загальний розмір фактичних витрат, що підлягає відшкодуванню відповідачем, за мінусом нарахувань померлому громадянину ОСОБА_1 , становить 1 027 084,06 грн. (березень вересень 2014 року).

Щодо включення до розрахунків фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, осіб, які мають статус постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд зазначає таке.

Абзацом 4 п. 1 п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV прямо передбачено, що підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Умови призначення пенсії за віком визначено ст. 26 Закону № 1058-IV, згідно якої «особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років». Винятків, які б передбачали зменшення пенсійного віку на підставі інших законодавчих актів Закон № 1058-IV не містить.

Суд звертає увагу на те, що норми Закону № 1058-IV є спеціальними для відносин, що склались у системі пенсійного забезпечення. Так, у Законі № 1058-IV прямо передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватись на ці відносини лише у випадках, передбачених цим законом, або в частині, що не суперечить цьому з Закону (ч. 1 ст. 5 Закону № 1058-IV) та до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону (п 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV).

Разом із тим, ст 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено додаткове зниження пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Правила вирішення вказаної ситуації визначено п. 6.7 Інструкції № 21-1 згідно якого, фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, які призначені з додатковим зниженням пенсійного віку, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відшкодовуються протягом періоду цього додаткового зниження.

Періодом додаткового зниження пенсійного віку є різниця між загальним пенсійним віком, встановленим ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зниженим пенсійним віком, визначеним Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, що були виплачені Пенсійним фондом України особам, які досягли зменшеного пенсійного віку, згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», підлягають відшкодуванню підприємствами до досягнення такими особами загального пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки виплата пільгових пенсій не припиняється у зв`язку з набуттям особою права виходу на пенсію за зменшеним пенсійним віком.

Така ж правова позиція визначена Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 29.05.2012 у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України у місті Білій Церкві Київської області до Публічного акціонерного товариства «Трібо» про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, згідно якої положення ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як загальні, до спірних правовідносин застосовуватися не можуть. Натомість застосуванню підлягають норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки у цій справі предметом розгляду є не визнання права на пенсію особам, що мають спеціальний статус постраждалих внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, а зобов`язання відшкодувати витрати на виплату і доставку пільгових пенсій, призначених за списком № 1, до набуття права на пенсію за віком.

Водночас суд зазначає щодо відсутності підстав для відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, громадянину ОСОБА_1 за березень вересень 2014 року.

Як вбачається з розрахунків фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до вказаного розрахунку включено ОСОБА_1 сума витрат становить 33 081,76 грн.

З матеріалів справи вбачається, що суми витрат по зазначеній особі включені позивачем за березень вересень 2014 року.

Проте, судом встановлено, що вказана особа померла у березні 2014 року.

Відтак, з урахуванням вищевказаного позов підлягає частковому задоволенню.

Статтею 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач суду не надав.

Статтею 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

На підставі викладеного судом встановлено, що у відповідача наявна заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за списком № 1, у розмірі 1 027 084,06 грн.

Склад витрат та факт їх понесення Управлінням Пенсійного фонду України у місті Славутичі Київської області підтверджується доказами, наявними у матеріалах справи, рахунком по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком № 1 тощо.

Доказів щодо неправомірності визначення або нарахування позивачем розміру та складу фактичних витрат на виплату та доставку пенсій у розмірі 1 027 084,06 грн., призначених за списком № 1 суду не надано.

Відповідно до ч. 12 ст. 20 Закону № 1058-IV страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника і мають пріоритет перед всіма іншими зобов`язаннями, у тому числі із сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Абзацом 8 п 3 ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право органів Пенсійного фонду звертатись до суду з позовами про стягнення недоїмки.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, беручи до уваги ту обставину, що суму заборгованості відповідачем у встановлені законодавством строки не сплачено, наявність у нього вказаної заборгованості підтверджується доказами, що знаходяться у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 1 027 084,06 грн.

Враховуючи, що у добровільному порядку відповідач кошти не сплатив, зобов`язання перед бюджетом не виконав, тому на думку суду заборгованість підлягає стягненню, а позов задоволенню.

Керуючись статтями 11-14, 69-71, 79, 86, 94, 122, 159-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

п о с т а н о в и в:
Позов задовольнити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , р/р НОМЕР_3 ) на користь Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області (07100, Київська область, м. Славутич, Центральна площа, 7, , МФО 322669, р/р 32 ГУ Ощадного банку по Києву та Київській області) заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій у розмірі 1 027 084 (один мільйон двадцять сім тисяч вісімдесят чотири) грн. 06 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду у порядку, встановленому статтями 185-187 КАС України, шляхом подання апеляційної скарги через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Головенко О.Д.