Справа № 0525/12407/12 (2а/258/22/13)
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року м. Київ К/800/48110/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:
Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Донецька від 10 червня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2013 року у справі за позовом Донецького прокурора з нагляду за додержанням законів в військовій сфері в інтересах ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної у м. Донецьку ради, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа: Донецький обласний військовий комісаріат, про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

Донецький прокурор з нагляду за додержанням законів в військовій сфері звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної у м. Донецьку ради, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа: Донецький обласний військовий комісаріат, про скасування рішення відповідача від 21.05.2012 № 15, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити ОСОБА_1 виплату надбавки до пенсії як інваліду війни другої групи у розмірі 40% прожиткового мінімуму та зробити відповідний перерахунок.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення відповідача від 21.05.2012 № 15 про позбавлення ОСОБА_1 статусу інваліда війни як такого, що прийнято Управлінням праці та соціального захисту незаконно, з перевищенням покладених на нього повноважень, за відсутності підстав для позбавлення ОСОБА_1 законного права на отримання пільг по інвалідності.

Постановою Кіровського районного суду м. Донецька від 10 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач проходив військову службу в Азербайджанській СРСР, де 07.01.1987 отримав травму у вигляді забою головного мозку, перелому кісток черепа, епідуральні та субдуральні гематоми з подальшим видаленням. Після проходження курсу лікування Донецьким обласним військовим комісаріатом позивачу присвоєно статус інваліда війни другої групи та видано відповідне посвідчення (останнє від 10 лютого 2010 року, серії НОМЕР_1 ).

Після виходу на пенсію ОСОБА_1 призначена пенсія військовослужбовця за вислугу років та надбавка до пенсії у розмірі, передбаченому для інвалідів війни другої групи.

Рішенням Управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної м. Донецьку ради від 21.05.2012 № 15 знято з ОСОБА_1 статус інваліда війни та вирішено вважати недійсним його посвідчення інваліда війни.

Зазначене рішення мотивоване тим, що отримана позивачем під час проходження військової служби травма не є підставою для встановлення йому статусу інваліда війни.

Рішенням Головного Управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної м. Донецьку від 21.05.2012 № 15 припинено виплату позивачу надбавки до пенсії як інваліду війни 2 групи у розмірі 40% від прожиткового мінімуму.

Вважаючи зазначені рішення відповідачів протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з правовірності рішень відповідачів щодо позбавлення ОСОБА_1 статусу інваліда війни та припинення виплат йому надбавки до пенсії як таких, що прийняті в межах повноважень та у спосіб, передбачені чинним законодавством, за наявності необхідних підстав для їх прийняття.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з вказаними висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать також інваліди з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Аналіз наведених норм свідчить, що необхідною умовою визнання особи інвалідом війни є не лише факт проходження нею військової служби та отримання травми під час її проходження, а і обставини, при яких травма була отримана.

Відповідно до пункту 21 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008, встановлено порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України.

Зокрема, встановлено, що якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), а також при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, таке поранення (травма, контузія, каліцтво) кваліфікується як «пов`язане із захистом Батьківщини».

Якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане (крім випадків протиправного діяння) у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії, таке поранення (травма, контузія, каліцтво) кваліфікується як «пов`язане з виконанням обов`язків військової служби».

Як убачається з наявних в матеріалах справи довідок МСЕК від 04.02.2010 серії ДОН-07 № 034059 та від 28.03.2013 серії 10 ААБ № 415253, причина інвалідності позивача вказана як «травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що травма, яка стала підставою інвалідності, отримана позивачем під час бійки у курсантському гуртожитку, тобто є такою, що не кваліфікується як «пов`язана із захистом Батьківщини» та не дає права на отримання статусу «інвалід війни» на підставі положень статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо безпідставності позовних вимог в частині скасування рішення Управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної у м. Донецьку ради від 21.05.2012 № 15 про позбавлення ОСОБА_1 статусу інваліда війни.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити ОСОБА_1 виплату надбавки до пенсії як інваліду війни другої групи у розмірі 40% прожиткового мінімуму та зробити відповідний перерахунок, колегія суддів зазначає, що вказані вимоги є похідними від вимоги про скасування рішення Управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної у м. Донецьку ради від 21.05.2012 № 15 про позбавлення ОСОБА_1 статусу інваліда війни, а тому і зазначена вимога залишена судами без задоволення правомірно.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з позицією судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанції не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а постанову Кіровського районного суду м. Донецька від 10 червня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: