Справа № 826/15316/14
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

26 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого суддіГубської О.А.
суддів Парінова А.Б., Беспалова О.О.
при секретарі судового засіданняНечай Ю.О.

за участю:
представника відповідачаГалуненко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестнафтопродукт" до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві, в якому просив визнати нечинними (протиправними) повністю: податкове повідомлення - рішення від 24 червня 2014 р. № за платежем: податок на прибуток приватних підприємств, 11021000, на суму два мільйони вісімдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят сім гривень 00 коп. та податкове повідомлення-рішення 24 червня 2014 р. № за платежем: ПДВ із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг). 14010100. на суму один мільйон шістсот двадцять три тисячі сімсот одинадцять гривень 00 коп.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Позивачем подано письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду - без змін.

В судове засідання з'явився представник відповідача, апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Представник позивача до суду не з'явився, хоча він був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, постанова суду - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт від 03.06.2014 №1088/26-53-22-01-21/36404672.

Згідно з висновками вказаного акту відповідачем встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, зокрема: п. 138.2 пп. 138.10.2 п.138.10 ст.138, пп. 139.1.5 пп.139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року (зі змінами та доповненнями), в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток на загальну суму 2 003 088,00 грн. та пп.192.1.1 п.192.1 ст. 192, п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.4 201.6 ст.201 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 788 304,00 грн.

Власну позицію відповідач мотивував відсутністю реального здійснення господарських операцій із контрагентами - ТОВ "Барви-2007", ТОВ "Лек - Ойл", ТОВ "Українська Нафтова Група", ТОВ "Торговий дім "Ветек", ПП "Адверса Плюс", ТОВ "Укрінвестнафта", з якими позивач мав господарські правовідносини у перевіряємому періоді, при цьому в основу обґрунтування таких доводів податковий орган посилався виключно на акти перевірок вказаних суб'єктів господарювання, складені іншими податковими органами.

На підставі висновків акту перевірки від 03.06.2014 №1088/26-53-22-01-21/36404672 відповідачем 24 червня 2014 року було прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ за платежем: податок на прибуток приватних підприємств, 11021000, на суму два мільйони вісімдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят сім гривень 00 коп. та

№ за платежем: ПДВ із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг). 14010100. на суму один мільйон шістсот двадцять три тисячі сімсот одинадцять гривень 00 коп.

За результатами адміністративного оскарження вказані рішення були залишені без змін.

Вважаючи, що спірні податкові повідомлення-рішення прийнято відповідачем незаконно та необґрунтовано, позивач звернувся до суду із позовом про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості його висновків щодо порушення позивачем податкової дисципліни, а відтак і щодо правомірності прийняття ним оскаржуваних рішень.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, доводам апеляційної скарги, виходячи з наявних у справі матеріалів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 138 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України), зокрема п. 138.1 витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пп.138.1.1 ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно із п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу валових витрат витрати, які не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, підставою для формування валових витрат є наявність первинних бухгалтерських документів, що підтверджують понесені підприємством валові витрати. При цьому слід враховувати, що в податковому обліку відображаються виключно господарські операції, вчинені підприємством в рамках господарської діяльності.

Приписами п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже в даному випадку правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень повинен довести відповідач як суб'єкт владних повноважень.

В той же час, обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами покладається на платника, адже саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у перевіряємому періоді позивач мав господарські правовідносини з наступними контрагентами: ТОВ "Барви-2007", ТОВ "Лек - Ойл", ТОВ "Українська Нафтова Група", ТОВ "Торговий дім "Ветек", ПП "Адверса Плюс", ТОВ "Укрінвестнафта".

Так, між ТОВ "Інвестнафтопродукт" та ТОВ "Барви 2007" було укладено договір № МО-Б-103/01-2 від 21.01.11р., за яким позивач придбав у ТОВ "Барви 2007" у березні 2011 року нафтопродукти, які визначено згідно з видатковими накладними на загальну суму 2551241,14 грн., в т.ч. ПДВ 425206,86 грн.

На підтвердження реального руху активів в процесі здійснення цієї господарської операції, позивач надав суду копії актів приймання-передачі, видаткових та податкових накладних.

Також позивачем було надано документи, що свідчать про рух товару від продавця до покупця (позивача), зокрема договір №03-01/ХР-2 про надання послуг відповідального зберігання між TOB «Інвестнафтопродукт» (Зберігач) та TOB «Барви 2007» (Клієнт), та копії актів прийому на зберігання. За умовами договору нафтопродукти Клієнта зберігались на нафтобазі Зберігача, а потім продавались останньому, таким чином нафтопродукти не транспортувались залишаючись в тих же ємностях. Операції з їх реалізації відображались лише у податкову та бухгалтерському обліку, про що свідчать матеріали справи.

На вимогу апеляційного суду, позивач надав також документи на підтвердження факту оплати, а також відображення цих операцій у власному бухгалтерському обліку, зокрема виписки з банку по розрахункам з TOB «Барви 2007», а також картку рахунку 631 по контрагенту TOB «Барви 2007» за 01.03.2011-30.04.2011.

Також, між ТОВ "Інвестнафтопродукт" та ТОВ "Лек-Ойл" було укладено договір № ЛО-51/10 від 04.11.2010р. на виконання якого ТОВ "Лек-Ойл" продав, а ТОВ "Інвестнафтопродукт" купив у вересні 2011р. нафтопродукти на загальну суму 1104782 грн., в т.ч. ПДВ 184130 грн.

На підтвердження реального здійснення операцій, позивачем надано копії рахунків-фактур, актів прийому-передачі та податкових накладних, а також залізничних накладних та актів приймання нафтопродуктів по кількості.

Позивач надав також документи на підтвердження факту оплати, а також відображення цих операцій у власному бухгалтерському обліку, банківські виписки щодо розрахунків з TOB «Лек Оіл» та картку рахунку 631 по контрагенту TOB «Лек Оіл» за 01.07.2011-30.03.2012.

Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/5807/14 від 26.06.2014р. за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Форт-Ойл" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестнафтопродукт" про стягнення 3 976 926,33 грн. за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестнафтопродукт" Товариства з обмеженою відповідальністю "Форт-Ойл" про визнання договору поставки № 217-2009по від 25.11.2009 року недійсним, судом встановлено, що правочин № 217-2009по від 25.11.2009 року спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, а волевиявлення сторін правочинів є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 Цивільного кодексу України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Також, у період щодо якого здійснювалася податкова перевірка між ТОВ "Інвестнафтопродукт" та ТОВ "Українська Нафтова Група" було укладено договір № 31/12/10-02 від 31.12.2010 р., на виконання якого ТОВ "Українська Нафтова Група" продав, а ТОВ "Інвестнафтопродукт" купив у вересні 2011р. нафтопродукти на загальну суму 22009,70 грн., в т.ч. ПДВ 3668,28 грн. На підтвердження реального руху активів при здійсненні операції позивачем надано копію рахунку-фактури, видаткової та податкової накладної.

На вимогу апеляційного суду, позивач надав також документи на підтвердження факту оплати, а також відображення цих операцій у власному бухгалтерському обліку, зокрема оригінали виписок з банку по розрахункам з TOB «Українська нафтова група» та Картку рахунку 631 по контрагенту TOB «Українська нафтова група» за вересень 2011 року.

Поряд з цим, судом встановлено, що між ТОВ "Інвестнафтопродукт" та ТОВ "Торговий дім "Ветек" було укладено договір № 41-26/09/13 від 26.09.2013р., на виконання якого ТОВ "Торговий дім "Ветек" продав, а ТОВ "Інвестнафтопродукт" купив у жовтні 2011р. нафтопродукти на загальну суму 1901174,39 грн., в т.ч. ПДВ 316862,41 грн.

На підтвердження реального здійснення операцій, позивачем надано копії рахунків-фактур, актів прийому-передачі та податкових накладних, а також залізничних накладних та актів приймання нафтопродуктів по кількості. Факт оплати підтверджується банківськими виписками по розрахункам з TOB «ТД «Ветек», операції з цим контрагентом відображені позивачем у бухгалтерському обліку, що підтверджується наданою позивачем карткою рахунку 631 по контрагенту TOB «ТД «Ветек» за жовтень-листопад 2013 року.

Також встановлено, що між ТОВ "Інвестнафтопродукт" та ТОВ "Укрінвестнафта" було укладено договір № 06-23/1 від 23.06.09 на виконання якого ТОВ "Укрінвестнафта" продав, а ТОВ "Інвестнафтопродукт" купив у червні 2011р. нафтопродукти на загальну суму 3934106,60 грн., в т.ч. ПДВ 655684,43 грн.

На підтвердження реального руху активів при здійсненні операції позивачем надано копії видаткових та податкових накладних.

Також позивачем надано документи, що свідчать про рух товару від продавця до покупця (позивача), зокрема договір №02-14/ХР-1 про надання послуг відповідального зберігання між TOB «Інвестнафтопродукт» (Зберігач) та TOB «Укрінвестнафта» (Клієнт) та копію акту прийому на зберігання. За умовами договору нафтопродукти Клієнта зберігались на нафтобазі Зберігача, а потім продавались останньому, таким чином нафтопродукти не транспортувались, залишаючись в тих же ємностях. Операції з їх реалізації відображались лише у податкову та бухгалтерському обліку.

Крім іншого, позивачем у листопаді 2011р. було придбано послуги у ПП "Адверса Плюс" на загальну суму 950 000 грн. (в т.ч. ПДВ 190000 грн.) відповідно до договору №01301/2011 від 01.11.2011 та акту про надання послуг від 30.11.2011 за послуги "По подготовке и передане информации в периметре специального расследования проводимого Министерсгвом економики развития и торговки Украины и Межведомственной комиссией по международной торговле".

Крім іншого позивачем надано також виписки з банку по розрахункам з ПП «Адверса Плюс» та картку рахунку 631 по контрагенту ПП «Адверса Плюс» за вересень - грудень 2011 року.

При цьому судом встановлено, що переданий згідно із вказаним договором та актом про надання послуг від 30.11.2011р. звіт існує у електронній формі (витяг з нього у паперовій формі позивачем надавався разом із запереченнями на акт перевірки). Крім того, суд небезпідставно звернув увагу, що визнання ПП "Адверса Плюс" банкрутом згідно з постановою господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2012 р., не має юридичного значення до його господарських правовідносин у 2011 році.

Відповідач не заперечує встановлених судом першої інстанції обставин, що на час укладання договору із позивачем, його контрагенти були платниками ПДВ згідно чинного законодавства та належним чином зареєстровані у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, тобто мали достатній об'єм правоздатності для укладення спірних угоди.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що сама по собі наявність належним чином оформлених первинних документів не може бути єдиною і достатньою підставою для підтвердження правомірності формування валових витрат підприємства чи правомірність включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги) до складу податкового кредиту, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції.

Колегія суддів вважає, що первинні документи, копії яких містяться в матеріалах справи не мають дефектів форми, змісту або походження чи інших недоліків, повністю відповідають вимогам до первинних документів, які встановлено наведеними вище положеннями Закону.

При цьому, перевіркою не встановлено і в акті не зазначено про відсутність документів первинного бухгалтерського і податкового обліку, необхідних для підтвердження нарахування ПДВ по операціям із ТОВ "Барви-2007", ТОВ "Лек - Ойл", ТОВ "Українська Нафтова Група", ТОВ "Торговий дім "Ветек", ТОВ "Укрінвестнафта" за період стосовно якого здійснювалася перевірка позивача, обов'язок ведення і зберігання яких покладено на позивача. Також, перевіркою не встановлено порушень в оформленні наданих фінансово-господарських документів вимогам чинного законодавства.

Крім того, відповідачем не заперечується, що зміст господарських зобов'язань що виникають з поставки товарів не суперечить вимогам національного законодавства, а складені на його виконання фінансово-господарські документи містять необхідні дані, що підтверджують об'єкт і базу оподаткування ПДВ та відповідають вимогам ст. 9 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". В свою чергу податкові накладні відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 ПК.

Належність, допустимість і достатність наданих позивачем доказів, відповідач жодним чином не спростував, у зв'язку з чим відсутні достатні підстави для відхилення наданих позивачем доказів.

Колегією суддів враховується, що необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність первинних документів обліку.

В даному випадку, податковий орган, в основу обґрунтування власних доводів посилався виключно на акти перевірок контрагентів позивача. Зокрема:

у акті ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ГУ Міндоходів у м. Києві від 27.11.2012р. № 1994/22-90/34967677 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "Барви-2007" щодо взаємовідносин з ТОВ "Проперті Менеджмент" яким встановлено, що у підприємства ТОВ "Барви-2007" відсутні адміністративно-господарські можливості на виконання господарських зобов'язань по укладеним угодам та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань, що в свою чергу, свідчить про відсутність наміру створення правових наслідків;

у акті ДПІ у Печерському районі м. Києва ГУ Міндоходів у м. Києві від 10.01.2013р. № 14/22-2/34047083 про результати невиїзної позапланової документальної перевірки ТОВ "Лек- Ойл", яким встановлено, що ТОВ "Лек Ойл" здійснювало діяльність спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам. Також, у ТОВ "Лек Ойл" відсутні об'єкти оподаткування податком на додану вартість та податком на прибуток по операціях з продажу товарів (послуг) підприємствам-покупцям;

у акті Броварської ОДПІ Міндоходів у Київській області від 10.09.2013р. №8/22-02/34424388 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Українська нафтова група" яким встановлено, що ТОВ "Українська нафтова група" здійснювало безтоварні операції з продажу/придбання товарів (робіт, послуг) підприємствам-покупцям/постачальникам, які в дійсності не реалізовувалися/придбавалися вказаними підприємствами, а лише полягали в документальному їх оформленні (шляхом складання договорів, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунків-фактур, видаткових накладних, податкових накладних та інших документів), з метою ухилення від сплати податків та обов'язкових платежів;

у акті ДПІ у Печерському районі м. Києва ГУ Міндоходів у м. Києві від 16.05.2014р. № 1394/26-55-22-13/38809821 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Торговий дім "Ветек" в якому вказано, що було проведено почеркознавче дослідження зразків підпису директора вищевказаного підприємства громадянина ОСОБА_7, висновком експерта встановлено, що підписи на реєстраційних документах ТОВ "Торговий дім "Ветек" були виконані не громадянином ОСОБА_7, а іншою особою.

Судова колегія звертає увагу на те, що відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, тому позивач не може нести відповідальності за можливі протиправні дії інших юридичних осіб.

В силу положень статті 89 Кримінального процесуального кодексу України, допустимість доказів вирішується тільки судом під час їх оцінки на час ухвалення судового рішення, в той же час відповідачем не надано обвинувальний вирок, чи постанову про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами, в яких би суд посилався на факти зазначені у вказаній постанові, як на достовірно встановлені та доведені.

В силу положень ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, є вирок суду, що ухвалений щодо такої особи, та в частині питань, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою, який набрав законної сили.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару, укладення покупцем товару договору з метою безпідставного формування податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат з понесених витрат за придбання товару має підтверджуватися належними та допустимими доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Неможливість підтвердити відображення контрагентами сум податку на додану вартість у складі податкових зобов'язань згідно даних актів перевірок інших суб'єктів господарювання, порушення кримінальної справи щодо посадової особи контрагента не є підставою для позбавлення позивача права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість, оскільки невиконання свого зобов'язання однією із сторін господарських відносин не може вважатись підтвердженням наявності мети ухилення від сплати податків та отримання податкової вигоди іншою стороною у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у його постановах від 22.10.2010 у справі № 21-3а10, від 01.06.2010 у справі № 21-573во10, від 31.01.2011 у справі 21-47а10.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування валових витрат та податкового кредиту.

Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагентів, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, хоча в силу вимог частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України саме на суб'єкта владних повноважень покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, судова колегія виходить з того, що посилання ДПІ на імовірні, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, порушення контрагентом позивача вимог податкового законодавства не є достатньо вагомим доказом, який би беззаперечно спростовував реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ "Барви-2007", ТОВ "Лек - Ойл", ТОВ "Українська Нафтова Група", ТОВ "Торговий дім "Ветек", ТОВ "Укрінвестнафта", ПП "Адверса Плюс".

Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестнафтопродукт" до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддіА.Б Парінов

О.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 2 березня 2015 року.

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.