Справа № 2а-2869/11/2170
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" лютого 2015 р. м. Київ К/9991/59587/12

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу приватного підприємства «Александр А. Синенко» (далі - Підприємство)

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012

у справі № 2а-2869/11/2170

за позовом Підприємства

до державної податкової інспекції у Голопристанському районі Херсонської області (далі - Інспекція)

про скасування податкового повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов (з урахуванням уточнення до нього) подано про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення від 11.03.2011 № .

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 07.07.2011 позов задоволено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012 назване рішення суду першої інстанції скасовано; у позові відмовлено.

Посилаючись на невідповідність висновків апеляційного суду положенням чинного законодавства та дійсним обставинам справи, Підприємство звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Херсонського окружного адміністративного суду зі спору.

Перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги Підприємства з урахуванням такого.

Як вбачається з установлених судами обставин справи, Інспекцією було проведено планову виїзну перевірку Підприємства з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.07.2007 по 30.06.2010. За наслідками цієї перевірки податковим органом складено акт від 17.11.2010 № 75/23/3165268 та з урахуванням результатів процедури апеляційного узгодження прийнято оспорюване податкове повідомлення-рішення, згідно з яким Підприємству визначено податкове зобов'язання з ПДВ у сумі 94168 грн. (у тому числі 58731 грн. за основним платежем та 35437 грн. за штрафними санкціями).

Однією з підстав оспорюваного донарахування став висновок податкового органу про протиправне відображення позивачем у скороченій декларації з ПДВ операцій з поставки послуг із залученням сільськогосподарської техніки іншим сільськогосподарським підприємствам, позаяк, на думку Інспекції, зазначений вид діяльності не підпадає під спеціальний режим оподаткування ПДВ, передбачений статтею 81 Закону України «Про податок на додану вартість».

Так, пунктом 81.1 зазначеної статті Закону передбачено, що резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 8 1.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування, який передбачає залишення суми ПДВ, нарахованої сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів (послуг), у розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Відповідно до пункту 81.1 цієї ж статті Закону сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є поставка вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих виробничих потужностях, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів (послуг) становить не менше 75 відсотків вартості всіх товарів (послуг), поставлених протягом попередніх дванадцяти послідовних звітних податкових періодів сукупно.

На виконання вимог підпункту 81.15.7 пункту 81.15 статті 81 Закону України «Про податок на додану вартість» постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2009 № 23 затверджено Перелік видів діяльності, на які поширюються норми статті 81 Закону України "Про податок на додану вартість»; у пункті 13 цього Переліку наведено найменування такого виду діяльності, як надання послуг у рослинництві, облаштування ландшафту, до якого включено, зокрема, надання послуг сільськогосподарською технікою разом з обслуговуючим персоналом.

На підставі цього суд першої інстанції дійшов правильного висновку про

відсутність підстав для обмеження підприємницької діяльності у сфері сільського господарства, яка підпадає під спеціальний режим оподаткування в порядку статті 81 Закону України «Про податок на додану вартість», виключно виробництвом сільськогосподарської продукції (як наполягає Інспекція), та об'єктивно визнав правомірним відображення платником у скороченій податковій декларації податкового зобов'язання з ПДВ у сумі 47240 грн. за операціями з надання іншим підприємствам послуг з використанням сільськогосподарської техніки.

Правильною є і надана судом першої інстанції правова оцінка по епізоду, пов'язаному з відображенням Підприємством у загальній декларації ПДВ за липень 2008 року податкового кредиту за операціями з придбання товарно-матеріальних цінностей (холодильного обладнання, телевізора, праски, чайника, гладильної дошки, миски).

Дійсно, пунктом 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, що діяла на час виконання цих операцій) було зупинено дію пункту 7.7 статті 7, пунктів 10.1 і 10.2 статті 10 цього Закону в частині сплати до бюджету податку на додану вартість щодо операцій з поставки товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, за винятком операцій з поставки переробним підприємствам молока та м'яса живою вагою, що здійснюються сільськогосподарськими товаровиробниками незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, в яких сума, одержана від поставки сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік, становить не менше 50 відсотків загальної суми валового доходу підприємства.

Виходячи зі змісту цього законодавчого припису, при визначенні об'єкта оподаткування платник ПДВ, який підпадає під дію пункту 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість», і податкове зобов'язання, і податковий кредит декларує за спеціальною (скороченою) податковою декларацією.

Тобто платник зобов'язаний включити до спеціальної податкової декларації податковий кредит з ПДВ за операціями із придбання основних засобів, які призначені для використання у діяльності у сфері сільського господарства.

Втім, як встановив суд першої інстанції, розглядувані товарно-матеріальні цінності не відносяться до виробничих факторів у сільськогосподарській діяльності платника та не призначені для використання виключно у сфері сільського господарства.

Апеляційним судом не встановлено обставин на підтвердження зворотного, у зв'язку з чим у суду апеляційної інстанції не було підстав для висновку про необхідність виключення із загальної декларації платника податкового кредиту з ПДВ у сумі 11490,75 грн. за операціями з придбання вказаних товарів.

Правильним є і висновком суду першої інстанції щодо незаконності застосування до позивача штрафних санкцій у сумі 5069 грн. за несвоєчасне перерахування Підприємством цієї ПДВ на окремий рахунок. При цьому суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що за своєю правовою природою несвоєчасно перерахована на окремий рахунок сільськогосподарська товаровиробника сума цього податку не є штрафною санкцією у розумінні пункту 1.5 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», яка застосовується за податковим повідомленням-рішенням.

Так, згідно з абзацом другим пункту 4 Порядку акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками - платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1999 № 271, залишок податкових зобов'язань відповідно до декларації з податку на додану вартість з реалізованої продукції, товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, тобто різниця між сумою податку на додану вартість, одержаною сільськогосподарськими товаровиробниками від покупців, та сумою податку на додану вартість, сплаченою ними постачальникам, перераховується сільськогосподарськими товаровиробниками з поточного рахунка на окремий рахунок у терміни, передбачені для перерахування суми податку на додану вартість до бюджету. Не перераховані на окремий рахунок зазначені кошти вважаються такими, що використовуються не за цільовим призначенням, і підлягають стягненню до державного бюджету у безспірному порядку.

Таким чином, несвоєчасно перерахована платником - сільськогосподарським товаровиробником сума ПДВ з реалізованої продукції власного виробництва підлягає стягненню у безспірному порядку без попереднього винесення податкового повідомлення-рішення.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги Підприємства.

Між тим, висновки апеляційного суду, покладені в основу прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, ґрунтуються на іншому тлумаченні вищевикладених норм матеріального права, а тому не можуть бути визнані правильними.

В силу статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції вправі скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

За таких обставин, керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу приватного підприємства «Александр А. Синенко» задовольнити.

2. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012 у справі № 2а-2869/11/2170 скасувати.

3. Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 07.07.2011 у справі № 2а-2869/11/2170 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько