Справа № 810/6371/14
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/6371/14 Головуючий у 1-й інстанції: Щавінський В.Р. Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

19 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі: Оліщук А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Сквирському районі Київської області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України у Сквирському районі Київської області до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Сквирському районі Київської області про стягнення витрат з виплати допомоги на поховання та поштових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України у Сквирському районі Київської області звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Сквирському районі Київської області та просило стягнути з відповідача витрати з виплати допомоги на поховання та поштові витрати, які підлягають відшкодуванню, за період з 01.09.2013 по 30.09.2013 в сумі 185,05 гривень.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2014 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що нормами чинного законодавства України передбачено відшкодування відповідачем органам пенсійного фонду відповідних витрат.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, за вересень 2013 року Управління Пенсійного фонду України у Сквирському районі Київської області здійснювало виплату пенсій особам, які втратили працездатність внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, та особам, які втратили годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

У тих випадках, коли розмір пенсії не досягав прожиткового мінімуму, встановленого законом для таких осіб, позивач на виконання вимог постанови КМ України №265 від 26.03.2008 року « Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» здійснював виплату пенсій разом із щомісячною державною адресною допомогою до пенсії у сумі, що не досягла встановленого прожиткового мінімуму.

Таким чином, упродовж вказаного періоду позивачем виплачено суму грошової допомоги на поховання в розмірі 183,60 грн. та на поштові видатки в розмірі у розмірі 1,45 грн.

Оскільки виплата пенсій особам, які втратили працездатність внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, та особам, які втратили годувальника у який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, здійснюється за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, позивач і відповідач щомісячно проводили звірку витрат по особових справах потерпілих. Результати звірки оформлювались актами.

За результатами щомісячної звірки взаємних розрахунків за вересень 2013 року відповідач відмовився взяти до відшкодування кошти, витрачені позивачем на виплату допомоги на поховання сім"ї померлого пенсіонера, який отримував пенсію по інвалідності внаслідок трудового каліцтва.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не підтверджено, що смерть застрахованої особи настала внаслідок нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини восьмої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі смерті потерпілого від нещасного випадку або професійного захворювання витрати на його поховання несе Фонд згідно з порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №826 від 11.07.2001 року, витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, перелік яких наведено Кабінетом Міністрів України .

Відповідно до пункту 5 цього Порядку організація поховання працівника, який загинув на виробництві або помер у лікарні під час лікування отриманої на виробництві травми проводиться страхувальником.

Згідно з абзацом 2 частини дев'ятої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, розмір відшкодування шкоди особам, зазначеним у статті 33 цього Закону, визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсій , які одержував потерпілий на день його смерті, з відповідним коригуванням щомісячних страхових виплат згідно з статтею 29 цього Закону. Причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів.

Зміст частини другої статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» свідчить про те, що якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика та відшкодувати понесені ним витрати.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку, зокрема, своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, відповідні кошти.

Аналіз норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві осіб, та зазначеного вище Порядку, затвердженого на виконання частини восьмої статті 34 цього Закону, дає підстави вважати, що Фонд зобов'язаний відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови наявності причинного зв'язку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Слід зазначити також, що положення пункту 4 Порядку, яким зобов'язано Фонд відшкодовувати ПФУ витрати на допомогу на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, котра отримувала пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, суперечить положенням Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Так, зокрема, стаття 21 цього Закону пов'язує виникнення такого обов'язку у Фонду зі смертю працівника, а не з отриманням померлим, який не працював, зазначеної вище пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 23.04.2013 № 21-108а13.

Натомість, в матеріалах даної справи відсутні докази, які б свідчили, що має місце причинний зв'язок між смертю застрахованої особи, - Васільєва О.П., - з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки доказів на підтвердження того, що смерть настала за наслідками отриманого нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання Управління ПФУ не надало, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для відшкодування понесених витрат на поховання за рахунок відділення Фонду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не виявлено, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови суду немає.

Керуючись ст.ст.160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Сквирському районі Київської області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2014 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 24 лютого 2015 року.

.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Мамчур Я.С

Шостак О.О.