Справа № 2а-1549/10/0770
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року Справа № 5618/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Гуляка В.В., Коваля Р.Й.

за участю секретаря судового засідання - Федак С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Ужгороді ГУ Міндоходів у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.04.2014 року у справі № 1549/10/0770 за позовом комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді ГУ Міндоходів у Закарпатській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

26 квітня 2010 року комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» звернулося в суд з позовом до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді ГУ Міндоходів у Закарпатській області в якому просило визнати недійсними податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Ужгорода від 29.12.2009 року № /0/4981/15-2/03344326/32087, № /1/437/15-2/03344326/4747 від 23.02.2010 року та від 19.03.2010 року № /2/763/15-2/03344326/1749 за результатами Акту № 3059/15-2 від 17.12.2009 року «Про результати проведення перевірки дотримання податкового законодавства».

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.04.2014 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у місті Ужгороді від 29.12.2009 року № /0/4981/15-2/03344326/32087, №/1/437/15-2/03344326/4747 від 23.02.2010 року та від 19.03.2010 року №/2/763/15-2/03344326/1749 за результатами Акту № 3059/15-2 від 17.12.2009 року «Про результати проведення перевірки дотримання податкового законодавства», про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 50 відсотків на загальну суму 100444,46 грн. за порушення граничного строку сплати узгодженого зобов'язання по ПДВ.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача - Комунального підприємства "Виробниче управління - водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" понесені документально підтверджені судові витрати у розмірі 3,40 (три грн. сорок коп.).

Не погодившись із постановою суду першої інстанції Державна податкова інспекція у м. Ужгороді ГУ Міндоходів у Закарпатській області подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року у справі № 2а-159/10/0770, якою задоволено позовні вимоги комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода»; прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог - в повному обсязі.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що позивачем в порушення статті 5 Закону України від 21.12,2000 року №2181-111 „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі - Закон №2181-111) сплачено із затримкою більше 90 календарних днів 200 888,89 грн. узгодженого податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 1.2 статті 1 Закону №2181-111 податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Згідно пункту 5.1 статті 5 Закону №2181-111, податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації. Зазначене податкове зобов'язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону № 2181-ІІІ, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Згідно з підпунктом „а", підпунктом „б" підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України №2181-111 податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків). - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі при сплаті квартальних або піврічних авансових внесків), - протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Відповідно до підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону №2181-111 „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах - при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції було встановлено, що Державною податковою інспекцією у м. Ужгороді Закарпатської області проведено перевірку дотримання позивачем встановлених чинним податковим законодавством граничних термінів сплати податку на додану вартість.

Відповідно до проведеної перевірки відповідачем було складено акт № 3059/15-2 від 17.12.2009 року «Про результати проведення перевірки дотримання податкового законодавства», яким встановлено порушення граничних термінів сплати податку на додану вартість.

На підставі даного акту перевірки прийнято податкові повідомлення - рішення від 29.12.2009 року № /0/4981/15-2/03344326/32087, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 100444,46 грн.

19 січня 2010 року, позивач в порядку п. 5.2.2 Закону України « Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами державними цільовими фондами» ( далі - Закон №2181) звернувся із скаргою № 41 на зазначене податкове повідомлення-рішення до ДПІ в м. Ужгороді. Рішенням про результати розгляду скарги від 23.02.2010 року № 4320/10/250, отриманим 26.02.2010 року, податковим органом залишено без змін оскаржуване податкове повідомлення-рішення, а скаргу - без задоволення.

01.03.2010 року позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення до вищестоящого контролюючого органу ДПА в Закарпатській області скаргою № 172. Рішенням ДПА В Закарпатській області № 522/10/25-055 від 19.03.2010 року податкове повідомлення рішення залишено без змін, а повторну скаргу залишено без задоволення.

Позивач 24.03.2010 року із скаргою № 229 оскаржив рішення ДПА в Закарпатській області до Державної Податкової Адміністрації України. Рішенням ДПА України № 3710/6/25-0215 від 16.04.2010 року оскаржуване податкове повідомлення рішення залишено без змін , а повторну скаргу залишено без задоволення.

Судом першої інстанції в судовому засіданні було встановлено, що розрахунки штрафних санкцій від 17.12.2009 року (додаток до акту № 3059/15-2) є невірними по причині неврахування податковим органом та не відображення в обліковій картці платника податків факту скасування ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.10.2009 року (номер справи в касаційній інстанції К-7796/07) постанови Львівського апеляційного господарського суду від 27.02.2007р. по справі 7/396-2006, у зв'язку з чим стало неузгодженим податкове зобов'язання у сумі 430 630,12 грн. нарахованої штрафної санкції за несвоєчасну сплату ПДВ за період 2004-2005 рр. Дане зобов'язання було сплачене підприємством 10.07.2008 року платіжним дорученням № 52 на суму 2 296 142,00 грн. на виконання Постанови Кабінету Міністрів України № 440 від 25.04.2008 р., якою передбачалось погашення заборгованості з платежів до державного бюджету (включаючи розстрочену) станом на 01.01.2008 року, яка залишилась непогашеною станом на дату видачі ДПІ в м. Ужгороді відповідної довідки ( №6 від 24.06.2008р.) Дане зобов'язання в повному обсязі було включене до складу мирової угоди, затвердженої 04.05.2007 року по справі № 16/377.

Інструкцією про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, затвердженої наказом ДІЇ А України 17.03.2001 року №110 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 23.03.2001 року № 268/5459 статтею 6, пунктом 6.1.7 підпунктом 3 абзацом 2 передбачено , що « Податкове повідомлення приймається одне на всю суму сплаченого ( погашеного) податкового боргу за період від 91 календарного дня до дня фактичного погашення всієї суми податкового зобов'язання, незалежно від кількості випадків сплати за цей період.» Проте, в порушення вищезазначеної інструкції, оскаржуване повідомлення - рішення прийняте не на всю суму узгодженого податкового зобов'язання, яка у відповідності до податкової декларації з податку на додану вартість, подану в ДПІ в м. Ужгороді 20.03.2009 року складає 299 298 грн. а лише на його частину , що підтверджується розрахунком штрафних санкцій.

У відповідності до Акту перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства від 04.11.2009 року № 2539/23-1/03344326 на підставі отриманих податкових накладних проведено перерахунок податкового кредиту за І півріччя 2009 року, в результаті якого, відхилення по сумі податкового кредиту за лютий 2009 року складає 104375,49 грн. Отже, уточнена сума податкового зобов'язання з податку на додану вартість звітного періоду, а саме за лютий 2009 року складає 194 923 грн., проти суми 200 888, 89 грн. , яка зазначена у податковому повідомленні-рішенні, що оскаржується. З цих підстав розрахунок штрафних санкцій ( додаток до акту № 3059/15-2 від 17.12.2009 року) також с невірним, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню, оскільки прийняте на суму податкового зобов'язання, що значно перевищує фактичну.

Приписами абз. 1 пп. 16.3.3 п.16.3 ст. 16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що при частковому погашенні податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку. Податковий борг, що погашається частково, сплачується разом зі сплатою пені, нарахованої відповідно до такої частки, єдиним платіжним документом, в якому суми такого податкового боргу та такої пені визначаються окремо. Платіжні документи, які не містять окремо виділену суму податкового боргу та суму пені, не приймаються до виконання.

Відповідно до абзацу другого пп. 16.3.3 п.16.3 ст. 16 наведеного Закону якщо платник податків не сплачує пеню разом зі сплатою податкового боргу (його частини) або не визначає її окремо у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеної пропорції), то податковий орган самостійно здійснює розподіл такої сплаченої суми на суму, що спрямовується на погашення такого податкового боргу (його частини), та суму, що спрямовується на погашення пені, нарахованої на суму такого погашеного податкового боргу (його частини), та надсилає такому платнику податків повідомлення, в якому міститься зазначена інформація.

Наслідком таких дій є зміна суми податкового боргу, погашеного платником податку. Податковий борг, що погашається платником податку, зменшується за рахунок того, що частина сплаченої платником суми замість погашення податкового боргу спрямовується на сплату пені, нарахованої на суму відповідного податкового боргу. Сума, яка спрямовується на погашення наявної у платника податків пені, розподіляється в автоматичному режимі за допомогою алгоритму, що визначає питому вагу такої пені у загальній сумі податкового боргу.

Зменшення ж суми погашеного платником податків податкового боргу призводить до збільшення пені, що нараховується у подальшому на залишок несплаченого податкового боргу.

Відповідно до п.4.1 Інструкції про порядок нарахування та погашення пені за платежами, що контролюються органами державної податкової служби, затв. наказом ДПА України № 290 від 11.06.2003р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), погашення сум нарахованої пені здійснюється за рахунок джерел, визначених ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» щодо погашення податкового боргу платників податків.

Врахувавши вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що погашення пені, нарахованої на суму податкового боргу, відбувається у тому самому порядку, що й погашення податкового боргу, в тому числі шляхом примусового стягнення на активи платника податків, як це передбачено пп. 3.1.1 п.3.1 ст. 3 вищевказаного Закону.

Відповідно до наведеного, дії податкового органу з розподілу сплачених платником податків сум, вчинені відповідно до пп. 16.3.3 п.16.3 ст. 16 цього Закону та п.3.8 Інструкції про порядок нарахування та погашення пені за платежами, що контролюються органами державної податкової служби, безпосередньо впливають на розмір залишку податкового боргу та суму пені, що підлягає нарахуванню і стягненню з платника податків.

Відповідно до пп. 7.1.1 п.7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або податкового боргу платника податку є будь-які власні кошти такого платника податку. Отже, грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобов'язань і погашення податкового боргу.

Згідно з п.6 ст. 7 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів.

Відповідно до п. 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затв. постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004р., кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому, згідно з п.3.8 зазначеної Інструкції реквізит «призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Із вищенаведеного випливає, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику податків. Тому суми податкових зобов'язань або податкового боргу, з урахуванням пп. 16.5.2 п.16.5 ст. 16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків.

Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який є спеціальним законом з питань оподаткування і установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Таким чином, у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань, передбаченого п.7.7 ст. 7 вищевказаного Закону, податковий орган не наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

За таких обставин самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, на підставі правильно встановлених обставин справи та визначених їм правовідносин, прийшов до обґрунтованих і законних висновків. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи і відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 41, ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Ужгороді ГУ Міндоходів у Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.04.2014 року у справі № 1549/10/0770 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: В.Я. Макарик

Судді: В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль