Справа № 2а/0470/5582/11
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2015 рокусправа № 2а/0470/5582/11

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Сафронової С.В. Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом до суду в якому, просив визнати - визнати недійсними податкові повідомлення-рішення відповідача№/0 від 27.01.2011р. та №/0 від 26.04.2011р.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2014 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області №/0 від 26.04.2011р.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Новомосковська ОДПІ подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила постанову суду скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник податкового органу підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, представник позивача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін постанову суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 27.10.1998р. був зареєстрований фізичною особою-підприємцем виконавчим комітетом Новомосковської міської ради Дніпропетровської області за адресою: АДРЕСА_1, перебував на обліку у Новомосковській ОДПІ, був платником податку на додану вартість до 09.11.2009р., з 01.01.2010р. перебував на спрощеній системі оподаткування.

Податковим органом в період з 08.12.2010р. по 21.12.2010р. було проведено позапланову невиїзну документальну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009р. по 09.12.2010р.

За результатами перевірки 24.12.2010р. був складений акт №322/173/НОМЕР_1 , яким встановлено порушення позивачем п.п.7.3.1, п.п.7.3, п.п.7.4.1, п.п.7.4.4., п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону № 168 в результаті чого занижено ПДВ у розмірі 11198,65 грн., в тому числі з липня 2009р. по вересень 2010р.

На підставі вищевказаного акту перевірки, податковою інспекцією було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 27.01.2011р. №/0 за яким позивачеві було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальній сумі 13998 грн. 31 коп. ( за основним платежем - 11198,65 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 2799,66 грн.) - (а.с.18).

Рішенням Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області від 22.04.2011р. №12496/10/25-008 за результатами розгляду скарги позивача вищевказане податкове повідомлення-рішення від 27.01.2011р. було скасовано в частині донарахованого податку на додану вартість у сумі 887,28 грн., застосованих штрафних санкцій з ПДВ у сумі 221,82 грн., а в іншій частині податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

26.04.2011р. з урахуванням вищевказаного рішення ДПА у Дніпропетровській області, податковою інспекцією було прийнято нове податкове повідомлення-рішення форми «Р» №/0 за яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість у загальній сумі 12889,21 грн. (за основним платежем - 10311,37 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 2577,84 грн.).

Перевіркою виявлено факт наявності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків у розмірі 58903,00 грн. Вищевказана сума виручки у розмірі 58903, в т.ч. ПДВ - в сумі 9817,17 грн. позивачем не була врахована при складанні звіту платника єдиного податку (ліквідаційного) за 2010 рік, тобто не віднесена до податкових зобов'язань у податковій декларації з ПДВ за червень 2010р., що є порушенням п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість». Також, податковим органом зазначено, що позивачем віднесено до складу податкового кредиту податкові накладні, які отримані від ДФ ВАТ «Укртелеком» на суму 2275,38 грн. (ПДВ - 455,08 грн.) з надання послуг телефонного зв'язку, використання яких в підприємницькій діяльності не підтверджено відповідними документами, а саме: деталізацією (розшифровкою) телефонних розмов, безпосередньо пов'язаних з продажем або закупівлею товарів; договорами на постачання або продаж продукції, які були б пов'язані з телефонними розмовами та інше, що є порушенням п.п.7.4.1, п.п.7.4.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про податок на додану вартість» ( чинного станом на момент виникнення спірних відносин) платником податку на додану вартість є будь-яка особа, яка:

а) здійснює або планує здійснювати господарську діяльність та реєструється за своїм добровільним рішенням як платник цього податку;

б) підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку;

в) імпортує товари (супутні послуги) в обсягах, що підлягають оподаткуванню цим податком згідно з нормами цієї статті.

Будь-яка особа, яка за своїм добровільним рішенням зареєструвалася платником податку.

Особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

За приписами п.п.а) п.10.1 ст.10 вищевказаного Закону, особами, відповідальними за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету, є, зокрема, платники податку, визначені у статті 2 цього Закону.

Також, згідно з п.6 Указу Президента України №727/98 від 03.07.1998р. «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємства» (чинного на момент виникнення правовідносин) суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов'язкових платежів), зокрема, податку на додану вартість.

Позивач був платником ПДВ відповідно до свідоцтва від 04.03.2009р. №100206168, яке було податковою інспекцією анульовано - 09.11.2009р..

У перевіряємому періоду з 01.01.2010р. позивач перебував на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного податку згідно до вимог Указу №727/98.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірних висновків, що позивач у 2010р. не міг та не мав права на відображення у податковій декларації з ПДВ за червень 2010р. податкових зобов'язань з ПДВ в сумі 58903,00 грн., в т.ч. ПДВ -9817,17 грн., оскільки позивач у вказаний період не був платником податку на додану вартість у відповідності до вимог ст.2 Закону України «Про податок на додану вартість» (чинного на момент виникнення правовідносин) і п.6 Указу №727/98.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону №168/97 податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.6.1 ст.6 та ст.8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів оплату вартості таких робіт (послуг).

Пунктом 1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з підпункту 7.2.1 пункту 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ж) ціну поставки без врахування податку; з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Відповідно до підпунктів 7.2.4, 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону. Податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

За таких обставин судом першої інстанції вірно відхилено доводи податкового органу про те, що позивачем з липня 2009р. по вересень 2010р. було віднесено до складу податкового кредиту податкові накладні отримані від ДФ ВАТ «Укртелеком» на суму 2275,38 грн. (ПДВ - 455,08 грн.) використання яких не підтверджено у його господарській діяльності відповідними документами, а саме: відсутністю деталізації (розшифровкою) телефонних розмов, безпосередньо пов'язаних з продажем або закупівлею товарів; договорами на постачання або продаж продукції, які були б пов'язані з телефонними розмовами та інше з посиланням на те, що вказані документи не є документами первинного бухгалтерського обліку, а тому відсутність їх не є підставою для позбавлення платника податку на віднесення сплачених ним сум до складу податкового кредиту за нормами Закону України «Про додану вартість» за умови надання належно оформлених податкових накладних.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанцій про те, що відповідачем не підтверджено правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті рішення судом першої інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі ухвала складена 27 лютого 2015 року.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Л.М. Нагорна