Справа № 815/412/15
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/412/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Гунько О.В.,

представників:

позивача - Ананійчук О.Ю., відповідача - Копиця С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ростдорстрой» до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування висновків акту № 6879/15-53-22-06/33658865 від 14.11.2014 року, скасування податкових повідомлень-рішень № та № ,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ростдорстрой» (надалі по тексту - позивач або ТОВ «Ростдорстрой») звернулось до суду з позовом до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (надалі по тексту - відповідач або ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області), в якому просить визнати протиправними та скасувати висновки акту № 6879/15-53-22-06/33658865 від 14.11.2014 року та скасувати податкові повідомлення-рішення № та № .

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі висновків акту перевірки від 14.11.2014 року № 6879/15-53-22-06/33658865 щодо порушення позивачем вимог п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток за 2013 рік на суму 499 645,00 грн. та п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.7, 201.10 ст. 2010 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження ПДВ на суму 310 930,00 грн., відповідачем були прийняті податкові повідомлення - рішення № та № .

Позивач вказує на відсутність в його діях порушень, викладених в акті перевірки, посилаючись на те, що ним при формуванні витрат підприємства та включенні до податкового кредиту відповідних спірних сум дотримано вимоги податкового законодавства, а реальність господарських операцій позивача з його контрагентами ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Софор» підтверджується первинними документами та документами бухгалтерського обліку, які оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення підлягають скасуванню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, оскільки прийняті на підставі хибних висновків, до яких прийшов відповідач в ході проведення перевірки, у зв'язку з відсутністю порушень, що стали підставою для прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог у судовому засіданні заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що в ході перевірки з боку позивача були встановлені порушення, які знайшли відображення в акті перевірки, що підтверджується фактичними обставинами, а тому оскаржувані рішення є законними.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх доказами, суд виходив з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Судом встановлено, що у період з 21.10.2014 року по 10.11.2014 року, на підставі направлень від 21.10.2014 року № 002673/2436, № 002447/2435, № 002446/24834, згідно з п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2756-УІ та відповідно до наказу ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 21.10.2014 року № 2385 проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «Ростдорстрой» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем був складений акт від 14.11.2014 року № 6879/15-53-22-06/33658865 «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Ростдорстрой» () з питань повноти, своєчасності декларування податку на прибуток за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року та податку на додану вартість за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року, нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та іншого законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року», відповідно до висновку якого перевіркою встановлено, що в порушення п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток за 2013 рік на суму 499 645,00 грн. та п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.7, 201.10 ст. 2010 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження ПДВ на суму 310 930,00 грн. в тому силі по податкових періодах: за квітень 2013 року - 150 053 грн., за травень 2013 року - 160 877 грн. (а.с. 11-32 том 1).

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення - рішення від 28.11.2014 року № , яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 499 645 грн. та № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 466 395,00 грн. (за основним платежем - 310 930 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 155 465 грн.) (а.с. 34-35 том 1).

Не погодившись з висновками акту перевірки та прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, ТОВ «Ростдорстрой» оскаржило їх в судовому порядку, вимагаючи їх скасування.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, надаючи правову оцінку оскаржуваним рішенням суб`єкта владних повноважень, суд виходив з приписів ч. 3 ст.2 КАС України та дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ТОВ «Ростдорстрой», з наступних підстав.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для зменшення позивачу суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 499 645 грн. стали висновки відповідача про порушенням позивачем п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України внаслідок віднесення до складу витрат вартість будівельних матеріалів на загальну суму 499 645 грн. (без ПДВ), придбаних за договором поставки № 25/П від 25.09.2013 року, укладеного між ТОВ «Ростдорстрой» та ФОП ОСОБА_3, проведених у регістрах бухгалтерського обліку, але не підтверджених первинними документами, оформленими у відповідності із правилами бухгалтерського обліку (видатковими накладними, актами здачі-прийняття, тощо).

Суд погоджується з вказаним висновком акту перевірки, на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, та досліджуючи фактичність проведених господарських операцій, їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, віднесення до складу валових витрат податку на прибуток, зазначає наступне.

Правові відносини щодо включення сум до валових витрат до 01.01.2011 року регулюються Законом України «Про оприбуткування прибутку підприємств», з 01.01.2011 року Податковим кодексом України (надалі по тексту - ПК України), ведення бухгалтерського обліку по податкових операціях встановлено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансові звітність в Україні».

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами.

Статтею 1 Закону Про бухгалтерський облік визначено загальне поняття та характеристика документу на підставі якого виникає право та обов'язок в платника податків на формування показників податкової, бухгалтерської та фінансової звітності. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинного документу встановлені ст.9 цього Закону та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону Про бухгалтерський облік, на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.

Згідно п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п.п. 134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України визначено, що оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Так п. 138.1 ст. 138 ПК України визначено, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.138.1.1. п.138.1 ст.138 ПК України, витрати операційної діяльності включають, зокрема собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до вимог п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Підпунктом 138.8.1. п.138.8. ст.138 ПК України визначено, що до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

Згідно з п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Зі змісту наведених норм права випливає, що витрати підприємства можна враховувати при обчисленні об'єкта оподаткування лише у разі фактичності відповідних витрат, оскільки сам факт їх здійснення є визначальною ознакою формування витрат. В свою чергу, фактичність здійснення витрат повинна підтверджуватись розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, однак, самі по собі документи без реального здійснення операції, за наслідком якої сформовані витрати підприємства, не мають юридичної сили та не можуть бути підставою для формування валових витрат підприємства.

Так, зокрема, перевіркою встановлено, що у 2013 році позивачем віднесено до складу витрат вартість будівельних матеріалів на загальну суму 499 645 грн. (без ПДВ), придбаних за договором поставки № 25/П від 25.09.2013 року, укладеного між ТОВ «Ростдорстрой» та ФОП ОСОБА_3 (а.с. 106-108 том 1).

При цьому судом встановлено, що позивачем з документів первинного бухгалтерського та податкового обліку по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_3 до перевірки та до суду було надано лише копію договору, копії видаткових накладних та специфікацій (а.с. 52-67, 106-122 том 1).

Згідно з п. 3.1 вказаного договору поставки № 25/П від 25.09.2013 року, кожна партія товару повинна відповідати стандартним та технічним умовам якості, діючими на території України.

Разом з тим на вимогу суду представник позивача не зміг надати сертифікати якості будівельних матеріалів, придбаних за вказаним договором поставки № 25/П від 25.09.2013 року.

Також на пропозицію суду представник позивача не зміг надати економічне обґрунтування прибутковості взаємовідносин позивача з ФОП ОСОБА_3 згідно вказаного договору; доказів транспортування контрагентом позивача вказаних будівельних матеріалів; довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, тощо.

Суд наголошує, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, а також враховуватись повнота складання всіх підтверджуючих господарські операції документів.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999р. № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Під час проведення перевірки та розгляду справи в суді представником позивача не надано доказів руху активів у процесі здійснення вищезазначених господарських операцій з ФОП ОСОБА_3

На пропозицію суду, представником позивача не було надано жодних доказів, які б свідчили про те, що саме ФОП ОСОБА_3 постачав будівельні матеріали, котрі замовник може використати в діяльності, що приносить дохід, що є необхідною ознакою витрат.

Також суд відхиляє доводи позивача щодо того, що надані позивачем договір, видаткові накладні та Специфікації є безперечними доказами обґрунтованого віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ сплачених у ціні вартості отриманого товару та формування складу витрат. Так, як вказані документи, за відсутності інших доказів, які б підтверджували фактичне отримання товару саме від вищезазначеного контрагенту, на підставі яких сформовані витрати, за умови недодержання встановленої чинним, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавством форми для обліку, самі по собі не можуть беззаперечно підтверджувати право платника на його формування, та не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки б це призвело до формального вирішення справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позивачем, враховуючи наявні первинні документи, не доведений факт отримання будівельних матеріалів від ФОП ОСОБА_3

Як вбачається з акту перевірки, підставою для донарахування позивачу податку на додану вартість у сумі 310 930 грн. та відповідно штрафних (фінансових) санкцій з даного виду податку стали висновки відповідача про порушенням позивачем п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.7, 201.10 ст. 210 Податкового кодексу України, внаслідок неправомірного віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ згідно реєстрів отриманих податкових накладних, оригінали яких до перевірки не надані, а саме по операціям з придбання послуг по наступним контрагентам: ТОВ «Софор», Комунальне автотранспортне підприємство № 273901 та ТОВ «ЛК Енергомир», а саме наступні податкові накладні: по ТОВ «Софор»: № 19 від 08.04.2013 року на суму ПДВ - 55 615,74 грн., № 80 від 30.04.2013 року на суму ПДВ - 34665,50 грн., № 77 від 30.04.2013 року на суму ПДВ - 47952,72 грн., № 15 від 13.05.2013 року на суму ПДВ - 30 922,54 грн., № 93 від 22.05.2013 року на суму ПДВ - 33 087,38 грн., № 91 від 22.05.2013 року на суму ПДВ - 33 688,56 грн., № 108 від 27.05.2013 року на суму ПДВ - 55868,57 грн.; по Комунальному автотранспортному підприємству № 273901 - від 25.04.2013 року на суму ПДВ - 8 542,03 грн.; по ТОВ «ЛК Енергомир» - № 10 від 31.05.2013 року на суму ПДВ - 7309,55 грн. (стор. 12 акту перевірки, а.с. 22 том 1).

Суд погоджується з даними висновками відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Пункт 201.6 статті 201 ПК України зазначає, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до п. 201.10 ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

На вимогу суду представник позивача не зміг надати жодного доказу на підтвердження факту наявності на момент проведення перевірки у ТОВ «Ростдорстрой» оригіналів вищезазначених податкових накладних про які йдеться в акті перевірки по операціям з придбання послуг по контрагентам: ТОВ «Софор», Комунальне автотранспортне підприємство № 273901 та ТОВ «ЛК Енергомир» .

При цьому, під час судового розгляду справи представник позивача надав копії податкових накладних лише по ТОВ «Софор», при цьому копії податкових накладних, виданих Комунальним автотранспортним підприємством № 273901 та ТОВ «ЛК Енергомир» представник позивача надати не зміг.

Згідно положень п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законом.

Відповідно до вимог п. 85.2 ст.85 ПК України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсягу всі документи, що належать до предмета перевірки або пов'язані з ним. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Суд не бере до уваги твердження представника позивача що до посадових осіб підприємства не було ніяких звернень під час проведення перевірки щодо відсутності будь-яких первинних документів та надання відповідних пояснень з цього приводу, оскільки під час планової перевірки саме на платника податків покладається обов'язок надати всі документи, що належать до предмета перевірки або пов'язані з ним, а посадові особи органів податкової служби не зобов'язані їх вимагати та відбирати пояснення з приводу їх відсутності.

Відповідно до п. 44.6 ст.44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Із системного аналізу наведеної норми випливає, що податковим законодавством передбачено лише одну обставину, за наявності якої платник податків має право не надавати первинні документи бухгалтерського та податкового органу - у разі їх виїмки або іншого вилучення правоохоронними органами.

Згідно п. 44.7 ст.44 ПК України у разі, якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ним після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надано документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті) та які повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення (абз.2 п.44.6 ст.44 ПК України).

У зв'язку з викладеними обставинами, суд приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним та не підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Також відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють зокрема чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, на підставі ст.10 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що спірні податкові повідомлення-рішення, прийняті відповідачем законно та обґрунтовано, а отже в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до ч. 7 ст. 6 Закон України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Суд вважає за необхідне, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», стягнути з позивача решту суми судового збору пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Ростдорстрой» до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування висновків акту № 6879/15-53-22-06/33658865 від 14.11.2014 року, скасування податкових повідомлень-рішень № та № - відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Ростдорстрой» (), адреса: 65009, м. Одеса, вул. Генуезька, 1-А) на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 4 384,80 гривень (чотири тисячі триста вісімдесят чотири грн. 80 коп.).

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Якщо апеляційну скаргу не буде подано в строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Вступна та резолютивна частина постанови складена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 26 лютого 2015 року.

Постанова у повному обсязі виготовлена 03 березня 2015 року.

Суддя С.О. Cтефанов

В задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Ростдорстрой» до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування висновків акту № 6879/15-53-22-06/33658865 від 14.11.2014 року, скасування податкових повідомлень-рішень № та № - відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Ростдорстрой» (), адреса: 65009, м. Одеса, вул. Генуезька, 1-А) на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 4 384,80 гривень (чотири тисячі триста вісімдесят чотири грн. 80 коп.).