Справа № 826/15895/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 лютого 2015 року № 826/15895/14

Судді Окружного адміністративного суду міста Києва у складі головуючого судді Келеберда В. І., суддів Данилишина В. М., Качура І. А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Міністерства внутрішніх справ України

провизнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі
Обставини справи:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з вимогами про визнання незаконним та скасування наказ Міністерства внутрішніх справ України № 1035 від 13.09.2014 та про поновлення позивача на роботі в Міністерстві внутрішніх справ України на посаді заступника начальника Департаменту організації діяльності підрозділів міліції особового призначення - начальника відділу планування та координації спеціальних заходів Міністерства внутрішніх справ України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуваний наказ не ґрунтуються на дійсних обставинах справи. На думку позивача посилання в оскаржуваному наказі на факт самовільного виїзду на приватному автомобілі та хизування належністю до органів внутрішніх справ, порушення Правил дорожнього руху та створення перешкод транспортним засобам, що рухались в попутному напрямі є помилковими. Також невірними є висновки про створення аварійної ситуації на дорозі та провокація конфлікту з іншими учасниками дорожнього руху, під час якого позивач демонстрував автоматичний пістолет Стечкіна, здійснивши декілька пострілів, спричинивши двом громадянам та собі вогнепальні поранення різного ступеня тяжкості. Позивач зазначає по порушення відповідачем Порядку проведення службового розслідування в органах внутрішніх справ України, оскільки позивач був позбавлений можливості взяти участь у його проведенні, надавати детальні пояснення, робити заяви, а тому висновки такого розслідування не можуть бути підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення з органів внутрішніх справ.

Також у додаткових поясненнях представник позивача зазначав про необґрунтованість висновків відповідача про порушення ОСОБА_1 Настанови по службі озброєння в органах внутрішніх справ і вищих навчальних закладах МВС України, затвердженої наказом МВС України від 15.04.1995 № 233, оскільки позивач був фактично позбавлений можливості здати наявну у нього вогнепальну зброю у зв'язку з направленням батальйону патрульної служби міліції особливого призначення у зону проведення АТО у повному складі. Крім того, оскаржуваний наказ винесено у період тимчасової непрацездатності позивача, чим порушено ч. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач - Міністерство внутрішніх справ України - заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні за згодою сторін ухвалено про продовження розгляду справи у письмовому провадженні на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 на час виникнення спірних правовідносин проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника Департаменту організації діяльності підрозділів міліції особливого призначення - начальника відділу планування та координації спеціальних заходів Міністерства внутрішніх справ України.

З матеріалів справи вбачається, що пунктом 1 наказу МВС України від 13.09.2014 року №1035 "Про надзвичайну подію за участю працівника Департаменту організації діяльності підрозділів міліції особливого призначення» за порушення службової дисципліни, безвідповідальне ставлення до виконання службових обов'язків, ст. 2, 10 Закону України «Про міліцію», Присяги працівника органів внутрішніх справ України, Настанови по службі озброєння в органах внутрішніх справ і вищих навчальних закладах МВС України, затвердженої наказом МВС України від 15.04.1995 № 233 та п. 8.10 Інструкції із забезпечення контролю за обліком, зберіганням, видачею й прийманням вогнепальної зброї, боєприпасів до неї та спеціальних засобів у чергових частинах органів та підрозділів внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 27.03.2008 № 141 полковника міліції ОСОБА_1, заступника начальника Департаменту організації діяльності підрозділів міліції особливого призначення - начальника відділу планування та координації спеціальних заходів МВС України звільнено з органів внутрішніх справ (т. 2 а. с. 8).

На підставі зазначеного вище наказу наказом МВС України від 24.09.2014 № 1930 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України на підставі п. 64 «є».

Судом встановлено, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача став висновок службового розслідування, яким встановлено, що 04.09.2014 об 17.20 до чергової частини Гощанського РВ ЛВС України в Рівненській області по спецлінії « 102» надійшло повідомлення стосовно застосування зброї невідомою особою на трасі Київ-Чоп, внаслідок чого було завдано поранення декільком особам. Перевіркою обставин повідомлення було виявлено, що водій «Мерседес Е-220», номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_1 рухаючись з м. Рівне в напрямку м. Київ, внаслідок свідомого блокування руху автомобілів «ДАФ» (н. з. НОМЕР_2) та автомобіля «Фольксваген Т-5», (н.з. НОМЕР_3), створив аварійну ситуацію, на усні зауваження водіїв витягнув предмет зовні схожий на пістолет та почав їм погрожувати. Після цього водії вказаних транспортних засобів зупинилися на узбіччі траси для вирішення конфлікту з приводу дотримання Правил дорожнього руху. Одразу після зупинки ОСОБА_1 дістав зброю та відкрив вогонь по водію та пасажиру «Фольксваген Т-5», які наближались до нього для вирішення конфлікту. Згідно протоколу огляду місця події від 04.09.2014 ОСОБА_1 було зроблено 12 пострілів, внаслідок чого було завдано поранення водію «Фольксваген Т-5», ОСОБА_4, пасажиру «Фольксваген Т-5», ОСОБА_5 Крім того, внаслідок необережного поводження зі зброєю ОСОБА_1 поранив себе у стегно. В подальшому пасажири «Фольксваген Т-5» ОСОБА_5 та ОСОБА_5 скрутили ОСОБА_1, відібравши зброю та викликали міліцію та карету швидкої допомоги. Після прибуття на місце події зброя була вилучена, а поранених госпіталізовано до Рівненської обласної клінічної лікарні. За фактом застосування ОСОБА_6 вогнепальної зброї з хуліганських мотивів та з метою заподіяння тілесних ушкоджень прокуратурою Рівнененської області було відкрито кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_1 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. Також було встановлено, що позивач самовільно без дозволу керівництва, залишив місце служби та виїхав до Рівненської області із застосуванням бойової вогнепальної зброї пістолет АПС № АС 827. Крім того, в порушення п. 2.15 Настанови по службі озброєння в органах внутрішніх справ і вищих навчальних закладах МВС України не здав отриману зброю на склад УМЗ ГУМВС України в Київській області.

На підставі викладеного, висновком службового розслідування за фактом надзвичайної події за участю працівника ДОДПМОП МВС України полковника міліції ОСОБА_1, позивач підлягав звільненню з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни, згідно зі статтею 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української СРСР.

Тобто, оскаржуваним наказом позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог Інструкції із забезпечення контролю за обліком, зберіганням, видачею й прийманням вогнепальної зброї, боєприпасів до неї та спеціальних засобів у чергових частинах органів та підрозділів внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 27.03.2008 № 141 та Настанови по службі озброєння в органах внутрішніх справ і вищих навчальних закладах МВС України, затвердженої наказом МВС України від 15.04.1995 № 233, а тому суду належить встановити правомірність прийнятого відповідачем рішення на підставі, викладених у висновку службового розслідування фактів.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначається Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 № 3460-IV (далі - Закон № 3460).

Статтею 5 Закону № 3460, передбачено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до статті 12 Закону № 3460 на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно наказу № 405 о/с від 25.05.2014 ОСОБА_1 було прийнято на службу до органів внутрішніх справ на посаду заступника командира батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» при ГУМВС України в Київській області.

27.05.2014 позивач прийняв присягу працівника органів внутрішніх справ.

09.06.2014 позивач подав рапорт на закріплення за ним табельної вогнепальної зброї, який задоволено 10.07.2014 у зв'язку з направленням особового складу батальйону «Миротворець» у зону проведення АТО.

11.07.2014 ОСОБА_1 у зв'язку з виїздом у зону проведення антитерористичної операції отримав табельну вогнепальну зброю - пістолет АПС № НОМЕР_4, 5 магазинів та 100 набоїв до нього, а також автоматичну зброю - АКМ НОМЕР_5.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.07.2014 № 1327 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника Департаменту організації діяльності підрозділів міліції особливого призначення - начальника відділу планування та координації спеціальних заходів Міністерства внутрішніх справ України.

Єдиний порядок контролю за обліком, зберіганням, закріпленням, видачею й прийманням табельної та переданої на тимчасове зберігання вогнепальної зброї, вилученої, добровільно зданої, знайденої зброї, боєприпасів і спеціальних засобів, зброї і боєприпасів, які долучені до кримінальних справ як речові докази в органах і підрозділах внутрішніх справ визначений Інструкцією із забезпечення контролю за обліком, зберіганням, видачею й прийманням вогнепальної зброї, боєприпасів до неї та спеціальних засобів у чергових частинах органів та підрозділів внутрішніх справ України, яка затверджена Наказом МВС України від 27.03.2008 № 141 (далі - Інструкція № 141).

Згідно п.п. 8.1 п. 8 Інструкції № 141 табельна вогнепальна зброя й боєприпаси закріплюються за особами, які прийняли Присягу працівників органів внутрішніх справ України, закінчили навчальні заклади МВС України та пройшли початкову підготовку і допущені до самостійного несення служби, а також склали заліки зі знання заходів безпеки при поводженні з озброєнням, підстав і порядку його застосування й використання, матеріальної частини зброї і практичної стрільби.

Відповідно до п.п 8.4 п. 8 вказаної Інструкції відповідальний за озброєння видає працівникові, за яким закріплена особиста табельна зброя й боєприпаси, картку-замісник, спорядження для відкритого чи прихованого носіння зброї, а також приладдя для догляду за матеріальною частиною.

З матеріалів справи вбачається, що на вогнепальну зброю - пістолет АПС № НОМЕР_4 було оформлено карту-замісник від 11.07.2014 № 150.

Згідно п. 8.10 Інструкції № 141 у разі переміщення по службі в інший підрозділ або звільнення зі служби працівники зобов'язані здати закріплену за ними табельну вогнепальну зброю й боєприпаси до чергової частини, а спеціальні засоби, картку-замісник форми № 18 та відповідне спорядження - відповідальному за озброєння, про що робляться відмітки у відповідних облікових документах.

Також, обов'язок передачі справ протягом місяця та прибуття до нового місця проходження служби особою, яка призначена на посаду в іншому органі внутрішніх справ передбачений п. 40 Положення.

Відповідно до п. 2.15 Настанови при відбутті працівника з підрозділу (хоча б і в межах МВС, ГУМВС, УМВС, при переведенні або звільненні зі служби) озброєння та боєприпаси підлягають здачі на склад за місцем одержання.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось позивачем, після призначення ОСОБА_1 на посаду заступника начальника Департаменту організації діяльності підрозділів міліції особливого призначення - начальника відділу планування та координації спеціальних заходів Міністерства внутрішніх справ України пістолет АПС № НОМЕР_4 ним до складу УМЗ ГУМВС України в Київській області не був зданий.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Крім того, згідно з статтею 7 Закону № 3460 службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють. Таким чином, працівники органів внутрішніх справ повинні дотримуватися дисципліни як і під час проходження служби, так і позаслужбовий час.

При цьому суд зазначає, що сам факт не здачі вищевказаної вогнепальної зброї до складу УМЗ ГУ МВС України в Київській області не може бути підставою для накладення найсуворішого виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення позивача з органів внутрішніх справ, проте її використання під час надзвичайної події за участю позивача, яка сталася 04.09.2014, що призвело до вогнепальних поранень різних ступенів тяжкості, що згідно пояснень позивача від 05.09.2014 ним не заперечувалось, суд вважає грубим порушенням службової дисципліни в позаслужбовий час.

Статтею 14 Закону № 3460 встановлено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Враховуючи викладене, суд вважає, що зазначені дії позивача призвели до порушення службової дисципліни та є несумісними з перебуванням на службі в органах внутрішніх справ України, а тому суд приходить до висновку про правомірність прийнятого відповідачем рішення щодо звільнення позивача з посади за порушення службової дисципліни.

Щодо тверджень позивача про необґрунтованість висновків відповідача в частині порушення вказаних вище норм у зв'язку з направленням БПСМОП «Миротворець» у зону проведення АТО у повному складі разом із черговою частиною, складом озброєння та особою яка відповідала за прийом, видачу і зберігання зброї та як наслідок позивач був позбавлений можливості в подальшому здати наявну у нього вогнепальну зброю суд вказує про наступне.

Згідно пп. 8.8 п. 8 Інструкції № 141 категорично забороняється носіння табельної вогнепальної зброї, боєприпасів, спеціальних засобів без використання відповідного спорядження, демонстрування їх оточуючим (за винятком випадків, передбачених чинним законодавством), а також передача іншим особам.

Табельна вогнепальна зброя, боєприпаси і спеціальні засоби в разі носіння їх працівниками, одягненими в цивільний одяг, повинні бути прихованими від оточуючих і виключати можливість їх крадіжки чи насильного вилучення.

Як вбачається з матеріалів справи, факт наявності вказаної вогнепальної зброї та здійснення пострілів з неї підтверджується протоколом огляду місця події від 04.09.2014, яка сталася на трасі Київ-Чоп, в районі села Бабин Гощанського району Рівненської області, складеним слідчими Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області Кральковським В. В. (т. 2 а. с. 49).

Відповідно до ст. 7 Закону № 3460 органів внутрішніх справ у разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд звертає увагу, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що він вчинив всі необхідні дії щодо здачі вогнепальної зброї - пістолет АПС № НОМЕР_4 з урахуванням вимог п. 2.15 Настанови по службі озброєння в органах внутрішніх справ і вищих навчальних закладах МВС України. Крім того, факт добровільної не здачі вказаної вогнепальної зброї позивачем не заперечувався.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про міліцію" діяльність міліції будується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, взаємодії з трудовим колективом, громадськими організаціями й населенням.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про міліцію" ніякі виняткові обставини або вказівки не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції.

Також, суд вважає, що позивачем порушено присягу працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету міністрів України від 28.12.1991 №382, відповідно до якої позивач, зокрема, зобов'язався з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ.

Твердження позивача стосовно порушення відповідачем Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, яка затверджена наказом МВС України від 12.03.2013 № 230 (далі Інструкція № 230) в частині позбавлення ОСОБА_1 права брати участь у службовому розслідуванні, давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування, а також висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи, яка його проводить, спростовуються матеріалами справи.

Права особи, стосовно якої проводиться службове розслідування передбачені п. 6.3 Інструкції № 230 відповідно до якої дана особа має право: отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування (п. 6.3.1), брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування (6.3.2), висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка(і) його проводить(ять) (6.3.3) відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України (6.3.4. ), за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України (6.3.5), оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України (6.3.6.).

Так, зокрема в матеріалах справи наявна копія пояснень ОСОБА_1 відібраних заступником начальника УІОС ДКЗ МВС України Невінчаним В. М. від 05.09.2014р. за підписом позивача та підтвердженням правильності записаних пояснень зі слів ОСОБА_1 (т. 2 а. с. 25-26) Крім того, вважаючи надані пояснення поверхневими, з огляду на приписи п. 6.3.2 та 6.3.3 наведеної Інструкції позивач не був позбавлений права подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування в тому числі і додаткові пояснення, а тому зазаначені твердження є необґрунтованими.

Також, суд вважає безпідставним посилання позивача на порушення відповідачем положень ч. 3 ст. 40 КЗпП України в частині винесення оскаржуваного наказу в період тимчасової непрацездатності ОСОБА_1, яка тривала в період з 04.09.2014 по 12.11.2014, що позивач підтверджує виписаними епікризами, виходячи з наступного.

Порядок і умови видачі, продовження та обліку документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, здійснення контролю за правильністю їх видачі визначено Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затверджену наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2001 № 455 (далі - Інструкція № 455).

Відповідно до п. 1.1 вказаної Інструкції тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється (п. 1.2 Інструкції № 455).

Позивачем не було долучено до матеріалів справи листки непрацездатності, які засвідчують факт тимчасової непрацездатності позивача в період винесення оскаржуваного наказу. Проте, судом оглянуті копії епікрізів, згідно яких позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в період з 04.09.2014 по 05.09.2014 (а. с. 121) та з 29.09.20014 по 13.10.2014 (а. с. 124), при цьому оскаржуваний наказ винесено 13.09.2014, а тому твердження позивача про винесення наказу № 1035 від 13.09.2014 в період його тимчасової непрацездатності є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Вищенаведене свідчить про те, що в діях відповідача при винесенні оскаржуваного наказу не виявлено порушень вказаних норм законодавства, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись вимогами ст. ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 254 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені статтями 185-187 КАС України.

Головуючий суддя В.І. Келеберда

Судді В.М. Данилишин

І.А. Качур