Справа № 2а-7990/11/2670
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2015 р. м. Київ К/800/37241/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Адідас-Україна»

на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2014

та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.08.2011

у справі № 2а-7990/11/2670

за позовом Дочірнього підприємства «Адідас-Україна»

до Окружної державної податкової служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Адідас-Україна» звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № /0 від 04.10.2010 та № /1 від 23.12.2010 Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків, правонаступником якої є Окружна державна податкова служба - Центральний офіс з обслуговування великих платників податків Державної податкової служби.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.08.2011, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2014, в задоволенні позову відмовлено, з підстав правомірності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій; прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідач в запереченнях на касаційну скаргу просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, як такі, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеної документальної невиїзної перевірки ДП «Адідас-Україна» з питання формування податкового кредиту з податку на додану вартість за квітень 2010 року по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтент-К», складено акт № 459/41-40/24251899 від 20.09.2010, в якому зафіксовано порушення: пп. пп. 7.2.3, 7.2.4, 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено суму податку на додану вартість за квітень 2010 року в розмірі 257 851 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № /0 від 04.10.2010 про визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 386 777 грн., в т.ч.: 257 851 грн. основного платежу та 128 926 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

За результатами адміністративного оскарження відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № /1 від 23.12.2010 про визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 386 776 грн., в т.ч.: 257 851 грн. основного платежу та 128 925 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Висновок податкового органу, викладений в акті перевірки ґрунтується на тому, що оскільки продавець не задекларував податкові зобов'язання, то відповідно податкові накладні видані з порушенням приписів чинного законодавства, тому вказані накладні не можуть включатися платником (покупцем) до податкової звітності.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що розмір податкового зобов'язання ТОВ «Інтент-К» - продавця товарів (послуг) по господарських операціях, проведених з кожним контрагентом-покупцем у окремому звітному періоді, має дорівнювати розміру податкового кредиту такого покупця, задекларованого за такий звітний період, що передбачає відображення покупцем отриманої податкової накладної у реєстрі отриманих податкових накладних цього звітного періоду.

Висновки судів попередніх інстанцій щодо неправомірного донарахування грошових зобов'язань з податку на додану вартість є передчасними та такими, що зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин у справі.

Статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх доводів щодо неправомірності формування позивачем податкового кредиту податковий орган вказав, що ДП «Адідас-Україна» було неправомірно включено до податкового кредиту суму податку на додану вартість по правовідносинах з ТОВ «Інтент-К» в розмірі 257 851 грн., яка на момент зазначених правовідносин, не була підтверджена даним контрагентом в податковій декларації за квітень 2010 року, тобто не було визначено податкове зобов'язання для сплати до Державного бюджету.

Проте, судами обох інстанцій не враховано, що Закон України «Про податок на додану вартість», яким регулювались спірні правовідносини, право на податковий кредит ставив в залежність від наявності у платника податкової накладної, виданої на реально отриманий товар (роботи, послуги) контрагентом, який зареєстрований платником податку на додану вартість, а порушення контрагентом вимог законодавства з оподаткування не мало впливу на право такого платника сформувати податковий кредит з податку на додану вартість, за умови дотримання останнім вимог законодавства щодо формування такого кредиту.

В даному випадку судами не було досліджено питання щодо фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом - ТОВ «Інтент-К», а саме: руху активів у процесі здійснення таких господарських операцій; спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; зв'язку між фактом придбання товарів (робіт, послуг) і господарською діяльністю платника податку, оскільки включенню до складу податкового кредиту підлягають лише суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), що підлягають використанню у господарській діяльності платника податку; дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту з податку на додану вартість; встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість в ціні товарів (робіт, послуг), що придбані платником податку.

Для вирішення спору важливе значення має встановлення факту реєстрації та перебування контрагента платника податку в стані платника податку на додану вартість, що надає право такому платнику видавати податкові накладні, які є підставою для формування податкового кредиту.

Лише за встановлення зазначених обставин можливе прийняття законного та обґрунтованого судового рішення.

Крім того, судами попередніх інстанцій не враховано положень пп. 6.4.1 п. 6.4 ст. 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» при вирішенні позовних вимог щодо податкового повідомлення-рішення № /0 від 04.10.2010.

Згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За вказаних обставин, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку про необхідність скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді слід взяти до уваги вищезазначене та прийняти законне і обґрунтоване рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права, надати належну правову оцінку обставинам у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Адідас-Україна» задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2014 та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.08.2011 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч. 6 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний