Справа № 826/12621/13-а
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

26 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Гром Л.М.

Міщука М.С.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи- підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції в Оболонському районі м. Києва Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі м. Києва Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення від 23 липня 2013 року № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач - Державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець Оболонською районною у м. Києві державною адміністрацією. Основним видом діяльності, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 28 січня 2013 року є допоміжна діяльність у сфері транспорту.

Державною податковою інспекцією у Оболонському районі м. Києва Державної податкової служби проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року.

За результатами перевірки складено Акт від 12 березня 2013 року № 249-17.2-05-НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 138.4 ст. 138, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у сумі, в т.ч. за 2011 рік на суму в розмірі 68 849,65 грн.

На підставі встановлених порушень, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 20 березня 2013 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 86 063,07 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі - 68 849,65 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 17 213,42 грн.

За результатами адміністративного оскарження, Головним управлінням Міндоходів у м. Києві прийнято рішення від 07 червня 2013 року № 155/Д/12-3-03, яким скаргу позивача задоволено частково. Податкове повідомлення-рішення від 20 березня 2013 року № Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва Державної податкової служби в частині суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 566,84 грн., основний платіж - 457,67 грн., штрафні санкції - 114,17 грн. - скасовано, а в іншій частині вказане податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Тобто, відповідачем було прийнято нове податкове повідомлення-рішення від 23 липня 2013 року № , у зв'язку з чим позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 85 496,23 грн., з яких за основним платежем в розмірі 68 396,98 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 17 099,05 грн.

Не погоджуючись з вищевказаним податковим повідомленням-рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

В силу п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат виробництва (обігу) згідно з розділом III цього Кодексу. Не належить до витрат фізичної особи-підприємця вартість придбаного рухомого і нерухомого майна, що підлягає державній реєстрації, у разі якщо таке майно придбано до державної реєстрації фізичної особи - суб'єктом підприємницької діяльності та/або не використовується в такій діяльності.

Пунктом 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, пп. 138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з п. 138.5, пп. 138.10.5, 138.10.6 п. 138.10, п.п. 138.11, 138.12 цієї статті, п. 140.1 ст. 140 і ст. 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у ст. 139 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 ст. 140, ст.ст. 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_3 (експедитор) було укладено договори транспортного експедирування з наступними контрагентами (замовниками): ТОВ «Біотрейд» (договір № 34/10 від 14 квітня 2010 року), ПрАТ «Індустріальні і дистрибуційні системи» (договір від 01 лютого 2011 року № 0180), ПАТ «ДПД Україна» (договір № 28/044/33 від 28 березня 2011 року), ДП «Кюне і Нагель» (договір № КН-24FC від 01 січня 2010 року), ТОВ «Полімонтаж Лайф» (договір №11/02Z від 01 січня 2011 року), ТОВ «Пегас-СК» (договір від 01 лютого 2011 року № 11/03Z), ТОВ «П.Г.К. (договір від 01 лютого 2011 року № П44/25», ТОВ «Укрпенополиєтилен-Київ» (договір №11/08Z від 01 вересня 2011 року), ТОВ «Діалог Діагностик» (від 01 червня 2011 року №11/06Z), ПП «Форт-М» (договір № 11/05Z від 10 травня 2011 року).

В якості доказів надання послуг за вищевказаними договорами позивачем долучено до матеріалів справи заявки на перевезення, податкові накладні, акти здачі-прийняття робіт, товарно-транспортні накладні, банківські виписки.

Судом встановлено, що на виконання вищевказаних договорів, між позивачем та ТОВ «Контелл» було укладено договір від 01 лютого 2011 року № 02/11 про експедиційне обслуговування, відповідно до якого позивач (замовник) доручає, а ТОВ «Контелл» (виконавець) зобов'язується надати замовнику комплекс організаційних та юридичних послуг пов'язаних з переміщенням вантажів замовника, а замовник зобов'язується оплачувати виконавцю обумовлену винагороду. За виконання експедиційних послуг, замовник виплачує виконавцю винагороду згідно рахунку - фактури або специфікації.

Згідно п.п. 2.1.1 п. 2.1 Договору, виконавець зобов'язується організувати перевезення вантажу замовника по узгодженому маршруту, в тому числі використовуючи послуги третіх осіб, при цьому відповідальність перед замовником за виконання договору несе виконавець.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що за виконання експедиційних послуг замовник виплачує виконавцю винагороду згідно рахунку-фактури або специфікації.

Матеріали справи свідчать, що ФОП ОСОБА_3 в податковому обліку відображено результати фінансово-господарських відносин з ТОВ «Контелл» і включено до складу валових витрат суму витрат на придбання послуг з експедиційного обслуговування в розмірі 406 150 грн., згідно вказаного Договору.

Так, на підтвердження розрахунків між сторонами позивачем надано банківські виписки ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та рахунки-фактури на оплату транспортно-експедиційних послуг.

Крім того, податкові зобов'язання між позивачем та ТОВ «Контелл» відображено у податкових накладних, виписаних ТОВ «Контелл», а виконання робіт за вищевказаним Договором підтверджується наданими позивачем актами здачі-прийняття (робіт).

Згідно договору від 01 лютого 2011 року № 02/11, ФОП ОСОБА_3 виступала експедитором та зобов'язувалась надавати замовнику (ТОВ «Контелл») комплекс організаційних та юридичних послуг, пов'язаних з переміщенням вантажів замовника.

При цьому, п. 2.1.1 вищевказаного Договору передбачено пошук транспортних засобів для перевезення вантажів та перевізників (юридичних або фізичних осіб, які взяли б на себе зобов'язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їх вантажу) для вищезгаданих замовників таких послуг у ФОП ОСОБА_3

Таким чином, ТОВ «Контелл» організовувало доставку вантажу, тобто здійснювало ряд дій, спрямованих на доставку вантажу замовників послуг ФОП ОСОБА_3 за пунктом призначення.

Так, згідно ст.ст. 1 та 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування. За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. У разі залучення експедитором до виконання його зобов'язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта.

Тобто, транспортно-експедиційні послуги є послугами саме щодо організації та забезпечення перевезення, а не послуги з перевезення.

При цьому, в наданих позивачем транспортних накладних замовником переважно виступає ФОП ОСОБА_3, що узгоджується із положеннями ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», а вантажовідправниками виступають клієнти позивача.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що у випадку коли експедитор лише організовує виконання послуг пов'язаних з перевезенням вантажів, то він не є перевізником, а надає посередницькі послуги за дорученням клієнта-замовника і за його рахунок, а тому у випадку надання послуг з організації та забезпечення перевезення вантажу наявність товарно-транспортних накладних не є обов'язковим.

Крім того, судом першої інстанції вірно взято до уваги той факт, що на підтвердження отримання послуг від ТОВ «Контелл» позивачем надано суду рахунки-фактури (з визначенням маршруту), акти здачі-прийняття робіт (наданні послуг), банківські виписки, податкові накладні.

При цьому, незначні недоліки в заповненні актів не є підставою для висновку про позбавлення юридичної сили та доказовості зазначеного первинного документа щодо наданих позивачу послуг.

З огляду на те, що витрати на доставку товару пов'язані з веденням власної господарської діяльності позивача та підтверджені належними первинними документами, які відповідно до Податкового кодексу України необхідні для формування валових витрат, такі витрати правомірно були включені позивачем до складу валових витрат.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що нарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 85 496,23 грн., з яких за основним платежем в розмірі 68 396,98 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 17 099,05 грн. є протиправним, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення правомірно скасоване судом.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 03.03.2015 року.

.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.