Справа № 2а-0370/1837/12
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року Справа № 143142/12

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Новомонтаж» на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 12.07.2012 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Новомонтаж» до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю «Новомонтаж» звернулося до суду з позовом до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 13.02.2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки податкового органу щодо нікчемності правочинів з ТзОВ «Промтехметал», ТзОВ «Крафт», ТзОВ «Комплектспецтрейдмарк», ТзОВ «Сталевий Дім» за 2 квартал 2011 року та ТзОВ «Оратанія-Буд» за 3 квартал 2011 року є безпідставним , оскільки вони суперечать нормам чинного законодавства та обставинам справи. Під час перевірки відповідачу було надано всі первинні документи, які є підставою для бухгалтерського і податкового обліку і підтверджують факт реального здійснення господарських операцій.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 12.07.2012 року позивачу в задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржило ТзОВ «Новомонтаж», яке в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд не врахував доводів позивача щодо правомірності включення до складу податкового кредиту сплачених сум податку на додану вартість по реальних господарських операціях з контрагентами, які на момент поставки товарів були включені до єдиного державного реєстру підприємств та зареєстровані платниками податку на додану вартість. Позивачем було подано документи первинного обліку на ствердження фактичного здійснення таких операцій. Суд безпідставно вважав відсутність товарно-супровідних документів, не взявши до уваги, що перевезення товарів здійснювалося силами позивача, який не формував витрат та податкового кредиту з вартості перевезень. Між позивачем та ТзОВ «Комплектспецтрейдмарк», ТзОВ «Оратанія-Буд» існували усні договори, тому відсутність письмових договорів не є підставою для відмови в позові. Суд безпідставно використав акти перевірки окремих контрагентів за періоди, які не відповідають часу господарських операцій з ними. Наявність рішень судів про задоволення позовів в справах за позовами підприємств, які мали господарські зв'язки з його контрагентами свідчить про реальність господарських операцій. Суд не врахував факту відмови в порушенні кримінальної справи проти посадових осіб позивача, що свідчить про правомірність формування витрат та податкового кредиту позивача з його контрагентами.

Особи, які беруть участь в справі, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, проте в судове засідання не прибули, що є підставою для її розгляду в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню підлягає з таких підстав.

У справі встановлено, що Новолинською ОДПІ проведена позапланова виїзна перевірка ТзОВ «Новомонтаж» щодо взаємовідносин та взаєморозрахунків з ТзОВ «Промтехметал», ТзОВ «Крафт», ТзОВ «Комплектспецтрейдмарк», ТзОВ «Сталевий Дім» за 2 квартал 2011 року та ТзОВ «Оратанія-Буд» за 3 квартал 2011 року про що складено акт від 06.02.2012 року № 127/12/2301/37018563.

Податковий орган прийшов до висновку про нікчемність правочинів, укладених ТзОВ «Новомонтаж» з ТзОВ «Промтехметал», ТзОВ «Крафт», ТзОВ «Комплектспецтрейдмарк», ТзОВ «Сталевий Дім» та ТзОВ «Оратанія-Буд», оскільки. перевіркою встановлено порушення позивачем вимог статей 203, 215, 216, 228 статей 662, 655, 656 Цивільного кодексу України в момент вчинення правочинів, які не були спрямованими на реальне настання наслідків, що обумовлені ними.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 185.1 статті 185, пункту 198.2, пункту 198.3 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього в сумі 35022 грн., а також порушення підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14, статті 22, 23, статті 134, пункту 138.4 статті 138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 40276 грн.

На підставі акту перевірки від 06.02.2012 року № 127/12/2301/37018563 Нововолинською ОДПІ винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення № від 13.02.2012 року про донарахування позивачу податку на прибуток підприємств в сумі 40276,00 грн. та № від 13.02.2012 року про донарахування податку на додану вартість в сумі 35022,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 4869,75 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення позивач оскаржив в адміністративному порядку, проте, рішеннями ДПС у Волинській області № 671/10/10-206 від 12.03.2012 року та ДПС України № 8921/6/10-2115 від 25.05.2012 року первинна та повторна скарги ТзОВ «Новомонтаж» були залишені без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач довів правомірність винесених у зв'язку із порушенням ТзОВ «Новомонтаж» податкового законодавства податкових повідомлень-рішень від 13.02.2012 року № та № .

З такими висновками суду колегія суддів погодитися не може.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з підпунктом «а» п. 198.1 статті 198 ПК України, виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Не відносяться до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.6. цієї статті, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст. 201 ПК України).

При цьому, згідно зі статтею 201.8 ПК України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України у цьому розділі об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно пункту 135.1. статті 135 цього ж Кодексу доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Пункт 135.2. статті 135 Кодексу вказує, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Тому будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з ПДВ навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

З матеріалів справи видно, що між ТзОВ «Новомонтаж» та ТзОВ «Крафт ЛВ», ТзОВ «Сталевий Дім», ТзОВ «Промтехметал» були укладені договори поставки відповідно: №79/05 від 05.05.2011 року, №92/06 від 01.06.2011 року, №ДГ-99 від 11.05.2011 року.

Відповідно до пункту 1.1. даних договорів постачальники зобов'язувалися поставляти та передавати у власність позивача як покупця матеріал з металу, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити товар. Згідно з умовами пункту 1.2 договорів №79/05 від 05.05.2011 року та №92/06 від 01.06.2011 року найменування товару, ціна за одиницю товару по позиціях вказується у рахунках-фактурах та видаткових накладних.

При цьому умови замовлення, порядок поставки, приймання-передачі товару визначені розділом 3 вищевказаних договорів. Поставка товару, його передача і отримання покупцем по назві, асортименту, кількості здійснюється за заявкою покупця. Передача товару оформляється шляхом підписання видаткової накладної.

Згідно з умовами пункту 3 договору №ДГ-99 від 11.05.2011 року ціна товару вказується у рахунках. Порядок поставки, приймання-передачі товару визначені розділами 4-5 даного договору. Доставка товару здійснюється постачальником , який в момент оплати товару зобов'язаний передати покупцю рахунок і податкову накладну, а на момент доставки - накладну. Пунктом 5.2. умов договору визначено, що приймання-передача товару проводиться представниками сторін у відповідності з вимогами Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю і якістю, №П-6, №П-7.

ТзОВ «Новомонтаж» по операціях з придбання товарів у ТзОВ «Комплектспецтрейдмарк» та ТзОВ «Оратанія-Буд» придбавало товари (круги, листи, сталеві труби, кутники).

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що поставка товару (кругів, листів, сталевих труб, кутників) від продавців до покупця підтверджується відповідними первинними документами: рахунками-фактурами, накладними, видатковими та податковими накладними, наявними в матеріалах справи , та вважав встановленим те, що розрахунки між сторонами були проведені у безготівковій формі згідно із платіжними дорученнями.

Позивач доводить, що факт використання придбаних в контрагентів товарів в господарській діяльності стверджується тим, що при укладенні договорів він перевірив наявність реєстрації його контрагентів платниками податку на додану вартість, факт отримання товарів підтверджується видатковими накладними, податковий кредит сформовано на підставі податкових накладних, вартість товарів оплатив на підставі рахунків-фактур. Придбані матеріали були розміщені на складі та видані з метою перероблення та реалізації, що стверджується оборотно-сальдовими відомостями. Ці доводи позивача в справі не спростовані.

Витрати по спірних господарських операціях були віднесені до валових, а на підставі виданих податкових накладних було сформовано податковий кредит.

Суд першої інстанції вважав, що ні в ході перевірки, ні в судовому засіданні позивач на надав товарно-супровідних документів на підтвердження транспортування товару від ТзОВ «Крафт ЛВ», ТзОВ «Промтехметал», ТзОВ «Комплектспецтрейдмарк», ТзОВ «Сталевий Дім» та ТзОВ «Оратанія-Буд» та актів прийому-передачі продукції на підтвердження отримання товару від продавця ТзОВ «Промтехметал» у відповідній кількості та належної якості.

При цьому не врахував, що згідно укладених договорів доставка товарів покупцю здійснювалася постачальниками, а позивач не формував податковий кредит та валові витрати з вартості перевезень. Дотримання вимог закону щодо наявності товарно-транспортної накладної є обов'язковим для перевізників, які у випадку порушення його вимог є суб'єктами юридичної відповідальності. З врахуванням фактичної наявності придбаних товарів, їх переробки та реалізації продукції позивачем слід прийти до висновку, що відсутність товарно-транспортних накладних не є переконливим доказом безтоварності операцій.

Відсутність акту приймання-передачі товарів не є підставою для визнання поставок не реальними, оскільки, як видно з матеріалів справи, в кожному випадку поставки складалася видаткова накладна як первинний документ, яка передбачалася договорами, що відповідає закону.

Посилання податкового органу та суду на ту обставину, що позивачем не подано письмових договорів з контрагентами - ТзОВ «Оратанія-Буд» та ТзОВ «Комплектспецтрейдмарк», що свідчить про нікчемність правочинів, є безпідставними, оскільки взаємні права та обов'язки позивача з цими контрагентами виникли з договорів, укладених в усній формі, які виконані сторонами реально, що стверджено документально.

Всупереч вимогам п. 6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 року № 984, податковий орган до спірних висновків дійшов на підставі даних системи автоматизованого співставлення податкового зобов'язання та податкового кредиту , актів інших податкових органів щодо перевірки контрагентів позивача.

Суд не врахував, що окремі акти перевірок не охоплювали періоду господарських зв'язків позивача з контрагентами (перевірка ТзОВ «Оратанія-Буд» охоплювала період з 1.04.2011 року по 31.05.2011 року, в той час, як господарські операції з цим контрагентом мали місце в серпні-вересні 2011 року, господарські операції позивача з ТзОВ «Сталевий дім» мали місце в серпні-вересні 2011 року, а податкова перевірка контрагента проведена за червень 2011 року).

Прийняте податкове повідомлення-рішення щодо іншого платника на підставі акту перевірки ТзОВ «Промтехметал» від 6.07.2011 року, на який посилається відповідач та суд, скасоване в судовому порядку (Ухвала ВАСУ від 09.04.2013 року в справі К/9991/18529/12).

Отже, факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами підтверджується наявними в матеріалах справи податковими накладними, виписаними позивачу його контрагентами, документами первинного обліку, акт перевірки не містить жодних зауважень щодо їх змісту та інформації про відсутність статусу платника податку у контрагентів позивача станом на дату їх виписки.

Доводи відповідача про нікчемність правочинів, укладених між позивачем та ТзОВ «Промтехметал», ТзОВ «Крафт», ТзОВ «Комплектспецтрейдмарк», ТзОВ «Сталевий Дім» за 2 квартал 2011 року та ТзОВ «Оратанія-Буд» за 3 квартал 2011 року, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту розірвання, визнання недійсними чи не укладення вказаних правочинів.

Відповідачем в суді попередньої інстанції не було надано належних та допустимих доказів нікчемності договорів, фіктивної господарської діяльності контрагентів позивача, безтоварності господарських операцій, відсутність зв'язку укладених правочинів з господарською діяльністю позивача.

Суд першої інстанції розглянув спір з порушенням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової про задоволення позову з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст.ч.3 ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Новомонтаж» задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 12.07.2012 року в справі № 2а/0370/1837/12 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати неправомірними та скасувати податкові повідомлення-рішення Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції № від 13.02.2012 року та № від 13.02.2012 року.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : А.І. Рибачук

Д.М. Старунський