Справа № 826/17468/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 лютого 2015 року 09:10 № 826/17468/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Мальчик І.Ю.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Місяць В.В.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби зовнішньої розвідки України, Голови Служби зовнішньої розвідки України про визнання протиправним та скасування наказу, скасування рішення про накладення дисциплінарного стягнення, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 до Служби зовнішньої розвідки України, Голови Служби зовнішньої розвідки України про визнання протиправним та скасування наказу, скасування рішення про накладення дисциплінарного стягнення, зобов'язання вчинити дії, мотивуючи позовні вимоги тим, що проведення службового розслідування призначено безпідставно, з порушенням чинного законодавства, а дисциплінарне стягнення накладено неправомірно.

В позовній заяві позивач просить суд (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог) визнати протиправним та скасувати наказ Голови СЗР України №779-ос від 14.11.2014 року в частині притягнення мене, ОСОБА_1, до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення «ДОГАНА»; зобов'язати Службу зовнішньої розвідки України виключити з службових документів та особової справи військовослужбовця ОСОБА_1 записи про накладення дисциплінарного стягнення на підставі наказу Голови СЗР України №779-ос від 14.11.2014 року; зобов'язати Службу зовнішньої розвідки України утриматись від дій пов'язаних з реалізацією рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 від 24.04.2014 року, щодо звільнення останньої.

В судовому засіданні позивач та представник позивача просили суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідачів в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши при цьому, що службове розслідування призначене за наявності законних на те підстав, а дисциплінарне стягнення застосоване до позивача в межах законодавчо визначеного строку.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

23.04.14 р. позивач звернулась до Голови СЗР України із рапортом щодо звільнення з військової служби відповідно до пп. «а» п. 66 (за власним бажанням) Положення про проходження військової служби в СЗР України.

08.05.14 р. ОСОБА_1 звернулась із заявою щодо відкликання рапорту від 24.04.14 р. про звільнення з дійсної військової служби за п.п. «а» п. 66 (за власним бажанням) Положення, за наслідками розгляду якої позивачу 16.06.14 р. повідомлено про відсутність в чинному законодавстві механізму відкликання рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою з'ясування обставин, викладених в зверненнях ОСОБА_1 від 26.10.14 р. та 07.07.14 р., Головою Служби зовнішньої розвідки України 03.09.2014 року видано наказ №288/ДСК «Про призначення службового розслідування» відповідно до Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Службі зовнішньої розвідки України.

Висновком за результатами службового розслідування стосовно полковника ОСОБА_1, затвердженого Головою Служби зовнішньої розвідки України 29.10.2014 року, встановлено, що за порушення військової дисципліни, яке виявилось у порушенні вимог статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вимог статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вимог пунктів 3.6 і 4.5 Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію, у Службі зовнішньої розвідки України, затвердженої наказом Голови СЗРУ від 21.05.2007 №84/ДСК, відповідно до ст.. 45 та 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, полковника ОСОБА_1, у розпорядженні директора 3 департаменту за посадою начальника відділу оголосити догану.

Наказом Голови Служби зовнішньої розвідки України №779-ос від 14.11.2014 року «Про накладення дисциплінарного стягнення» за порушення військової дисципліни, що полягало у недотриманні вимог статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вимог статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вимог пунктів 3.6 і 4.5 Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію, у Службі зовнішньої розвідки України, затвердженої наказом Голови СЗРУ від 21.05.2007 №84/ДСК, і виявилось у створенні передумов до витоку службової інформації у Службі зовнішньої розвідки України, накласти на полковника ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення - догана.

Позивач, вважаючи застосування щодо неї дисциплінарного стягнення протиправним, звернувся до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Сутність військової дисципліни, обов'язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03. 1999 року N 551-XIV (далі - Закон №551-XIV).

Відповідно до ст. 1 Закону №551-XIV військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов'язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Пунктом 4 Закону №551-XIV визначено, що військова дисципліна зобов'язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Загальні обов'язки військовослужбовців передбачені статтею 11 Закону України від 24 березня 1999 року N 548-XIV, яким затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України.

Так, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов'язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов'язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов'язок; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов'язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов'язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

При цьому, згідно ст. 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення службового розслідування стосовно полковника ОСОБА_1 встановлено, що відповідно до акту експертизи, затвердженого Головою СЗР України 26.09.2014 р. у документі №1 містяться відомості про виданий в СЗРУ розпорядчий акт - наказ Голови СЗРУ від 06.05.2014 р. №344-ос, які підпадають під дію пункту 6.1 Переліку №275 і за своїм правовим режимом відносяться до службової інформації.

Відповідно до вимог п. 3.6 Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію, у Службі зовнішньої розвідки України, затвердженої наказом Голови СЗРУ від 21.05.2007 №84/ДСК, передача документів, що містять службову інформацію, а також тих, що підлягають реєстрації, на доповідь, для ознайомлення й виконання, надсилання їх адресатам без взяття на облік забороняється.

Згідно п. 4.5 зазначеної Інструкції необхідність проставлення грифа «Для службового користування» на документі визначається виконавцем та особою, яка підписує документ, на виданні - автором (укладачем) і керівником, який підписав видання до друку, на підставі Переліку відомостей, які містять службову інформацію, у Службі зовнішньої розвідки України.

Крім того, з висновку за результатами службового розслідування вбачається, що позивачем не заперечується факт виготовлення документу №1 здійснювала на власному ПЕОМ, у себе вдома, зазначивши у ньому відомості про розпорядчі акти, які згідно Переліку №275 відносяться до службової інформації та з урахуванням наведеного вище є порушеннями вимог Інструкції №84/ДСК.

Суд зазначає, що відповідачем встановлено, що позивач, надіславши документ №1, що містить службову інформацію і підлягає реєстрації, без взяття його на облік, та не визначивши як виконавець документу №1, необхідність проставлення на ньому грифу «Для службового користування» на підставі Переліку відомостей, які містять службову інформацію, у Службі зовнішньої розвідки України, створила передумови до витоку службової інформації у Службі зовнішньої розвідки України.

Зазначене в сукупності свідчить про порушення позивачем обов'язків військовослужбовця та військової дисципліни, що є підставою для накладення дисциплінарного стягнення.

При цьому, відповідно до п.п. 83, 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно п. 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов'язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України.

Оскільки позовна вимога щодо зобов'язання Служби зовнішньої розвідки України виключити з службових документів та особової справи військовослужбовця ОСОБА_1 записи про накладення дисциплінарного стягнення на підставі наказу Голови СЗР України №779-ос від 14.11.2014 року є похідною від тієї, підстав для задоволення якої судом не вбачається, суд приходить до висновку про необхідність відмови в їх задоволенні.

Стосовно позовної вимог про зобов'язання Служби зовнішньої розвідки України утриматись від дій пов'язаних з реалізацією рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 від 24.04.2014 року, щодо звільнення останньої, суд зазначає, що остання заявлена на майбутнє, в той час як завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ, які уже відбулись.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на заяву позивача від 08.05.2014 р. про відкликання рапорту від 24.04.14 р. та залишення його без реалізації, ОСОБА_1 надано відповідь, якою повідомлено про відсутність у чинному законодавстві механізму відкликання рапорту військовослужбовця щодо звільнення з військової служби за власним бажанням. При цьому, зазначена відповідь позивачем не оскаржувалась.

Додатково суд зазначає, що здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку про обрання позивачем невідповідного способу захисту прав тим, що визначені законодавством, а відтак необхідність відмови в задоволенні даної позовної вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі, як суб'єкти владних повноважень, покладений на них обов'язок щодо доказування правомірності оскаржуваного наказу виконали у повному обсязі.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 69-72, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов