Справа № 825/245/15-а
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2015-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2015 року Чернігів Справа № 825/245/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Федоренка Я.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Приходько І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом громадянина Шрі-Ланки ОСОБА_5 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання неправомірним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Громадянин Шрі-Ланки ОСОБА_5 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, в якому просить суд визнати неправомірними дій відповідача з відмови у оформленні документів для вирішення питання про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, прийнятті заяви позивача про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту; скасувати наказ Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 21.01.2015 № 13; та зобов'язати відповідача прийняти рішення про оформлення документів для ретельного дослідження обставин справи громадянина Шрі-Ланки ОСОБА_5 та вирішити питання про визнання його біженцем або, особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 21.01.2015 наказом Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області № 13 йому було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання громадянина Шрі-Ланки біженцем або, особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", якщо зазначені умови не змінились. Зазначене рішення відповідача вважає необ'єктивним та незаконним, прийнятим без оцінки ситуації з правами людини країни походження позивача. Також зазначає, що був змушений залишити Шрі-Ланку через загрозу його життю з боку служби безпеки Шрі-Ланки через його свідчення в суді з приводу загибелі його батька.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що при зверненні відповідачем була досліджена інформація по країні походження позивача на момент подачі ним заяви та з'ясовано, що ситуація в Шрі -Ланки з моменту, коли позивач вперше звернувся з заявою, суттєвих змін не зазнала. Крім того, в ході проведення бесіди з позивачем, він повідомив, що обставини, за якими він просить надати притулок в Україні та повторно розглянути його заяву, не змінились.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд встановив наступне.

Судом встановлено, що громадянин Шрі-Ланки ОСОБА_5, 18.10.2014 нелегально прибув до України, де 18.10.2014 позивач був затриманий прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Свеса» на напрямку н.п. Хінель (РФ)- н.п. Баранівка (Україна) в районі інформаційного покажчика № 1938 за незаконний перетин державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску. Постановою Сумського районного суду Сумської області від 04.11.2014 стосовно позивача прийнято рішення про його примусове видворення за межі території України, після чого був поміщений у Чернігівський Пункт тимчасового перебування іноземців. 25.12.2014 позивач звернувся до УДМС України в Чернігівській області із з заявою про визнання його біженцем або, особою, яка потребує додаткового захисту.

21.01.2015 Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області було прийнято рішення № 13 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання громадянина Шрі-Ланки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на підставі частини 6 статті 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", як особам, у яких відсутні умови, передбачені пунктами 1,13 частини першої статті 1 цього Закону (а.с. 34).

23.01.2015 позивачу було вручено особисто в присутності перекладача ОСОБА_4 повідомлення № 52 про відмову особі в оформлені документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, крім того позивачем поставлений власний підпис в журналі реєстрації видачі повідомлень (а.с. 35-37).

Надаючи правову оцінку наказу Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області від 21.01.2015 № 13 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання громадянина Шрі-Ланки ОСОБА_5, біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (далі - Закон) біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Пунктом 13 частини першої статті 1 Закону встановлено, що особа, яка потребує додаткового захисту - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Оскаржуване рішення № 13 від 21.01.2015 Управління державної міграційної служби в Чернігівській області було винесено на підставі на підставі частини 6 статті 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", як особам, у яких відсутні умови, передбачені пунктами 1,13 частини першої статті 1 цього Закону.

Згідно з приписами частини п'ятої статті 5 Закону, особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.

Крім того, Закон містить підстави для відмови у прийнятті від особи заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, визначені частиною шостою статті 5, а саме якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Таким чином, відповідач має право прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви з підстави, що заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

У разі наявності передбачених Законом підстав орган міграційної служби ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (пункт 2.4. Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 № 649 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за № 1146/19884).

Частиною 2 статті 5 Закону України № 3671-IV визначено, що особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Проте, з матеріалів особової справи позивача вбачається, що з заявою про визнання; біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту він звернувся до УДМС України Чернігівській області лише 25 грудня 2014 року, після його розміщення в Чернігівському ПТПІ.

Відповідно до частини 4 статті 8 Закону України № 3671-IV рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом керівника органу міграційної служби.

Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами. які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 нього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися (частина 6 статті 8 Закону № 3671-IV).

Отже, при розгляді заяви позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідачем вивчено матеріали особової справи шукача притулку та досліджено інформацію про країну походження, у зв'язку з чим з урахуванням імперативних приписів частини 6 статті 8 Закону України № 3671-IV суб'єкт владних повноважень правомірно відмовив в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Частиною 7 статті 8 Закону України № 3671-IV визначено, що у разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 січня 2015 року позивач в присутності перекладача ОСОБА_4 отримав повідомлення № 52 форма якого затверджена Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.09.2011 № 649 про те, що стосовно нього прийнято рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстави відмови та надано роз'яснення про порядок оскарження вказаного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було досліджено оновлену інформацію по країні походження позивача на момент подачі ним заяви та з'ясовано, що ситуація в Шрі-Ланці з моменту, коли позивач вперше звернувся з заявою, суттєвих змін не зазнала, а також не змінилися обставини, за якими позивач просить надати притулок в Україні та повторно розглянути його заяву.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства було відмовлено у прийнятті заяви позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, та зазначені умови не змінилися.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову громадянина Шрі-Ланки ОСОБА_5 необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повістю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя І.І. Соломко