Справа № 808/1877/14
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2015 рокусправа № 808/1877/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Нагорної Л.М. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі Відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Дніпровському районі»

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 травня 2014 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі Відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Дніпровському районі» до Державного навчального закладу «Михайлівське вище професійне училище» про стягнення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі Відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Дніпровському районі» (далі - Позивач або ВП «Держенергонагляд у Дніпровському районі»), звернувся до суду із адміністративним позовом до Державного навчального закладу «Михайлівське вище професійне училище» (далі - Відповідач або ДНЗ «Михайлівське ВПУ») про стягнення штрафу на загальну суму 6 800 грн., що був застосований на підставі постанови №01/20-011-047 від 16.08.2014 року. Позов обґрунтований тим, що оскільки у встановлений законодавством строк, винесений позивачем припис від 15 березня 2013 року №01/20-17-115 та постанова про накладення штрафу за порушення законодавства в галузі електроенергетики від 16 серпня 2013 року №01/20-01-047 відповідачем не оскаржені, а штраф у добровільному порядку протягом 30 днів не сплачений, то штраф необхідно стягнути у судовому порядку.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22 травня 2014 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій просив постанову окружного суду скасувати та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування вимог посилався на те, що судом не надано належну оцінку зібраним у справі доказам, в результаті чого винесене рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому відповідно до ст. 41 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 06 березня 2013 року державним інспектором з енергетичного нагляду інспекції Держенергонагляду у Запорізькій області Харламовою А.П. проведено перевірку з державного енергетичного нагляду на енергетичних об'єктах ДНЗ «Михайлівське ВПУ», за результатами якої складено акт перевірки №01/20-17-115 від 06.03.2013 року (а.с. 35-36),отриманий відповідачем 12 березня 2013 року (а.с. 38), яким виявлено порушення у вигляді не виконання вимог Припису від 08.11.2012 року №01/20-18-094.

На підставі акту перевірки позивачем винесено припис №01/20-17-115 від 15.03.2013 року (а.с.39-40), яким відповідачу приписано вчинити відповідні заходи щодо усунення виявлених порушень чинного законодавства та який отримано ним 20 березня 2013 року (а.с. 42). В результаті не виконання вказаного припису, позивачем складено акт перевірки №01/20-17-140 (а.с. 43) та акт (протокол) №01/20-17-140 від 08.08.2013 року (а.с. 44), яким встановлено ухилення від виконання припису №01/20-17-115 від 15.03.2013 року. Обидва акти отримано відповідачем 13 серпня 2013 року (а.с. 46).

За результатами складеного акту та протоколу від 08.08.2013 року, позивачем винесено постанову №01/20-01-047 про накладення штрафу за порушення законодавства в галузі електроенергетики від 16.08.2013 року, отриману відповідачем 20.08.2013 року (а.с. 49).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що акт перевірки №01/20-17-140 від 08.08.2013 року та акт перевірки (протокол) №01/20-17-140 від 08.08.2013 року позивачем складено в односторонньому порядку та з порушенням вимог Інструкції №817, затвердженої наказом Мінпаливенерго від 24.12.2004 року, що спричинило винесення неправомірної постанови про накладення штрафу №01/20-01-047 від 16.08.2013 року.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується у зв'язку з наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду у вказаній справі є стягнення штрафних санкцій в результаті не виконання припису державного органу, на підставі норм абз. 3 ч. 3 ст. 27 закону України «Про електроенергетику», відповідно до якого за ухилення від виконання або несвоєчасне виконання рішень чи приписів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в галузі електроенергетики та порушення умов ліцензій - встановлено штраф у розмірі до п'яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому законом також передбачено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в галузі електроенергетики на підставі акта перевірки, оформленого в установленому порядку, за наявності порушень, передбачених цією статтею, видають у межах своєї компетенції суб'єктам господарської діяльності постанови або розпорядження про накладення штрафів за

встановленою формою. Оскарження дій щодо накладення штрафів провадиться у судовому порядку.

В ході судового розгляду позовних вимог, відповідач проти позову заперечував, зазначив про те, що акт перевірки №01/20-17-140 від 08.08.2013 року та акт перевірки (протокол) №01/20-17-140 від 08.08.2013 року не відповідають Інструкції №817, затвердженої наказом Мінпаливенерго від 24.12.2004 року, а саме в акті відсутні підписи відповідальних осіб підприємства (суб'єкта господарювання), керівника та відповідального за електрогосподарство. Зазначає відсутність осіб директора ДНЗ «Михайлівське ВПУ» Удовіченко В.К. та відповідального за електрогосподарство Голуба Т.М. під час проведення перевірки. На підтвердження вказаних доводів, відповідач надав наказ про надання відпусток №45в від 20.06.2013 року та лист Прокуратури Михайлівського району від 05.03.2014 року №65-562 вих. 14, яким встановлено невідповідність, а саме, в акті перевірки №01/20-17-140 від 08.08.2013 року зазначено, що перевірку проведено у присутності Голуба Т.М., натомість у відповідності до наказу №45в від 20.06.2013 року він перебував у щорічній основній відпустці та участь у перевірці не приймав. На підставі викладеного прокуратура відмовила у стягненні з ДНЗ «Михайлівське ВПУ» адміністративно-господарських санкцій.

Виходячи з принципів адміністративного судочинства, суд не може прийняти до уваги вказані доводи відповідача та погодитись з позицією суду першої інстанції щодо односторонності складання актів перевірки позивача та визнання нікчемними таких дій, оскільки не можна розглядати акт перевірки державного органу в розрізі правочину та цивільно-правових відносин.

Як зазначається в п. 5.1. Інструкції №817, за результатами здійснення планового або позапланового заходу (обстеження, перевірки, огляду або інспектування) державний

інспектор залежно від ступеня ризику від здійснення господарської діяльності суб'єкта господарювання та цілей заходу складає акт здійснення заходу з державного енергетичного нагляду (контролю), форма якого затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України від 15 листопада 2010 року N 473.

З викладеного вбачається, що судом першої інстанції не вірно застосовано норми матеріального права, щодо порівняння диспозитивних відносин суб'єктів цивільних правовідносин при вчиненні правочину та публічно-правових відносин під час винесення рішення суб'єктом владних повноважень, які є по суті імперативними.

У відповідності до пункту 2.2 Інструкції №817, акт - документ, складений посадовими особами Держенергонагляду в якому зазначається стан виконання вимог законодавства суб'єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

Отже, з аналізу зазначеної норми, вбачається, що акт є документом службової діяльності працівників Держенергонагляду не є правочином, акт перевірки є носієм доказової інформації, яка в подальшому має використовуватися контролюючим органом для прийняття рішення щодо визначення зобов'язання. При цьому акт складається посадовими особами контролюючого органу і не містить волевиявлення самого органу щодо виявлених посадовими особами фактів.

Таким чином зауваження щодо процедурних порушень під час складення акту не є підставами для скасування самого рішення контролюючого органу, в даному випадку постанови про накладення штрафних санкцій від 16.08.2013 року №01/20-01-047.

Крім того, варто зазначити, що в контексті позовних вимог, що є предметом розгляду, жоден припис на підставі якого було винесено постанову про накладення штрафу не було скасовано або оскаржено відповідачем. Разом з тим, в своїх запереченнях відповідач також не посилається та не надає доказів виконання зазначених приписів, що по суті могло стати підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до частини 1 та 4 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

З огляду на викладене, позивач діяв в межах повноважень та у відповідності до норм чинного законодавства, яким передбачено судовий порядок стягнення штрафу, у випадку добровільної не сплати штрафних санкцій, а також, у випадку коли рішення контролюючого органу не було оскаржено.

Відповідно до статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи вищевикладене та той факт, що в рамках розглянутих позовних вимог відсутні підстави для відмови в задоволенні позову та стягненні штрафу за постановою 16.08.2013 року №01/20-01-047, суд доходить висновку, що судом першої інстанції було не вірно застосовано норми матеріального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись п.1 ч.3 ст. 198, ст.ст. 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі Відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Дніпровському районі» - задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 травня 2014 року - скасувати.

Позовні вимоги Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі Відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Дніпровському районі» - задовольнити.

Стягнути з Державного навчального закладу «Михайлівське вище професійне училище» Управління освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації 6800 (шість тисяч вісімсот) грн. штрафу до Державного бюджету України.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: С.В. Сафронова