Справа № 2а/1770/2565/11
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" лютого 2015 р. м. Київ К/9991/2194/12

№ К/9991/2194/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Усенко Є.А.,

суддів: Вербицької О.В., Зайцева М.П.,

розглянувши у письмовому провадженні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівне

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 26.07.2011

на ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2011

у справі № 2а/1770/2565/2011 Рівненського окружного адміністративного суду

за позовом Державної податкової інспекції у м. Рівне

до Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод залізобетонних виробів і конструкцій»

про надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.07.2011, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2011, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ДПІ у м. Рівне просить скасувати ухвалені у справі судові рішення з підстав порушення судами норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідач не реалізував своє процесуальне право подання заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У судовому процесі встановлено, що згідно з наданої ДПІ у м. Рівне довідки про стан розрахунків з бюджетом від 03.06.2011 № 19587/24-29 (а.с.8) за ВАТ «Рівненський завод залізобетонних виробів і конструкцій» рахується податковий борг із податку на прибуток, податку на додану вартість, орендної плати з юридичних осіб, який складається із 392594,00 грн. недоїмки та 5503,37 грн. - пені.

За визначенням підпункту 14.1.175 Податкового кодексу України (ПК) податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 ст.16 цього Кодексу встановлено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 95.1 ст. 95 ПК орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пунктом 95.2 цієї статті встановлено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Згідно пунктом 95.3 стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У судовому процесі встановлено, що на адресу ВАТ «Рівненський завод залізобетонних виробів і конструкцій» ДПІ направлені перша та друга податкові вимоги від 31.10.2008 за №1/930 на суму 17306,32 грн. та від 10.12.2008 за №2/1169 на суму 36364,64 грн.

12.02.2009 та 25.10.2010 податковим керуючим складені акти опису активів, на які поширюється податкова застава за № 13 на суму 165503,00 грн., № 65 на суму 1136228,00 грн. та № 66 на суму 1136228,00 грн. відповідно, про що було здійснено записи у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що стягненню податкового боргу за рахунок майна передує процедура стягнення податкового боргу за рахунок коштів платника податків, чого податковим органом зроблено не було, що свідчить про передчасність звернення стягнення на майно.

Такі висновки судів попередніх інстанцій, однак, не відповідаєть правильному змісту правового регулювання вищенаведених норм ст. 95 ПК.

За змістом вказаної статті законодавець не встановлює черговості способів погашення суми податкового боргу, а погашення податкового боргу за рахунок коштів платника податків або за рахунок його майна є альтернативними заходами погашення податкового боргу платника податків.

Таким чином, суди попередніх інстанцій зробили помилкові висновки про передчасність звернення податкового органу до суду з позовом про надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі.

Разом із тим, як судом першої, так і апеляційної інстанції не було достовірно встановлено факту наявності у ВАТ «Рівненський завод залізобетонних виробів і конструкцій» податкового боргу та його розміру, у той час як вказана обставина у відповідності до ст. 138 КАС України входить до предмету доказування при розгляді судом адміністративного позову про надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі.

Обставини у ВАТ «Рівненський завод залізобетонних виробів і конструкцій» податкового боргу та його розміру не можуть вважатись встановленим з огляду на те, що оцінка доказів у справі зроблена судом без дотримання вимог статті 86 КАС України. Згідно з цією статтею суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 69 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (частина 2 цієї статті).

Згідно з частиною 1 ст. 70 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (частина 4 цієї статті).

Встановлюючи обставини наявності у відповідача податкового боргу, суди попередніх інстанцій обмежились оцінкою наданої податковим органом довідки про стан розрахунків з бюджетом від 03.06.2011 № 19587/24-29. При цьому, суд першої інстанції вказав про неодноразове витребування доказів наявності у відповідача податкового боргу ухвалами суду, які виконані не були.

У той же час, цей документ (довідка) не є допустимим доказом підтвердження наявності у позивача суми податкового боргу та його розміру, а витребування документального підтвердження наявності у відповідача податкового боргу не знайшла свого підтвердження у матеріалах справи, оскільки ухвали про таке витребування або судові запити відсутні.

Крім того, суди попередніх інстанцій не скористались усіма наданими їм нормами КАС України засобами для впливу на позивача за для витребування у нього доказів, необхідних при розгляді справи.

Частиною 1 ст. 72 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 цієї статті якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про відмову у витребуванні доказів окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи.

Згідно з частиною 4 суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Суд може збирати докази з власної ініціативи (частина 5 цієї статті).

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України.

Допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а отже відповідно до частини 2 ст. 227 КАС України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, встановити факт наявності або відсутності у відповідача податкового боргу та його розмір, для чого, в разі необхідності, зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування відповідних обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися; дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 КАС України.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівне задовольнити частково, скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 26.07.2011 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2011, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.В. Вербицька
підписМ.П. Зайцев