Справа № 816/4945/14
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 р.Справа № 816/4945/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавської міської ради на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 26.12.2014р. по справі № 816/4945/14

за позовом Полтавської міської ради

до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області , Старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Полтавській області Дрібна Ю.А. третя особа Прокуратура міста Полтави

про визнання неправомірною та скасування постанов,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Полтавська міська рада, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській, старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області Дрібної Юлії Анатоліївни, в якому просив визнати неправомірною та скасувати постанову від 25 листопада 2014 року ВП №44991107 "Про накладення штрафу".

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.12.2014р. по справі № 816/4945/14 позов залишено без задоволення.

Позивач, не погоджуючись із постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.12.2014р. по справі № 816/4945/14, подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповноту дослідження обставин у справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 24.02.2015 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, , перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2014 у справі №816/2132/14 зобов'язано Полтавську міську раду Полтавської області усунути порушення вимог Законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", Цивільного кодексу України, причин і умов, що їм сприяють, шляхом прийняття у комунальну власність територіальної громади міста Полтави Полтавської області житлового будинку по вул. Алмазна, 4 в м. Полтаві Полтавської області, балансовою вартістю 1299901,74 грн.

Полтавським окружним адміністративним судом 24.09.2014 видано виконавчий лист №816/2132/14.

Даний виконавчий лист стягувач пред'явив до виконання ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області 07.10.2014 (а.с. 32).

Постановою державного виконавця від 08.10.2014 у ВП №44991107 відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого листа та надано боржнику 7-денний строк для добровільного виконання судового рішення (а.с. 33-34).

Постановою державного виконавця від 17.10.2014 у ВП №44991107 виправлено описку у постанові про відкриття виконавчого провадження від 08.10.2014 р. (а.с. 35).

У зв'язку з невиконанням боржником вимог судового рішення, 07.11.2014 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 680 грн., та надано позивачу новий строк для виконання судового рішення - до 14.11.2014 р. (а.с. 43-44).

Посилаючись на повторне невиконання вимог судового рішення боржником, державним виконавцем 25.11.2014 р. винесено постанову про накладення на Полтавську міську раду штрафу в розмірі 1360 грн. (а.с. 45-45).

Позивач, посилаючись на те, що ним виконано судове рішення у повному обсязі, а отже у державного виконавця були відсутні підстави для прийняття постанови про накладення повторно штрафу, Полтавська міська рада звернувся до суду з позовом про визнання незаконною та скасування постанови від 25.11.2014 ВП №44991107.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивач доказів, що свідчили б про виконання судового рішення в адміністративній справі №816/2132/14 не надав. Натомість, залученими до матеріалів справи в їх сукупності підтверджено правомірність спірного рішення державного виконавця.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення (ч. 2 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження").

Якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав ( ч. 3 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження").

Частиною другою статті 89 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Таким чином, підставою для застосування до боржника штрафних санкцій є невиконання останнім судового рішення без поважних на те причин.

Позивач, підтверджуючи доводи, викладені у адміністративному позові, в апеляційній скарзі посилається на те, що судове рішення Полтавською міською радою виконане у повному обсязі шляхом прийняття рішення позачергової сорок другої сесії Полтавської міської ради шостого скликання від 16.06.2014 "Про питання виконання рішення сімнадцятої сесії Полтавської міської ради п'ятого скликання від 09.08.2007 "Про надання згоди на прийняття до комунальної власності міста жилих будинків ДП "Виробниче об'єднання "Знамя" та рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 18.06.2014 №77 "Про внесення змін до складу комісії з питань передачі відомчих об'єктів у комунальну власність".

Проте, правову оцінку наведеним доводам позивача надано Полтавським окружним адміністративним судом в ході розгляду адміністративної справи №816/2132/14.

Зокрема, у постанові Полтавського окружного адміністративного суду від 09.07.2014 р., яка залишена без змін ухвалами Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.08.2014 р. та Вищого адміністративного суду України від 13.11.2014 р., зазначено, що за умовами рішення позачергової сорок другої сесії Полтавської міської ради шостого скликання від 16.06.2014 року факт передачі житлового будинку у комунальну власність територіальної громади м. Полтава має підтверджуватись актом приймання-передачі, однак, доказів фактичного підписання акта приймання-передачі суду не надано.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що належним доказом виконання вимог судового рішення в адміністративній справі №816/2132/14 має бути підписаний у встановленому законом порядку акт приймання-передачі житлового будинку по вул. Алмазна, 4 в м. Полтаві Полтавської області.

Проте, такий акт ані державному виконавцю, ані до суду не надано.

З приводу доводів управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради у листі від 30.10.2014 вих. №01-0601/07/2392 на те, що ДП "ВО "Знамя" не передано до Полтавської міської ради технічну документацію на зазначений вище житловий будинок, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 8 Положення про порядок передачі у комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському або оперативному управлінні підприємств, установ, організацій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.11.1995 №891, визначено, що передача відомчого житлового фонду у комунальну власність міста провадиться разом з відповідною технічною документацією на будинок (інвентарна справа, акт прийняття в експлуатацію, плани зовнішніх мереж та інші), а також документами, що встановлюють право на нього.

З матеріалів справи слідує, що технічна документація на житловий будинок по вул. Алмазна, 4 в м. Полтава направлена балансоутримувачем ДП "ВО "Знамя" цінним листом від 03.10.2012 р. №001 з описом вкладення та з повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 39-40).

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, вказаний лист вручено працівнику управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради 03.10.2012 року під особистий підпис (а.с. 41).

Таким чином, ДП "ВО "Знамя" виконано наведені вище вимоги пункту 8 Положення про порядок передачі у комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському або оперативному управлінні підприємств, установ, організацій.

Отже колегія суддів вважає обґрунтованим висновок державного виконавця про те, що позивач повторно не надав до ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області докази виконання судового рішення в адміністративній справі №816/2132/14.

Згідно з частиною п'ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Принцип обов'язковості судових рішень є одним із основоположним принципів адміністративного судочинства, що закріплено у статтях 7, 14, 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Крім того, варто врахувати положення частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

В силу вимог статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" зазначив: "пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (пункт 43).

Враховуючи наведені вище положення, слід зазначити, що остаточне судове рішення є обов'язковим до виконання, а тому, боржник має вчинити всіх залежних від нього дій для виконання такого рішення у найкоротший строк.

Судове рішення в адміністративній справі №816/2132/14 переглянуто в апеляційному та касаційному порядку і набуло статусу остаточного, з огляду на що є обов'язковим до виконання.

За приписами статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

На виконання вимог Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець двічі встановлював позивачу строк для виконання судового рішення в адміністративній справі №816/2132/14.

Доказів виконання вказаного судового рішення позивач не надав.

Більш того, безпосередньо позивачем, який є боржником у виконавчому провадженні №44991107, не надано державному виконавцю жодних пояснень щодо виконання чи причин невиконання судового рішення, про що свідчить залучена до матеріалів справи копія матеріалів вказаного виконавчого провадження.

Враховуючи факт повторно невиконання боржником судового рішення у визначений державним виконавцем строк, суд дійшов висновку, що спірною постановою на Полтавську міську раду правомірно накладено штраф в розмірі 1360 грн.

У відповідності до частини першої статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з цим, як визначено частиною першою вказаної статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при винесенні оскарженої постанови державний виконавець діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття оспорюваного рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 26.12.2014р. по справі № 816/4945/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Григоров А.М. Подобайло З.Г.