Справа № 2а-3154/11
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Київ К/800/59518/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (головуючий),

Кочана В.М.,

Штульман І.В.,

при секретарі судового засідання: Крапивці Л.А.,

з участю відповідача Бігара В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вищого адміністративного суду України справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Річківського сільського голови Бігара Василя Михайловича про визнання незаконними та скасування розпоряджень про притягнення до дисциплінарної відповідальності, за касаційною скаргою відповідача на постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17 серпня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2014 року,

встановила:

У серпні 2011 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом, відповідно до якого просила визнати незаконними та скасувати:

розпорядження Річківського сільського голови від 13 травня 2011 року №35, від 17 травня 2011 року №36 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани;

стягнути 3000 грн. моральної шкоди.

Посилалася на незаконність оскаржуваних рішень, оскільки порушень трудової дисципліни та посадових обов'язків не допускала.

Постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17 серпня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2014 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано незаконними та скасовані розпорядження Річківського сільського голови №35 від 13.05.2011 року, №36 від 17.05.2011 року про оголошення ОСОБА_5 догани. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні судові рішення в частині задоволення позовних вимог скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що накладення дисциплінарних стягнень у вигляді догани є законним і обґрунтованим.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволення касаційної скарги з наступних підстав.

Як установлено судами, 13 травня 2011 року та 17 травня 2011 року Річківським сільським головою видані розпорядження про застосування до ОСОБА_5 стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни.

Підставою для прийняття зазначених рішень, стали акти №1, №2 від 19 квітня 2011 року про відмову виконувати доручення сільського голови, згідно яких вона повинна була обчислити недоїмку по орендній платі за землю та надати сільському голові фінансово-господарські документи стосовно проведення реконструкції садочка в с. Річки.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з недоведеності фактів неналежного виконання позивачкою посадових обов'язків.

Такий висновок відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Порядок проходження державної служби, особливості дисциплінарної відповідальності державних службовців визначений Законом України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-ХІІ) та законодавством про працю України в частині, що не врегульовано спеціальним законом.

Відповідно до статті 14 вище згаданого Закону, дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

Вирішуючи питання про те, чи є неналежне виконання службових обов'язків державним службовцем, необхідно виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення.

При цьому варто установити не тільки факт невиконання працівником обов'язку, а й можливість виконання ним зазначеного обов'язку за встановлених фактичних обставинах, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв'язку між невиконанням трудових обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Як установлено судами попередніх інстанцій, що відповідає фактичним обставинам справи, позивачку фактично двічі за одні дії, які мали місце 19 квітня 2011 року, притягнуто до дисциплінарної відповідальності. При цьому відповідач, як того вимагає частина друга статті 71 КАС України, не довів правомірності свого рішення про накладення стягнення.

Згідно посадової інструкції начальника фінансово-господарського відділу (головного бухгалтера) Річківської сільської ради, начальник фінансово-господарського відділу апарату сільської ради керується Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування», Кодексом законів про працю України, законами «Про державну службу», «Про боротьбу з корупцією», актами Президента України, постановами Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства фінансів України, Бюджетним кодексом України, розпорядженнями голови районної державної адміністрації, рішеннями районної та сільської ради, розпорядженнями сільського голови, Положенням про фінансово-господарський відділ сільської ради.

Виходячи зі змісту цих положень, начальник фінансово-господарського відділу Річківської сільської ради повинна діяти лише в межах і спосіб, передбачений Конституцією та законами України, іншими нормативними актами, які не суперечать законам.

У розпорядженнях, які є предметом оскарження, не зазначено які саме положення нормативних актів порушила позивачка при здійсненні трудової діяльності. Стаття 139 Кодексу законів про працю України, на яку посилається відповідач, покладає на працівників загальні обов'язки, а статті 147, 147-1 цього Кодексу визначають види стягнення та органи, правомочні застосовувати дисциплінарні стягнення.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновок судів не спростовують і не дають підстав вважати рішення судів такими, що ухвалені з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Зокрема, не доведено, що ОСОБА_5 як посадова особа органу місцевого самоврядування, не дотримувалася в своїй діяльності покладених на неї обов'язків. В комісійних актах може бути зафіксований лише певний факт (подія), а в рішенні (наказі) про притягнення до відповідальності повинно бути вказано не лише в чому виразилися порушення, а й нормативний акт, норми якого не дотримався працівник.

В матеріалах справи відсутні докази притягнення позивачки до кримінальної відповідальності.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 2321Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Річківського сільського голови Бігара Василя Михайловича залишити без задоволення, а постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17 серпня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.М. Кочан

І.В. Штульман