Справа № 2а/0270/1634/11
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2015-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 лютого 2015 р. Справа № 2а/0270/1634/11

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Яремчука К.О.,

за участі секретаря судового засідання Череватої А.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Янушкевича А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Крижопільської об'єднаної державної податкової інспекції

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

04 квітня 2011 року до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулась фізична особа - підприємець ОСОБА_3 до Крижопільської міжрайонної державної податкової інспекції про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що за результатами планової документальної перевірки дотримання ОСОБА_3 вимог податкового та валютного законодавства за період з 01 квітня 2009 року по 30 червня 2010 року податковим органом виявлено окремі порушення вимог податкового законодавства, що полягали у недотриманні статі 14 Декрету Кабінету Міністрів «Про прибутковий податок з громадян», статті 13 Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, внаслідок чого донараховано суму податку з доходів фізичних осіб врозмірі 53216 гривень; підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в зв'язку із чим донараховано податок на додану вартість в сумі 63024 гривень. Наслідки проведеної перевірки знайшли відображення у акті перевірки №217/7/1700/НОМЕР_1 від 13 жовтня 2010 року.

Не погодившись із висновками, що викладені у акті перевірки, підприємець 19 жовтня 2010 року подав до органу державної податкової служби заперечення на акт перевірки, додавши копії документів.

Проте, податковим органом не враховано заперечень на акт перевірки, а тому 27 жовтня 2010 року Крижопільською міжрайонною державною податковою інспекцією на підставі акта перевірки від 13 жовтня 2010 року прийнято податкове повідомлення-рішення №4199/3/17, яким підприємцю визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 64249,50 гривень, а також податкове повідомлення-рішення №4198/3/17, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 48827,00 гривень.

01 листопада 2010 року ОСОБА_3 подав до Крижопільської міжрайонної державної податкової інспекції скаргу на прийняті 27 жовтня 2010 року податкові рішення.

Рішенням від 24 грудня 2010 року податковий орган залишив скаргу підприємця без задоволення, а податкові рішення без змін.

Також за результатами розгляду скарги підприємця Крижопільською міжрайонною державною податковою інспекцією 24 грудня 2010 року прийнято податкові повідомлення-рішення №4198/3/17/1 та №4199/3/17/1.

Не погодившись із рішеннями органу державної податкової служби, ОСОБА_3 звернувся зі скаргою на них до Державної податкової адміністрації у Вінницькій області.

В межах розгляду цієї скарги Державною податковою адміністрацією у Вінницькій області видано наказ про проведення позапланової перевірки №92 від 26 січня 2011 року, проведення якої доручено посадовим особам Ямпільського відділення Крижопільської міжрайонної державної податкової інспекції.

За результатами проведення такої перевірки 11 лютого 2011 року складено акт №162/1750/НОМЕР_1, у висновках якого зафіксовано виявлені в ході перевірки порушення, що полягали у недотриманні підприємцем вимог статей 13 та 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», статей 13 та 14 Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, в зв'язку із чим донараховано суму податку з доходів фізичних осіб в розмірі 47554 гривень.

З огляду на виявлені в ході перевірки порушення Державною податковою адміністрацією у Вінницькій області 22 лютого 2011 року прийнято рішення, яким скасувала податкове повідомлення-рішення №4199/3/17 повністю, а податкове повідомлення-рішення №4198/3/17 в частині визначення суми зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 1273 гривні, що приймалися Крижопільською міжрайонною державною податковою інспекцією 27 жовтня 2010 року, а також податкове повідомлення-рішення №4198/3/17/1 в частині визначення суми зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 1273 гривні, а податкове повідомлення-рішення №4199/3/17/1 повністю, що приймалися Крижопільською міжрайонною державною податковою інспекцією 24 грудня 2010 року за результатами розгляду первинної скарги.

З огляду на таке рішення Державної податкової адміністрації у Вінницькій області Крижопільською міжрайонною державною податковою інспекцією 01 березня 2011 року прийнято податкове повідомлення-рішення №/2, яким підприємцю збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 47554 гривні.

Не погодившись із таким рішенням податкового органу, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про його скасування.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 10 травня 2011 року у справі №2а/0270/1634/11 адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено шляхом скасування податкового повідомлення-рішення №/2 від 01 березня 2011 року.

Рішенням Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2011 року постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10 травня 2011 року залишено без змін.

Проте, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 вересня 2014 року рішення судів попередніх інстанцій скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи судові рішення, колегія суду касаційної інстанції вказала на неповне з'ясування всіх обставин у справі, оскільки для правильного вирішення справи слід встановити розмір валового доходу та документально підтверджених витрат підприємця ОСОБА_3 за період, що перевірявся, чого встановлено не було.

В ході нового судового розгляду судом на підставі статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України здійснено заміну відповідача в особі Крижопільської міжрайонної державної податкової інспекції її правонаступником в особі Крижопільської об'єднаної державної податкової інспекції.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись при цьому на те, що висновки податкового органу, що містяться у акті перевірки від 11 лютого 2011 року, є необґрунтованими та спростовуються наданими в ході нового судового розгляду документами. Так, з метою встановлення розміру валового доходу та валових витрат підприємця ОСОБА_3 у періоді, що перевірявся, представником позивача надано суду усі документальні підтвердження отриманого валового доходу у періоді з квітня 2009 року по червень 2010 року в розмірі 1141138 гривень, а також понесених витрат у цей же період в розмірі 1130557 гривень. На думку представника позивача, оскільки документально підтверджується суми отриманого ОСОБА_3 валового доходу та понесених витрат, що зазначені ним у декларації про доходи, тому висновки податкового органу є безпідставними. З приводу посилань у акті перевірки на невключенні до декларації про доходи суми в розмірі 235766 гривень, про що свідчать протоколи-угоди про залік взаємних вигод, що складались внаслідок господарських відносин із ТОВ «БМУ-3», то представник позивача пояснив, що ця сума відображена у декларації, оскільки такі протоколи-угоди складалися в зв'язку із заліком і ОСОБА_3, і ТОВ «БМУ-3» взаємних вигод. Відтак, до декларації про доходи внесено ті суми отриманого доходу, що реально було отримано від ТОВ «БМУ-3» за виконані роботи.

Представник відповідача проти позову заперечував, аргументуючи свої заперечення обґрунтованістю висновків податкового ревізора-інспектора, що проводила перевірку, які знайшли відображення у акті перевірки від 11 лютого 2011 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши адміністративну справу, суд зважає на таке.

Надаючи правову оцінку рішенню, що оскаржується, суд виходить із наступного.

Особливості оподаткування доходів від заняття підприємницькою діяльністю врегульовані розділом 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» (підлягає застосуванню в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, статею 13 цього Декрету передбачалося, що згідно з цим розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Відтак, з аналізу наведених норм слідує, що для того аби вірно визначити оподатковуваний дохід слід встановити розмір валового доходу та документально підтверджених витрат у періоді, що перевірявся.

На необхідності дослідження вказаних показників в ході нового судового розгляду і вказує суд касаційної інстанції у своєму рішенні від 24 вересня 2014 року.

Так, з метою встановлення розміру валового доходу підприємця ОСОБА_3 та розміру понесених ним витрат у періоді, що перевірявся, представником позивача надано суду детальний розрахунок таких показників разом із документальними підтвердженнями отриманого доходу та понесених витрат.

Зокрема, з наведеного представником позивача розрахунків валового доходу та витрат, що міститься на аркушах справи 73-80, видно, що розмір валового доходу ОСОБА_3 у періоді з квітня 2009 року по червень 2010 року становив 1141138 гривень, а розмір витрат за цей період становив 1130557 гривень.

Вказані суми отриманого доходу та понесених витрат ОСОБА_3 у періоді, що перевірявся, підтверджуються наданими копіями бухгалтерських документів, а саме: розмір отриманого доходу підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт, а розмір витрат - видатковими накладними та актами виконаних робіт.

Суд звертає увагу на тому, що отриманий дохід ОСОБА_3 в розмірі 1141138 гривень та понесені витрати в розмірі 1130557 гривень повністю підтверджуються наданими представником позивача документами.

Більше того, саме такі розміри отриманого доходу у період з 01 квітня 2009 року по 30 червня 2010 року ОСОБА_3 зазначено у деклараціях про доходи, подані ним у 4 кварталі 2009 року та у 2 кварталі 2010 року.

Разом із тим, як встановлено судом, розбіжності у даних декларацій про доходи, подані ОСОБА_3 у відповідних періодах, з даними, що визначені під час проведення податковим органом перевірки, полягають у тому, що, на думку податкових інспекторів, що здійснювали перевірку, підприємцем невірно визначено валовий дохід в зв'язку із не включенням до такого сум коштів по протоколах-угодах про залік взаємних вимог, що складені ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «БМУ-3».

Однак, суд критично оцінює такі посилання податкових інспекторів, зважаючи на те, що з тих протоколів-угод, що надані представником позивача (від 31 січня та від 28 лютого 2010 року), а також з інших документів можливо прослідкувати включення сум, що перевищують залік взаємних вимог, до декларацій про доходи у відповідних періодах. Тобто, з наданих суду документів випливає те, що суми коштів, що визначені у протоколах-угодах, позивачем дійсно не включалися до декларацій, адже такі суми боргу договірними сторонами (ТОВ «БМУ-3» та ФОП ОСОБА_3) визнавалися погашеними та не перераховувалися на рахунки один одного. При цьому, суми коштів, що перевищували ті, що зазначені у протоколах-угодах, позивачем включалися до декларацій відповідних періодів як отримані доходи.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про безпідставність посилань податкових інспекторів на заниження позивачем валового доходу, оскільки такі спростовуються поясненнями представника позивача та наданими ним документами (адже документально представником позивача підтверджено ті розміри доходу, що визначалися позивачем у деклараціях про доходи у відповідних періодах, чим підтверджено розмір оподатковуваного доходу).

Разом із тим посилання представника відповідача як на підставу для відмову у задоволенні адміністративного позову на відсутність у позивача книги обліку доходів і витрат за період, що перевірявся, на переконання суду, не може свідчити про порушення позивачем саме положень статтей 13 та 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» чи статтей 13 та 14 Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року за №12, про що свідчать висновки акта перевірки від 11 лютого 2011 року.

До таких висновків суд дійшов з огляду на положення пункту 19.1 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), якими передбачено, що платники податку зобов'язані вести облік доходів і витрат у обсягах, достатніх для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу.

Відтак, з аналізу наведеної норами слідує, що платники податку на доходи фізичних осіб повинні вести облік доходів і витрат таким чином, що дало б можливість визначити розмір загального річного оподатковуваного доходу, з якого слід було виходити при визначенні розміру податку, що підлягав сплаті.

При цьому суд звертає увагу на тому, що неведення книги обліку доходів і витрат є наслідком застосування до підприємця санкцій, що визначалися Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Окрім наведеного, на переконання суду, при винесенні податкового повідомлення-рішення, що оскаржується, податковим органом не враховано вимог пункту 13 Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року за №12 (що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Цією нормою передбачалося, що загальним оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом (виручкою у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами у відсотках до валового доходу, наведеними в додатку №6 до цієї Інструкції.

У додатку №6 Інструкції визначені норми витрат у відсотках, що враховуються при оподаткуванні доходів громадян, які повинні враховуватись органами державної податкової служби.

Натомість, представником відповідача не надано суду доказів на підтвердження здійснення податковим органом розрахунку вказаних витрат позивача у зв'язку з відсутністю документально підтверджених витрат за нормами, що визначені у наведеній вище Інструкції.

Відтак, суд дійшов висновку, що у податкового органу не було правових підстав для прийняття податкового повідомлення-рішення №/2 від 01 березня 2011 року, а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

З урахуванням частини 1 статті 94 КАС України на користь позивача з Державного бюджету України слід стягнути сплачений ним судовий збір в розмірі 3,40 гривень.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/2, що прийняте Крижопільською міжрайонною державною податковою інспекцією 01 березня 2011 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 03 (три) гривні 40 копійок.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович