Справа № 826/601/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

25 лютого 2015 року 10:00 справа №826/601/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доВідділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві
провизнання дій протиправними, скасування постанови

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ВДВС Деснянського РУЮ), в якому просить: 1) визнати протиправними дії державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ Данилюка Р.В. щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 16 жовтня 2014 року ВП №44675905; 2) визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 16 жовтня 2014 року ВП №44675905.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/601/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 26 січня 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача до суду не прибув.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представників відповідач та третіх осіб, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 26 січня 2015 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

У зв'язку із ненаданням відповідачем матеріалів виконавчого провадження, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року ВДВС Деснянського РУЮ зобов'язано надати належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №44675905. Витребувані матеріали виконавчого провадження надійшли до суду 14 лютого 2015 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови державного виконавця ВДВС Деснянского РУЮ Данилюка Р.В. про стягнення з боржника виконавчого збору від 16 жовтня 2014 року ВП №44675905 при примусовому виконанні виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 24 вересня 2013 року №9550 про звернення стягнення на трикімнатну квартиру №168 загальною площею 66,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1., за рахунок коштів, виручених від реалізації заставленого майна, задовольнити вимоги ПАТ "Укрсоцбанк" в розмірі 1 927 443,51 грн., постановлено стягнути з боржника - ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 192 744,35 грн.

Позивач вважає протиправною вказану постанову, виходячи з наступного: оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження надіслана простою кореспонденцією, внаслідок чого ОСОБА_1 вважається не належним чином повідомленою; стягнення на майно не було звернено та повернено виконавчий документ стягувачеві з незалежних від позивач причин на підставі норм Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Відповідач письмового заперечення проти адміністративного позову до суду не надав.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

У свою чергу частина друга статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року №3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання.

З наведених норм Закону України "Про виконавче провадження" та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року №3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" вбачається можливість стягнення з боржника виконавчого збору у разі невиконання рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону, тобто після початку примусового виконання рішення.

Матеріали справи підтверджують, що у постанові ВДВС Деснянського РУЮ про відкриття виконавчого провадження від 10 вересня 2014 року ВП №44675905 щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 24 вересня 2013 року №9550 про звернення стягнення на трикімнатну квартиру №168 загальною площею 66,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1., вказано боржнику про необхідність виконати рішення в строк до 7 днів з моменту винесення постанови, а саме до 17 вересня 2014 року.

Згідно з наданим відповідачем матеріалами виконавчого провадження постанову про відкриття виконавчого провадження надіслано боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення 10 вересня 2014 року; як підтверджує копія повідомлення про вручення поштового відправлення поштове відправлення ОСОБА_1 отримала 12 вересня 2014 року.

Суд звертає увагу, що доказів, які б підтверджували виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 24 вересня 2013 року №9550 про звернення стягнення на трикімнатну квартиру №168 загальною площею 66,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1., у строк до 17 вересня 2014 року матеріали справи не містять.

При цьому суд зауважує, що позивач не заперечує отримання постанови про відкриття виконавчого провадження у межах виконавчого проваджень ВП №44675905 та не оскаржує будь-які дії чи бездіяльність відповідача щодо її направлення сторонам виконавчого провадження, чи неправомірності встановленого у ній строку на добровільне виконання.

Наведене свідчить, що постанови державного виконавця ВДВС Деснянского РУЮ Данилюка Р.В. про стягнення з боржника виконавчого збору від 16 жовтня 2014 року ВП №44675905 винесена правомірно.

При цьому суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що звернення стягнення на майно не відбулося, а виконавчий документ повернено стягувачеві на підставі норм Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві винесено державний виконавцем лише 16 жовтня 2014 року, тобто після початку примусового виконання рішення, а Закон України "Про виконавче провадження" пов'язує стягнення з боржника виконавчого збору із закінченням строку на добровільне виконання рішення, та не передбачає випадків звільнення від сплати виконавчого збору у зв'язку із поверненням виконавчого документа стягувачеві.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 16 жовтня 2014 року ВП №44675905 та про скасування цієї постанови нормативно та документально не підтверджуються.

Що стосується дотримання позивачем строку звернення до суду, слід зауважити, що відповідно до частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби встановлені у статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини другої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

З наданих відповідачем матеріалів виконавчого провадження суд встановив, що докази отримання ОСОБА_1 оскаржуваної постанови відсутні, що виключає можливість встановити дату перебігу строку на звернення до суду, а тому вважає, що адміністративний позов подано з дотриманням строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною другою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ВДВС Деснянського РУЮ доведено правомірність своїх дій у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в свою чергу позивач не довів суду обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко