Справа № 600/563/14-а 2-а/600/54/2014
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року Справа № 876/7798/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.,

суддів Шавеля Р.М., Бруновської Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Козівському районі Тернопільської області на постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 24.06.2014 р. у справі №600/563/14-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Козівському районі Тернопільської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в Козівському районі Тернопільської області про визнання неправомірними дій по не включенню до заробітку для обчислення пенсії матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати; зобов'язання відповідача з 27.09.2011 року зробити перерахунок такої з врахуванням сум виплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати та виплатити недоплачену пенсію.

Постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 24.06.2014 р. позов задоволено. Визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Козівському районі Тернопільської області щодо не включення сум матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати державного службовця для призначення пенсії ОСОБА_1, відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу»; зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Козівському районі Тернопільської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 27.09.2011 року з включенням сум матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати з 01.09.2009 року по 31.08.2011 року згідно з довідкою Козівського районного центру зайнятості №325 від 12.05.2014 року, до складових заробітної плати, що враховуються для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, невірним встановленням обставинам у справі, невідповідністю висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволені позовних вимог.

Сторони в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 13.05.2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до управління Пенсійного фонду України в Козівському районі Тернопільської області щодо перерахунку пенсії державного службовця відповідно до довідки Козівського районного управління центру зайнятості №325 від 12.05.2014 року з відображенням сум матеріальної допомоги та сум індексації заробітної плати. Листом від 13.05.2014 року №14/С-11 відповідач відмовив ОСОБА_1 у здійсненні такого перерахунку.

Суд першої інстанції позов задовольнив повністю з тих підстав, що при призначенні їй пенсії до її заробітку для обчислення пенсії мала право на включення суми виплаченої їй матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально - побутових питань, індексації заробітної плати.

Колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом статті 37 Закону України «Про державну службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 % від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону України «Про державну службу» передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально - побутових питань, індексація заробітної плати входили до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно із зазначеним Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Однак колегія суддів зазначає, що задовольняючи позовні вимоги з 27.09.2011р., суд першої інстанції не з'ясував, чи на момент призначення пенсії 27.09.2011р. позивач подавала розширену довідку про заробітну плату, з врахуванням нарахованої матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати з 01.09.2009 року по 31.08.2011 року.

Колегією суду встановлено, що питання про перерахунок пенсії відповідно до розширеної довідки ставилось лише 13 травня 2014 року, в чому позивачу було протиправно відмовлено.

Вирішуючи питання захисту прав позивача колегія суддів дійшла переконання, що суми матеріальної допомоги та індексації заробітної плати є складовими заробітної плати та повинні бути враховані при перерахунку пенсії, проте з 13.05.2014р. - моменту звернення до Управління з заявою про проведення такого перерахунку.

Окрім вказаного, суд першої інстанції не врахував, що позивачем пропущено строк звернення до суду, передбачений ст.99 КАС України, що є підставою для залишення частини позовних вимог без розгляду.

Так, відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернулася до суду першої інстанції 15.05.2014 року та просила задовольнити позовні вимоги з 27.09.2011 року.

Беручи до уваги положення ст. ст. 99, 100 КАС України, колегія суддів дійшла переконання, що позовні вимоги за період з 27.09.2011 року по 15.11.2013 року слід залишити без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду першої інстанції частково не відповідають обставинам справи, що є підставою постанову суду скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Козівському районі Тернопільської області задовольнити частково.

Скасувати постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 24.06.2014 р. у справі №600/563/14-а та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Козівському районі Тернопільської області щодо відмови у перерахунку пенсії як державному службовцю ОСОБА_1 виходячи з розрахунку сум матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Козівському районі Тернопільської області провести з 13.05.2014 року перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії з врахуванням в заробіток для обчислення пенсії суми виплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати та виплачених сум пенсії і в подальшому виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі згідно з проведеним перерахунком.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Адміністративний позов у частині позовних вимог за період з 27.09.2011 року по 15.11.2013 року залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Шавель Р.М.

Бруновська Н.В.