Справа № 802/3844/14-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/3844/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Богоніс М.Б.

Суддя-доповідач: Сушко О.О.

25 лютого 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Смілянця Е. С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Литвинюка С.О.,

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області від 21.10.2014 року № ; вимогу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 06.10.2014 року № Ф-; рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області від 06.10.2014 року № .

Відповідно до постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 21.01.2015 року адміністративний позов задоволено, а саме: визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення - рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області від 21.10.2014 року № ; вимогу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 06.10.2014 року № Ф-; рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області від 06.10.2014 року № .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити постанову суду першої інстанції - без змін.

Відповідач в судове засідання свого уповноваженого представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на підставі направлень від 16.09.2014 року за № 2413/17 та № 2414/17, виданих Вінницькою ОДПІ, державними ревізорами-інспекторами відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління оподаткування доходів і зборів фізичних осіб Вінницької ОДПІ згідно п. 77.4 ст. 77 ПК України, Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне соціальне страхування", проведено планову виїзну документальну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати підприємцем податків і зборів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року.

За результатами перевірки складено акт від 06.10.2014 року № 2626/1701/НОМЕР_1, яким встановлено порушення: п.п. «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України в частині заниження податкового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 63952 грн., внаслідок неправомірного включення до суми податкового кредиту вартості товарів, які використані позивачем в операціях, що не являються господарською діяльністю платника податків, а також, відсутні таких товарів в залишках товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2013 року; п.п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиною внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині невірного нарахування суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в перевіряємий період, в результаті чого, податковий орган дійшов висновку щодо існування у позивача недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 70049,54 грн.

На підставі вказаного акта Вінницька ОДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № від 21.10.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 63952 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 31976 грн. Крім того, прийняла вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.10.2014 року № Ф- на суму 70049,54 грн. (сума донарахованого єдиного соціального внеску) та Рішення № від 06.10.2014 року про застосування штрафних санкцій в сумі 3502,48 грн. за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач доказів наявності обставин, які підтверджують факт порушення позивачем вимог податкового законодавства, суду не надав та правомірності спірних рішень не довів, то позовні вимоги є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Діючи в межах наданих повноважень органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не повинні порушувати Конституцію та закони України, права та законні інтереси фізичних чи юридичних осіб.

Згідно з п.п. г) п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Так, в підтвердження задекларованих позивачем податкових зобов'язань по ПДВ за 2013 рік в сумі 534728 грн., під час перевірки використано дані первинних бухгалтерських документів, а саме, товарних (видаткових) накладних, податкових накладних, складених у цілковитій відповідності до вимог законодавства, що і не заперечується відповідачем.

Водночас, податковий орган не заперечує факту реальності господарських операцій позивача щодо придбання у 2013 році ТМЦ на загальну суму 2591980,14 грн. У акті перевірки відповідачем зазначено, що і податкові накладні і усі інші документи бухгалтерського обліку, які оформлялися позивачем при придбанні товарів відповідали вимогам як ПК України, так і Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Однак, в акті перевірки зазначено, що при встановленні залишків ТМЦ відповідачем бралась до уваги довідка про залишки ТМЦ які становлять 563480,24 грн. Саме вихідні дані вказаної довідки послужили підставою для висновку про розбіжність у залишках ТМЦ та прийняття оскарженого рішення.

Довідка на яку зіслався відповідач із незрозумілих причин відсутня в описі документів які використовувались під час перевірки, про що свідчить опис наданих для перевірки документів.

Таким чином, вказані висновки податкового органу, відображені в акті перевірки, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах закону та фактичних обставинах здійснення господарських операцій, а на припущеннях податкового органу.

Відповідно до п. 20.1.5 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право вимагати від платників податків, що перевіряються в ході перевірок, проведення інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, у тому числі зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки. У разі відмови платника податків (його посадових осіб або осіб, які здійснюють готівкові розрахунки та/або проводять діяльність, що підлягає ліцензуванню та/або патентуванню) від проведення інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки), передбаченої абз. 1 цього пункту, або ненадання для перевірки документів. їх копій (за умови наявності таких документів) застосовуються заходи, передбачені ст. 94 ПКУ, а саме може бути застосовано адміністративний арешт майна платника податків.

Отже, з метою об'єктивного встановлення стану залишків ТМЦ та їх руху у господарській діяльності позивача у періоді, що перевірявся, працівники контролюючих органів мали право вимагати від позивача в ході перевірок, проведення інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей в присутності посадових осіб податкового органу.

Всупереч зазначеним положенням законодавства, під час проведення перевірки, відповідач не скористався правом проведення інвентаризації залишків ТМЦ наявних у позивача станом на момент проведення перевірки.

В свою чергу, в підтвердження наявності у позивача станом на 31.12.2013 року (кінець перевіряємого періоду) залишків товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 883239,68 грн., (що спростовує висновки контролюючого органу) з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності та виявленням фактичної наявності ТМЦ, 06.10.2014 року позивачем здійснена інвентаризація ТМЦ, результати якої оформлено у вигляді складання Інвентаризаційної відомості ТМЦ станом на 06.10.2014 року, яка відповідає формі та змісту документу як первинного, враховуючи вимоги Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Разом з тим, про наявність у позивача в залишках ТМЦ на загальну суму 883239,68 грн, а не залишку товару на суму 563480,24 грн, як про це зазначає відповідач, свідчать журнал обліку придбаного позивачем товару в період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, журнал обліку реалізованого позивачем товару в період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, аналіз рахунку № 28.1 "Рух товару в закупівельних цінах без ПДВ в період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року".

Таким чином, позивачем правильно відображеного у звітних документах податкове зобов'язання з податку на додану вартість за 2013 рік.

Що стосується оскарженої вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.10.2014 року № Ф- та рішення № від 06.10.2014 року, то суд зазначає наступне.

Законом України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, суд не погоджується з застосованим відповідачем методом визначення суми чистого доходу отриманого платником податків в кожному конкретному місяці 2013 року із застосуванням показника середньомісячного оподатковуваного доходу відображеного у Податкової декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік, оскільки вказаний метод не узгоджується із вимогами Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» враховуючи наступне.

У статтях 8, 9, 10 ПК України міститься вичерпний перелік податків і зборів, що справляються в Україні, і в цьому переліку немає Єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Тобто сфера дії ПК України не поширюється на правовідносини повязані із нарахуванням та сплатою єдиного внеску.

В силу ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року № 2464-VІ визначено, що єдиний внесок не входить до системи оподаткування, а порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, і лише в частині адміністрування - ПК України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відносно механізму визначення розміру середньомісячного річного оподатковуваного доходу, то такий визначається відповідно до порядку встановленого Наказом Міндоходів України від 11.12.2013 року № 793 та Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, і, відображається у додатку № 5 Податкової декларації про майновий стан та доходи.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 ПКУ чистий річний оподатковуваний дохід визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПКУ, а саме об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи -підприємця, та пункту 178.3 статті 178 ПКУ, згідно з яким оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Разом з тим, фізичні особи - підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, в обов'язковому порядку разом з Податковою декларацією подають додаток 5 до розділу III Податкової декларації.

Статтею 167.1 ПК України визначено, що розмір середньомісячного річного оподаткованого доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці 1 цього пункту та поділена на кількість календарних місяців протягом яких платником податку було одержано такі доходи в податковому (звітному році) за який здійснюються декларування.

Водночас щомісячний чистий дохід, це величина яка, враховуючи положення Закону України «Про збір облік єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» вираховується платником податків самостійно, враховуючи при цьому щомісячні витати на придбання товару, витрати на здійснення підприємницької діяльності (оренда, податки придбання ТМЦ тощо) та доходів в ході реалізації робіт та послуг у кожному конкретному місяці на підставі первинних документів.

При цьому, відповідно до п. 4.1 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 09.09.2013 року № 454, звіт формується на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до Закону нараховується єдиний внесок.

Підпунктом 4.5 пункту 4 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування встановлено, що обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій (річної звітності) та результатів перевірок діяльності таких осіб, що призвели до збільшення або зменшення розміру доходу, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Проте, прив'язка порядку обчислення ЄСВ до даних річної декларації стоосується лише суми чистого річного оподаткованого доходу, що узгоджується із нормами п.164.1 ст. 164 ПК України та п.177.2 ст. 177 ПК України.

Такий висновок пов'язаний в тому числі із тим, що показник середньомісячного оподатковуваного доходу Декларації про доходи та майновий стан платника визначається математичним шляхом ділення суми чистого річного оподаткованого доходу на 12 календарних місяців, а щомісячний чистий дохід визначається у мінімальній та максимальній межі передбаченій Законом, на підставі первинних документів.

За змістом ч. 2 п. 4 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до 4.4.2, 3 ст. 9 Закону, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Таким чином, механізм нарахування середньомісячного річного оподаткованого доходу та щомісячного чистого доходу із нарахування суми єдиного внеску є різним, а саме розмір середньомісячного річного оподаткованого доходу розраховується математично, тоді як щомісячний чистий дохід вираховується на підставі бухгалтерських та інших первинних документів.

Враховуючи викладене, поняття отриманого середньомісячного річного доходу не є тотожним поняттю щомісячного чистого доходу отриманого позивачем у звітному періоді, як про це зазначає відповідач.

Вимогами Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що застосування середньомісячного показника не передбачено, оскільки платник може отримувати різний дохід у тому чи іншому місяці, відповідно платнику податків надано право визначати розмір такого доходу самостійно.

В свою чергу, податковий орган може виявити розбіжність лише на підставі первинних документів, а не шляхом розподілу математичним шляхом сукупного річного оподатковуваного доходу на дванадцять місяців.

Натомість в порушення вимог ч. 2,3 ст. 9 Закону, відповідач, самостійно здійснивши обчислення суми єдиного внеску платника, не перевірив при цьому жодних бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд першої інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

У відповідності до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21 січня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 27 лютого 2014 року.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г.

Смілянець Е. С.