Справа № 623/4286/14-а
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 р.Справа № 623/4286/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бартош Н.С.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16.01.2015р. по справі № 623/4286/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови перерахуванню, нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення, як інваліду ІІ групи, в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, відповідно ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2014 рік, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 недоплачену щорічну компенсацію на оздоровлення за 2014 рік у сумі 6120 ( шість тисяч сто двадцять) гривень, визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови перерахуванню, нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2014 рік у сумі 5342 ( п'ять тисяч триста сорок дві) гривні.

Постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області суду від 16.01.2015 р. позовні вимоги задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області при виплаті ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік у меншому розмірі, ніж передбачено статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з розміру встановленого у відповідності до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням фактично виплачених сум.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області за період з 27.02.2014 року по 14.04.2014 року в частині визнання неправомірними дії щодо відмови по перерахуванню, нарахуванню та виплати щорічної разової допомоги на оздоровлення за 2014 рік ОСОБА_1, як інваліду ІІ групи, в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, відповідно ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та стягнення на користь ОСОБА_1 недоплачену щорічну разову допомогу на оздоровлення за 2014 рік у сумі 6 120 гривень, з урахуванням сплачених сум, - залишено без розгляду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

ОСОБА_1, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, в апеляційній скарзі вказує, що рішення є необґрунтованим та незаконним, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області суду від 16.01.2015 року по справі № 623/4286/14-а в частині залишення без розгляду позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови по перерахуванню, нарахуванню та виплати щорічної разової допомоги на оздоровлення за 2014 рік як інваліду ІІ групи, в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, відповідно ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та стягнення на його користь недоплачену щорічну разову допомогу на оздоровлення за 2014 рік у сумі 6 120 гривень, з урахуванням сплачених сум; клопотання про відновлення строку для звернення до суду, як такого що пропущений з поважних причин - задовольнити; винести нову постанову, якою вказані позовні вимоги задовольнити.

У відповідності до положень ст. 197 КАС України, зазначена адміністративна справа розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році та особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи у 1986 році, категорія 1, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_4 від 24.05.1992 року і вкладкою до посвідчення № НОМЕР_3 від 16.08.2001 року.

З 09.08.2001 року йому встановлено 2 групу інвалідності по захворюванню, пов'язаному з аварією на Чорнобильській АЕС, має статус інваліда 2 групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕ Серія ХАР-01 № 015104 від 09.08.2001 року та має право на пільги встановлені законодавством України для інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 19.09.2011 року (а.с. 4-7).

Згідно наданої копії паспорта серії НОМЕР_1, виданого Ізюмським МРВ УМВС України в Харківській області 18 травня 2000 року, ОСОБА_1 значиться зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1, та згідно посвідченню серії НОМЕР_2 обліковується в Управлінні ПСЗН (а.с. 3, 4).

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні ПСЗН і отримував щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та щорічну разову грошову допомогу до 5 травня відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З матеріалів справи вбачається, що Управлінням ПСЗН щорічна допомога на оздоровлення як потерпілому від наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії позивачу за 2014 рік була нарахована і виплачена 27 лютого 2014 року в розмірі 120 гривень на підставі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Бюджетного кодексу України, Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та Постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в межах фінансування з Державного бюджету України.

Управлінням ПСЗН щорічна разова грошова допомога до 5 травня, як потерпілому від наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інваліду ІІ групи, ОСОБА_1 за 2014 рік була нарахована і виплачена 29 квітня 2014 року в розмірі 2250 гривень на підставі Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», Бюджетною Кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України від 16 квітня 2014 року № 102 в межах фінансування з Державного бюджету України. (а.с. 8, 20-22)

Позивач 04 липня 2014 року звернувся до Управління ПСЗН із заявою щодо недоотриманої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та недоотриманої щорічної разової допомоги на оздоровлення за 2014 рік в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, відповідно ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом від 09.07.2014 року № 4415 Управління ПСЗН надали відповідь позивачу, в якому повідомлено, що після надходжень з Державного бюджету України коштів йому була перерахована щорічна допомоги на оздоровлення особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи за 2014 рік - 27.02.2014 року в сумі 120,00 гривень, та одноразова грошова допомоги до 5 травня за 2014 рік - 29.04.2014 року в сумі 2250,00 гривень на його особистий рахунок в Ощадбанку. (а.с. 8)

Не погодившись з відмовою відповідача щодо соціальних виплат, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача позивачу в перерахунку та виплаті допомоги на оздоровлення особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи за 2014 рік та одноразова грошова допомоги до 5 травня за 2014 рік, з посиланням на те, що Кабінет Міністрів України має всі достатні правові підстави врегулювати питання здіснення соціальних виплат та допомоги в межах фінансових ресурсів, передбачених ЗУ "Про Державний бюджет України на 2014 рік", є необґрунтованою та такою, що порушує права, свободи та законні інтереси позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом 15.10.2014 року із вимогами до суб'єкта владних повноважень (Управління ПСЗН) щодо захисту його порушених прав в частині перерахуванню, нарахуванню та виплати щорічної разової допомоги на оздоровлення за 2014 рік, як інваліду ІІ групи, в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, відповідно ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та стягнення з Управління ПСЗН на його користь недоплачену щорічну разову допомогу на оздоровлення за 2014 рік у сумі 6 120 гривень, з урахуванням сплачених сум.

З аналізу положень преамбули Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» судом встановлено, що виплати, передбачені зазначеним Законом, є заходами соціального захисту населення, що постраждало внаслідок аварії на ЧАЕС, та за своєю правовою природою є відповідною соціальною допомогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Вказані виплати здійснюються відповідними органами та мають разовий характер. Таким чином, право особи на їх отримання та обов`язок органів праці та соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення.

Як вбачається з матеріалів справи, порушення прав позивача в частині нарахуванню та виплати щорічної разової допомоги на оздоровлення за 2014 рік відбулось разове - при отриманні ним щорічної допомоги на оздоровлення 27.02.2014 року в сумі 120,00 гривень, а при отриманні щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік позивач був обізнаний про порушення його прав та мав змогу звернутись до суду за їх захистом.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом (15.10.2014 р.), шестимісячний строк на звернення до суду з позовом (15.04.2014 р.), період, за який позивач просить суд захистити його права (з 27.02.2014 року), суд приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту в межах шестимісячного строку, починаючи з 15.04.2014 року.

Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за наявності поважних причин його пропуску (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Однак позивачем до суду не надано доказів поважності пропуску строку для звернення до адміністративного суду з позовом в частині щодо захисту його порушених прав в частині перерахуванню, нарахуванню та виплати щорічної разової допомоги на оздоровлення за 2014 рік, як інваліду ІІ групи, в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, відповідно ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та стягнення з Управління ПСЗН на користь ОСОБА_1 недоплачену щорічну разову допомогу на оздоровлення за 2014 рік у сумі 6 120 гривень, з урахуванням сплачених сум, за період з 27.02.2014 року по 14.04.2014 року.

Чинними положеннями ч.1 ст. 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки, позивачем до суду не надано доказів поважності пропуску строку для звернення до суду з позовом щодо захисту його порушених прав в частині перерахуванню, нарахуванню та виплати щорічної разової допомоги на оздоровлення за 2014 рік, як інваліду ІІ групи, в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, відповідно ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та стягнення з Управління ПСЗН на його користь недоплачену щорічну разову допомогу на оздоровлення за 2014 рік у сумі 6 120 гривень, з урахуванням сплачених сум, а судом не знайдено підстав для поновлення такого строку, позивачем порушені вимоги ст. 99 КАС України, а тому у відповідності до ст. 100 КАС України адміністративний позов в зазначеній частині слід залишити без розгляду, як поданий з пропуском встановленого законом шестимісячного строку звернення до суду, без поважних причин.

Відносно позовних вимог позивача в частині визнання неправомірними дії Управління ПСЗН щодо відмови по перерахуванню, нарахуванню та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік, як інваліду ІІ групи, в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та стягнення з Управління ПСЗН на його користь недоплачену щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік у сумі 5 342 гривні, з урахуванням сплачених сум, суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня інвалідам війни ІІ групи виплачується разова грошова допомога у розмірі вісім мінімальних пенсій за віком.

Пунктом 20 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» була змінена вище зазначена стаття Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме передбачено, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом України про Державний бюджет.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України положення п. 20 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» стосовно виплати щорічної разової допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

У 2009-2014 роках зміни до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не вносилися.

Таким чином, відповідач у 2014 році повинен був застосовувати законодавство, яке діяло на час проведення відповідних щорічних виплат грошової допомоги до 5 травня, а саме, ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції від 09.07.2007 року, а саме інвалідам війни щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам II групи - вісім мінімальних пенсій за віком.

При обчисленні разової грошової допомоги до 5 травня, розмір мінімальної пенсії за віком розраховується виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». А саме, відповідно до ч.1 ст. 28 цього Закону, розмір мінімальної пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу, встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України та щороку затверджується Верховною Радою України в Законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Щодо дій відповідача стосовно призначення позивачу до виплати разової грошової допомоги до 5 травня 2014 року відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України від 16.04.2014 року №102, суд зазначає, що відповідно до п. 6-7 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 № 719-VII установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Вказана норма набула чинності з 03.08.2014 року у зв'язку з вступом в законну силу Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року № 1622-VII.

Згідно зі ст. 3 Бюджетного Кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

З аналізу наведених норм вбачається, що визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян у 2014 бюджетного року делеговано Кабінету Міністрів України.

З метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Кабінетом Міністрів України прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 16 квітня 2014 року № 102, відповідно до якої у 2014 році розмір щорічної разової допомоги до 5 травня інвалідам війни 2 групи встановлено у розмірі 2250 гривень.

Оскільки з однопредметних законодавчих норм рівної ієрархії при вирішенні спору застосуванню підлягає законодавча норма, що не визнана неконституційною та прийнята пізніше, в даному випадку норми Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року № 1622-VII мають застосовуватись з 03.08.2014 року замість відповідних норм Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З матеріалів справи вбачається, що спірна щорічна одноразова грошова допомога до 5 травня за 2014 рік нарахована у розмірі 2250,00 грн. та виплачена позивачу 29 квітня 2014 року, тобто до моменту набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року № 1622-VII (а.с. 8).

Доказів сплати позивачу суми недоплаченої щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік у розмірі, встановленому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що права позивача щодо отримання щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік у розмірі, встановленому ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», порушені.

Таким чином, здійснюючи нарахування та виплату позивачу у 2014 році щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік у розмірі меншому ніж це передбачено ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідач діяв неправомірно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність посилання Управління ПСЗН на норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 16 квітня 2014 року № 102, якими обґрунтовано висновок щодо правильності нарахування та виплати щорічної разової допомоги до 5 травня інвалідам війни 2 групи у розмірі 2250,00 гривень.

З урахуванням викладеного, судова колегія погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що при визначенні позивачеві розміру одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік відповідач повинен був керуватись положеннями Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не постанови Кабінету Міністрів України від 16.04.2014 року № 102.

Однак, судова колегія зазначає, що вимоги позивача в частині стягнення з Управління ПСЗН недоотриманої суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у визначених позивачем грошових сумах не підлягають задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування недоотриманих сум грошової допомоги замість органу, якому надані такі повноваження.

А тому згідна з висновком суду першої інстанції про те, що з метою належного захисту порушених прав позивача, та у відповідності до ч.2 ст. 11 КАС України, необхідно зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату спірної щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік у розмірі, встановленому ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Щодо доводів апелянта про поважність пропуску причин звернення до суду з позовом про визнання неправомірними дії відповідача щодо відмови перерахуванню, нарахуванню та виплаті щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення та зобов'язання вчинити її нарахування і виплату судова колегія зазначає наступне.

Матеріали справи містять лист відповідача про перерахування вказаної допомоги на особистий рахунок позивача в Ощадбанку 27.02.2014року.

Позивач своє твердження про необізнаність факту вказаної виплати суду не підтвердив. Ця обставина досліджувалась судом першої інстанції та їй надана правова оцінка.

Отже, переглянувши постанову суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при її прийнятті суд першої інстанції у повному обсязі з'ясував обставини справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16.01.2015р. по справі № 623/4286/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Бартош Н.С.
Судді Мельнікова Л.В. Донець Л.О.