Справа № 816/1214/13-а
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2015 р. м. Київ К/800/51161/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Калашнікової О.В.
Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г.
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Державної інспекції сільського господарства в Полтавській області на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2013 року у справі № 816/1214/13-а за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сокіл" до Державної інспекції сільського господарства в Полтавській області про скасування припису, -

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сокіл" звернулось в суд з позовом до Державної інспекції сільського господарства в Полтавській області про скасування припису №108 від 22.02.2013 року про усунення порушень вимог земельного законодавства.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржуваний припис є протиправним, оскільки право власності на земельну діяльну у позивача виникло до набрання чинності положень статті 125 Земельного кодексу України, а саме, з часу реорганізації сільськогосподарського кооперативу "ім. Шевченка" шляхом поділу на товариство з обмеженою відповідальністю "Сокіл" та товариство з обмеженою відповідальністю "ім. Шевченка", що підтверджується державним актом серії ПЛ 0010.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 29 травня 2013 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано, позовні вимоги задоволено, скасовано припис №108 від 22.02.2013 року про усунення порушень вимог земельного законодавства.

Не погоджуючись з оскаржуваним судовим рішенням, Державна інспекція сільського господарства в Полтавській області звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 22.02.2013 року відповідачем проведено перевірку позивача з питань додержання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки під господарськими будівлями та дворами на території Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району.

Перевіркою встановлено, що господарські будівлі та споруди перебувають на балансі позивача, дане товариство використовує земельні ділянки сільськогосподарського призначення (не сільськогосподарські угіддя) під господарськими будівлями та дворами загальною площею близько 98 га, без розробки проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та без державної реєстрації права користування ними, чим порушено вимоги статті 125, 126 Земельного кодексу України.

За результатами перевірки відповідачем винесено припис №108 від 22.02.2013 року та зобов'язано позивача усунути порушення до 22.03.2012 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач використовує земельні ділянки сільськогосподарського призначення без розробки проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та без державної реєстрації права користування ними.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки позивач є правонаступником всіх прав та обов'язків сільськогосподарського кооперативу "імені Шевченка" та КСП "ім. Шевченка", відтак спірна земельна ділянка використовується позивачем на підставі державного акту на право користування колективної власності на землю серія ПЛ №0010.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Як зазначено судом апеляційної інстанції, перевіркою позивача встановлено порушення земельного законодавства, а саме, вимог статей 125, 126 Земельного кодексу України у зв'язку з використанням позивачем земельних ділянок сільськогосподарського призначення (не сільськогосподарські угіддя) під господарськими будівлями та дворами загальною площею близько 98 га, без розробки проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та без державної реєстрації права користування ними.

Відповідно до Державного акту на право користування колективної власності на землю серія ПЛ №0010 (зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю від 19.12.1995 №1) згідно рішення п'ятої сесії 22 скликання Соколовобалківської сільської ради від 06.12.1995 року КСП ім. Шевченка передано у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 3512,56 га землі.

Згідно експлікації земель по угіддях, до цієї площі входить 98,6 га під виробничими будівлями і дворами

У 2000 році КСП ім. Шевченка реорганізовано у сільськогосподарський кооператив "імені Шевченка", який став правонаступником всіх прав та обов'язків КСП.

У 2004 році сільськогосподарський кооператив "імені Шевченка" реорганізовано шляхом поділу на товариство з обмеженою відповідальністю "Сокіл" та товариство з обмеженою відповідальністю "імені Шевченка".

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельних ділянок - будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі ( на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації.

Статтею 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З наведених норм вбачається, що особою, яка самовільно зайняла земельну ділянку є суб'єкт, який фактично її використовує і яка не отримана суб'єктом у встановленому законом порядку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо доведеності з боку відповідача факту самовільного зайняття земельної ділянки позивачем.

З огляду на наведене, колегія судів не погоджується з висновками суду апеляційної про те, що оскільки позивач є правонаступником всіх прав та обов'язків сільськогосподарського кооперативу "імені Шевченка" та КСП "ім. Шевченка", то спірна земельна ділянка використовується позивачем на підставі державного акту на право користування колективної власності на землю серія ПЛ №0010.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За правилами статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 220, 222, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної інспекції сільського господарства в Полтавській області задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2013 року скасувати, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 29 травня 2013 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: підписи