Справа № 2а/0570/8805/12
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року м. Київ К/9991/80814/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Виконавчого комітету Ворошиловської районної у м. Донецьку ради, Державної судової адміністрації України, Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька Державної податкової служби України, третя особа: Управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2012 року,-

у с т а н о в и л а :

У липні 2012 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Виконавчого комітету Ворошиловської районної у м. Донецьку ради, Державної судової адміністрації України, Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька Державної податкової служби України, третя особа - Управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку, у якому просила визнати дії неправомірними та повернути 17578,84 грн. незаконно утриманого податку з вихідної допомоги судді. В обґрунтування позову зазначала, що всупереч вимогам статті 43 Закону України «Про статус суддів» відповідач утримав вказаний податок, що суперечить її законним права та інтересам. Тому, посилаючись на ці обставин та вимоги Закону просила про задоволення позову.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2012 року позов залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення із адміністративним позовом до суду.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, а справу направити для продовження розгляду.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про задоволення скарги з таких підстав.

Залишаючи позов без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що позивач без поважних причин пропустила шестимісячний строк звернення із адміністративним позовом до суду, встановлений частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що спір сторін стосуються проходження і звільнення з публічної служби, а відповідно до такого слід застосовувати строк звернення до суду, встановлений частиною 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, який позивач пропустила без поважних причин.

Проте, до такого висновку суди дійшли без з'ясування дійсних прав та обов'язків сторін, в порушення норм процесуального права.

За приписами частин 1 та 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1, 2 (абзац перший) і 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції спірного періоду) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як вбачається з матеріалів справи, суть спору зводиться до оскарження ОСОБА_4 рішення про утримання податку з виплаченої їй вихідної допомоги при виході судді у відставку. Таке рішення прийняте Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Донецькій області в порядку Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Вирішуючи питання дотримання строків звернення з даним позовом до суду, слід виходити з юридичної природи спору, а також слід з'ясувати до чиєї сфери повноважень суб'єктів публічно-правових відносин відноситься спірна вимога.

При цьому, застосовуючи статтю 99 Кодексу адміністративного судочинства України, окрім визначення самого строку звернення із адміністративним позовом до суду, що є різним в залежності від характеру правовідносин сторін, слід також встановити початок і закінчення його перебігу.

Суд апеляційної інстанції застосовуючи частину 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України не звернув увагу на те, що позивач оскаржує не порядок, умови чи розмір вихідної допомоги судді, що безперечно є ознакою спору щодо проходження, звільнення з публічної служби, а оскаржує рішення про утримання податку із вихідної допомоги. Тому судам слід було обговорити питання застосування спеціального законодавства, у тому числі строку звернення до суду.

Так, відповідно до частини третьої статті 43 Закону України «Про статус суддів», чинній на час виникнення спірних правовідносин, судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку.

Разом з тим, згідно з підпунктом «д» пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» дохід із джерелом його походження з України - це будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі дохід у вигляді заробітної плати, нарахований (виплачений, наданий) унаслідок здійснення платником податку трудової діяльності на території України, від працедавця.

Пунктом 1.1 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» визначено, що для цілей цього Закону під терміном «заробітна плата» розуміються також інші заохочувальні та компенсаційні виплати або інші виплати та винагороди, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв'язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Вирішуючи питання можливості застосування положень податкового законодавства до спірних правовідносин слід також визначити можливість застосування й пункту 102.5 статті 102 Податкового кодексу України, якою визначено, що заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

У разі ж надання преваги спеціальній нормі, що регулює спірні правовідносини, тобто статті 43 Закону України «Про статус суддів», слід виходити з того, що фактично спір між сторонами виник не у відносинах щодо проходження публічної служби, а внаслідок незаконно утриманих податків, що обумовлює застосування шестимісячного строку звернення до суду із позовом (частина 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України).

Хоча суд першої інстанції залишаючи без розгляду даний позов і виходив з шестимісячного строку звернення до суду, його висновки щодо пропуску такого є помилковими.

Так само як висновки судів попередніх інстанції у частині початку перебігу такого строку.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, 31 грудня 2010 року суддя Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Соларєва Т.О. звільнена з посади судді у відставку з виплатою вихідної допомоги.

Згідно довідки Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 5 січня 2012 року ОСОБА_4 нараховано вихідну допомогу при виході у відставку згідно статті 43 Закону України «Про статус суддів» (чинному на час виходу у відставку) в сумі 104512 грн.

Зазначену довідку позивач отримала 10 січня 2012 року, з якої убачалося, що вихідна допомога їй виплачена 14 грудня 2011 року з відрахуванням спірного податку у розмірі 17578,84 грн.

З товаро - транспортної накладної, якою підтверджується направлення даного позову до суду убачається, що позивач звернулася із захистом оспорюваних прав 10 липня 2012 року.

У відповідності з частинами 1, 9 статті 103 Кодексу адміністративного судочинства України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

З урахуванням зазначеного судам попередніх інстанцій слід було визначити початок перебігу строку звернення до суду враховуючи обставини щодо дати подачі позову до суду через засоби зв'язку.

За таких обставин, висновки судів щодо пропуску позивачем строку звернення із даним позовом до суду є помилковими.

Враховуючи зазначене, оскаржувані судові рішення не можна визнати законними і обґрунтованою, вони підлягають скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії прийняття позовної заяви.

За приписами частини 1 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2012 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало