Справа № 803/2463/13-а
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року Справа № 876/67/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Дяковича В.П., Попка Я.С.,

з участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

представників відповідача Матвійчук Т.М., Наумук С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу державної екологічної інспекції у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року у справі за позовом державної фінансової інспекції у Волинській області до державної екологічної інспекції у Волинській області про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2013 року державна фінансова інспекція у Волинській області (далі - ДФІ) звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила зобов'язати державну екологічну інспекцію у Волинській області (далі - ДЕІ) виконати п. 2 вимоги від 29.04.2013 року № 03-070-14-14/2614, а саме відобразити по бухгалтерському обліку дебіторську заборгованість за послуги з визначення радіаційного стану територій, об'єктів, будівельних матеріалів, радіаційного забруднення металобрухту та вантажів, які за своїми природними властивостями мають рівень радіоактивності вищий за допустимі норми, які надавались суб'єктам господарювання у 2011 році на загальну суму 33355,00 грн. та стягнути вказану заборгованість з відповідних суб'єктів господарювання або з винних осіб у порядку та розмірі, що визначені ст.ст. 130-136 КЗпП України .

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року у справі № 803/2463/13-а позов було задоволено.

У апеляційній скарзі ДЕІ просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ДФІ.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом безпідставно не взято до уваги те, що 25.05.2013 року ДЕІ на підставі вимоги ДФІ від 29.04.2013 року № 03-070-14-14/2614 направила листи-вимоги до ДП «Камінь-Каширське ЛГ», ДП «Володимир-Волинське ЛМГ», ДП «Старовижівське ЛГ», ДП «Ковельське ЛГ», ДП «Городоцьке ЛГ», ДП «Маневицьке ЛГ», ДП «Любомльське ЛГ», ДП «Ратнівське ЛМГ» щодо сплати до Державного бюджету України заборгованості за послуги по проведенню вимірів радіаційного стану об'єкту.

Суду були надані копії відповідей на листи-вимоги, які направлялись лісогосподарськими підприємствами на адресу Державної екологічної інспекції у Волинській області. У даних листах чітко зазначено, що на даних підприємствах відсутня заборгованість за послуги по проведенню вимірів радіаційного стану об'єкту та відсутні підписані акти про надання таких послуг у відповідності до Порядку надання платних послуг екологічного характеру територіальними органами Міністерства екології та природних ресурсів України, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 30.01.2002 року № 46.

Таким чином, хоча ДЕІ і надіслала листи-вимоги щодо заборгованості за послуги лісогосподарським підприємствам, однак по факту дана заборгованість відсутня, оскільки ні в ДЕІ, ні у зазначених лісогосподарських підприємствах немає належних доказів щодо заборгованості (ні договорів, ні актів виконаних робіт ні письмових заяв і т.д.).

Крім того, ДФІ визначила заборгованість помилково, оскільки невірно було взято одиницю виміру надання платних послуг. Тому заборгованість відсутня і звертатись в суд з позовом щодо стягнення заборгованості, яка фактично не існує, немає підстав.

Представники відповідача у ході апеляційного розгляду підтримали подану апеляційну скаргу та просили задовольнити її у повному обсязі.

Представник позивача на виклик апеляційного суду не прибув, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позову ДФІ, суд першої інстанції виходив із того, що ДФІ було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності ДЕІ за період з ІІ-ІV квартали 2010 року, 2011-2012 роки, та завершальний звітний період 2013 року, за результатами якої складено акт перевірки № 070-22/05 від 20.03.2013 року.

У ході перевірки ДФІ були зроблено висновок про порушення ДЕІ законодавства з питань збереження і використання активів, зокрема не відображено по бухгалтерському обліку дебіторську заборгованість за послуги з визначення радіаційного стану територій, об'єктів, будівельних матеріалів, радіаційного забруднення металобрухту та вантажів, які надавались суб'єктам господарювання у 2011 році на загальну суму 33355,00 грн.

На підставі акту ревізії ДФІ на адресу ДЕІ надіслано вимогу від 29.04.2013 року № 03-070-14-14/2614, пунктом 2 якої було зобов'язано відобразити по бухгалтерському обліку дебіторську заборгованість за послуги з визначення радіаційного стану територій, об'єктів, будівельних матеріалів, радіаційного забруднення металобрухту та вантажів, які за своїми природними властивостями мають рівень радіоактивності вищий за допустимі норми, які надавались суб'єктам господарювання у 2011 році на загальну суму 33355,00 грн., а саме: для ДП «Городоцьке лісове господарство» - 4430,00 грн., ДП «Камінь-Каширське лісове господарство» - 6165,00 грн., ДП «Ковельське лісове господарство» - 3330,00 грн., ДП «Любомльське лісове господарство» - 900,00 грн., ДП «Маневицьке лісове господарство» - 7110,00 грн., ДП «Ратнівське лісомисливське господарство» - 5465,00 грн., ДП «Старовижівське лісове господарство» - 2655,00 грн. та ДП «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» - 3300,00 гривень, а також стягнути із вищевказаних суб'єктів плату за надані в 2011 році послуги в загальній сумі 33355,00 грн. та зарахувати відповідні суми до Державного бюджету за кодом доходів 21080500 «Інші надходження» на рахунок №0002. У разі незабезпечення добровільного перерахування коштів пред'явити до вищевказаних суб'єктів господарювання цивільні позови та стягнути їх у примусовому порядку або стягнути з винних осіб шкоду у порядку та розмірі встановленому ст.ст. 130136 КЗпП України.

Відповідно до листа-відповіді від 22.05.2013 року № 1188/8 ДЕІ були частково виконані вимоги від 29.04.2013 року №03-070-14-14/2614.

Оскільки на момент розгляду справи вимога ДФІ від 29.04.2013 року №03-070-14-14/2614 в установленому законом порядку не оскаржена, належних та допустимих доказів про її виконання суду надано не було, то позовні вимоги підлягають до задоволення.

Даючи правову оцінку доводам апелянта та висновкам суду, що викладені у оскаржуваному судовому рішенні, апеляційний суд виходить із таких міркувань.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 року № 499/2011, Державна фінансова інспекція України (далі - Держфінінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон № 2939-ХІІ), згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На думку апеляційного суду, наведене дає підстави для висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У справі, що розглядається, ДФІ пред'явила ДЕІ вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення повинен перевіряти суд, який розглядає такий позов.

З огляду на викладене, на переконання апеляційного суду, призовні вимоги ДФІ до ДЕІ, які зводяться до покладення на відповідача обов'язку забезпечити стягнення виявлених у ході ревізії збитків, завданих об'єкту контролю, є безпідставними, а отже помилково задоволені судом першої інстанції.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу державної екологічної інспекції у Волинській області задовольнити.

Скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року у справі № 803/2463/13-а та прийняти нову, якою у задоволенні позову державної фінансової інспекції у Волинській області відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Я.С.Попко

Постанова у повному обсязі складена 27 лютого 2015 року.