Справа № 307/1756/13-а (2а/307/77/13)
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" лютого 2015 р. м. Київ К/800/49797/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Дубівського управління соціального захисту населення Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Дубівського управління соціального захисту населення Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 вересня 2014 року та постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 вересня 2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду першої інстанції з позовом в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з Дубівського управління праці та соціального захисту населення Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області 100471,80 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та 70000 грн. моральної шкоди, 2000 грн. витрат на юридичні послуги.

Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 вересня 2013 року, залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року, адміністративний позов задоволено частково, а саме стягнуто з Дубівського управління праці та соціального захисту населення Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області на користь ОСОБА_4 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 100471,09 грн. та 10000 грн. моральної шкоди; стягнути з Дубівського управління праці та соціального захисту населення 1104,71 гривень судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковою постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 вересня 2013 року допущено до негайного виконання постанову суду від 19.09.2013 р. в частині стягнення середньомісячної заробітної плати розміром 1522,28 грн. з Дубівського управління праці та соціального захисту населення на користь ОСОБА_4

Суди попередніх інстанцій, мотивували свої рішення тим, що період вимушеного прогулу ОСОБА_4 мав місце з 09.01.2008 року по 09.07.2013 року, тобто 66 місяців. Відтак, розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу становить 100 471,09 грн. яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, неправомірними діями відповідача, позивачу завдано моральної шкоди, так як порушено її законні права, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків які вимагали від неї додаткових зусиль для реалізації свого життя, тому з відповідача необхідно стягнути на користь ОСОБА_4 10000 грн. моральної шкоди

У поданій касаційній скарзі відповідач заявив вимоги про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій, як таких, що постановлені із порушенням норм матеріального і процесуального права, ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 травня 2008 року (справа № 2а-23/08) поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника відділу державних соціальних допомог в Дубівському управлінні праці та соціального захисту населення Тячівської районної державної адміністрації (а.с.2-3).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2009 року (справа № 10148/08/9104) апеляційну скаргу Дубівського управління праці та соціального захисту населення задоволено, постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 26.05.2008 року та додаткову постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 27.05.2008 року скасовано та прийнято нову постанову. В позові відмовлено (а.с.4-6).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 березня 2013 року (справа № К-12817/09) касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2009 року скасовано, а постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 травня 2008 року залишено без змін (а.с.7-8).

Наказом Дубівського управління соціального захисту населення від 07.08.2013 року поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника відділу державних соціальних допомог.

Згідно довідки про середньомісячний заробіток, виданої Дубівським управлінням соціального захисту населення Тячівської районної державної адміністрації від 17.04.2013 року № 253, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_4 становить 1522,28 грн. (а.с. 49)

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Частиною 3 статті 159 КАС України встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд касаційної інстанції вважає, що при розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій не дотримано вимог процесуального права від яких прямо залежало правильне по суті вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи предметом даного спору є стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу під час проходження публічної служби.

Вказані правовідносини регулюються Законом України «Про державу службу», КЗпП України, КАС України.

Суди попередніх інстанцій в своїх рішення покликались на те, що постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 травня 2008 року (справа № 2а-23/08), залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 березня 2013 року (справа № К-12817/09), поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника відділу державних соціальних допомог в Дубівському управлінні праці та соціального захисту населення Тячівської районної державної адміністрації (а.с.2-3).

Судами попередніх інстанцій не враховано та не досліджено питання щодо заявлених позивачем вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу під час розгляду справи про поновлення на публічній службі.

Так, з постанови Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 травня 2008 року вбачається, що першочергово позивач ставила такі вимоги, однак в подальшому змінила заявлені вимоги, при цьому не зрозуміло що вирішено судами щодо заявлених раніше вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як зазначено вище, у зв'язку з поданням позивачем заяви про зміну позовних вимог питання про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу суди не розглядали (а.с. 27). Вищевказані судові рішення набрали законної сили.

Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 99 КАС України (тут і далі в редакції чинній на момент звернення позивача до суду першої інстанції) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 вказаної статті КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною 1 ст. 233 КЗпП України (тут і далі в редакції чинній на момент звернення позивача до суду першої інстанції) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ч. 3 ст. 233 КЗпП УКраїни у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Положеннями ч. 2 ст. 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Частиною 2 ст. 107 КАС України встановлено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, про порушення своїх прав позивач дізнався ще у 2008 році. В свою чергу, за захистом порушених прав позивач звернувся лише у травні 2013 року та в позовній заяві і доданих до неї матеріалів не зазначав про поважність причин пропуску строку звернення до суду та не просив поновити вказаний строк.

Таким чином, суди попередніх інстанцій не дослідили доказів та не встановили обставин пов'язаних з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду та чи наявні підстави для визнання таких поважними чи не поважними.

В свою чергу, суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що доводи судів попередніх інстанцій про те, що відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, є помилковим, оскільки в даному випадку спір не стосувався порушення законодавства про оплату праці, а стосувався спору про поновлення на публічній службі де повинно було ставитись питання щодо стягнення, у зв'язку з цим, середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, середня заробітна плата за час вимушеного прогулу є компенсацією втраченого заробітку, а не заробітною платою у розумінні статті 1 Закону України «Про оплату праці» та статті 94 КЗпП України.

З огляду на це, колегія суддів Вищого адміністративного суду України прийшла до висновку, що суди попередніх інстанцій не дослідили дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом, допустили порушення норм процесуального права, а тому рішення судів ухваленні з порушенням положень статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Постанова).

Даною Постановою визначено, що збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судами попередніх інстанцій зроблено розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу без врахування вимог визначених Постановою.

Також суди не встановили питання працевлаштування, виходу на пенсію ОСОБА_4 після звільнення з Дубівського управління праці та соціального захисту населення, що безпосередньо впливає на розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до Постанови. Матеріали справи не містять копії трудової книжки позивача, судами попередніх інстанцій вона не оглядалась та не досліджувалась.

З огляду на це, колегія суддів Вищого адміністративного суду України прийшла до висновку, що суди попередніх інстанцій повно та всебічно не дослідили обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому рішення судів ухваленні з порушенням положень статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягають скасуванню.

З огляду на те, що додаткова постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 вересня 2013 року є невід'ємною частиною постанови Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 вересня 2013 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року, то така також підлягає скасуванню.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 223 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд або для продовження розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати все вище викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 227, 231, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Дубівського управління соціального захисту населення Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області задовольнити частково.

Постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 вересня 2013 року, додаткову постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 вересня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року у справі № 307/1756/13-а скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді: І.Я. Олендер

С.Є. Амєлін

М.Г. Кобилянський