Справа № 826/1636/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 лютого 2015 року № 826/1636/15

Суддя Окружний адміністративний суд міста Києва Гарник К.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2
до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м.Києві
про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії, скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач) в якому просить:

- визнати протиправними дії Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 4530,07 грн. від 20 січня 2015 року № 46135869;

- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві від 20 січня 2015 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 4530,07 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/1636/15, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні 17 лютого 2015 року.

У судовому засіданні 17 лютого 2015 року позивач підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Представник відповідача заперечив проти позовних вимог, просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що постановою Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві від 19 листопада 2013 року відкрито виконавче провадження № 40821624 з примусового виконання виконавчого листа Дарницького районного суду міста Києва від 01 листопада 2013 року № 2-4257/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість в загальній сумі 45300,69 грн.

На підставі заяви ПАТ «Універсал Банк» від 19 березня 2014 року про закінчення виконавчого провадження, постановою Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві від 30 жовтня 2014 року закінчено виконавче провадження.

При цьому, в межах вищезазначеного виконавчого провадження, Відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві винесено постанову від 30 жовтня 2014 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 4530,07 грн.

Постановою Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві від 20 січня 2015 року відкрито виконавче провадження № 46135869 з примусового виконання постанови Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві від 30 жовтня 2014 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 4530,07 грн.

Позивач не погоджується із вищезазначеною постановою та вважає дії державного виконавця по її винесенню протиправними, а постанову такою, що підлягає скасуванню.

Представником відповідача у судовому засіданні зазначено, що дії державного виконавця по винесенню постанови про відкриття виконавчого провадження є правомірними та узгоджуються із приписами Закону України «Про виконавче провадження».

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Вирішуючи адміністративну справу по суті, суд, керуючись частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, виходить з того, що оскільки позивачем як спосіб захисту порушеного права обрано оскарження рішення Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві, суд досліджуючи надані сторонами докази повинен встановити відповідність змісту рішень суб'єкта владних повноважень чинному законодавству та законність процедури їх прийняття.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

В даному випадку, позивачем оскаржуються дії Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 4530,07 грн. від 20 січня 2015 року № 46135869 та відповідна постанова.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України "Про виконавче провадження" порядку.

Прийнята державним виконавцем постанова про стягнення з боржника виконавчого збору, не виконана самостійно, є підставою для її примусового виконання.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

В даному випадку, постановою Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві від 30 жовтня 2014 року закінчено виконавче провадження, а постанову про стягнення виконавчого збору, пунктом 2 цієї постанови, виведено в окреме виконавче провадження.

Спірна постанова Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві від 20 січня 2015 року винесена щодо примусового виконання постанови Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві від 30 жовтня 2014 року про стягнення виконавчого збору.

За таких обставин, відкриваючи виконавче провадження по виконанню постанови Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві від 30 жовтня 2014 року про стягнення виконавчого збору, державний виконавець діяв в порядку та в межах наданих йому повноважень, тому підстави для визнання таких дій протиправними, на думку суду, відсутні.

Доводами позивача в даному провадженні є добровільне виконання рішення суду, у зв'язку із чим, на думку останнього, відсутні підстави у Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві для стягнення виконавчого збору.

Судом встановлено, що на підставі підписаної між позивачем та ПАТ «Універсал Банк» пропозиції по врегулюванню заборгованості, позивач щомісяця сплачував кошти у сумі 1863,89 грн. У зв'язку з повним виконанням договірних зобов'язань, між зазначеними сторонами 07 березня 2014 року укладено акт про припинення зобов'язання за договором CL від 02 липня 2008 року.

Матеріали виконавчого провадження № 40821624 свідчать, що позивач про підписання пропозиції по врегулюванню заборгованості, яка укладена між ним та ПАТ «Універсал Банк» з метою уникнення примусового виконання рішення, повідомляв державного виконавця заявами із доданням копій заяв на переказ готівки.

Разом з цим, вищенаведені обставини можуть бути підставою для скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 30 жовтня 2014 року, винесеної в межах виконавчого провадження № 4082124 з примусового виконання виконавчого листа Дарницького районного суду міста Києва від 01 листопада 2013 року. Проте, такі доводи не свідчать про протиправність дій відповідача щодо виділення постанови в окреме провадження та відкриття виконавчого провадження.

Суд наголошує, що матеріали справи не містять доказів оскарження та/або скасування в судовому порядку постанови про стягнення виконавчого збору від 30 жовтня 2014 року, що в свою чергу виключає підстави для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 4530,07 грн. від 20 січня 2015 року № 46135869.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Зазначений принцип полягає у захисті порушеного права від порушення, що вже відбулося, тобто в наявності матеріально - правового інтересу позивача відносно дій (бездіяльності) суб'єкта владних повноважень.

Виключення з такої передумови для оскарження рішень (дій, бездіяльності), як наявність порушеного права, нормами Кодексу адміністративного судочинства України передбачена для справ щодо оскарження нормативно - правових актів, які можуть оскаржувати ті особи, щодо яких можливе застосування акту.

Однією з Конституційних засад судочинства є поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, згідно з частиною другою статті 124 Конституції України.

Тобто, звернення особи з відповідними позовними вимогами повинно бути направлено на відновлення порушеного права.

Правові наслідки для позивача можуть створювати лише відповідні рішення контролюючого органу. А тому, вимога про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 20 січня 2015 року № 46135869 по примусовому виконанню постанови від 30 жовтня 2014 року про стягнення виконавчого збору, за відсутності доказів скасування або оскарження зазначеної постанови про стягнення виконавчого збору, як невмотивоване не призведе до захисту прав позивача.

Зважаючи на викладене, обраний позивачем спосіб захисту права в наведеній частині не відповідає його змісту, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог та відсутність юридичних підстав для їх задоволення.

При цьому, враховуючи результат розгляду справи та необґрунтованість позовних вимог про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, вимога про знаття арешту також не підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 181, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник