Справа № 808/8461/14
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року (16 год.47 хв.)Справа № 808/8461/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Калашник Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Стратулат С.В.

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Татаринової Ю.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовною заявою Арбітражного керуючого ОСОБА_1

до Головного управління юстиції у Запорізькій області

про визнання незаконним та скасування розпорядження та припису,

ВСТАНОВИВ:

Арбітражний керуючий ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління юстиції в Запорізькій області, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати Припис Головного управління юстиції уЗапорізькій області про недопущення повторних порушень від 18 листопада 2014 року № 31-п/14;

- визнати незаконним та скасувати Розпорядження Головного управління юстиції у Запорізькій області про усунення порушень від 18 листопада 2014 року № 36-р/14.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що посадовими особами відповідача проведено позапланову невиїзну перевірку його діяльності під час виконання ним обов'язків ліквідатора приватного підприємства «Фабрика делікатесних сирів», за результатами якої складено Довідку про результати позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 05.11.2014 № 59-д та Акт позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 14.11.2014 № 141/14, прийнято спірне розпорядження та припис. Позивач не погоджується із висновками акту перевірки, оскільки на його думку відповідачем був порушений порядок проведення перевірки, висновки, викладені у акті перевірки є суб'єктивним припущенням перевіряючих, довільним трактуванням вимог нормативно-правових актів, зазначені у приписі та розпорядженні порушення чинного законодавства він, як арбітражний керуючий, не допускав, тому відповідач безпідставно виніс спірні припис та розпорядження, а тому їх належить скасувати.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач подав заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначив, що виявлені відповідачем порушення мають місце, позивачем не усунуті, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у запереченнях на адміністративний позов.

Розглянувши подані документи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, судом установлені наступні обставини.

В судовому засіданні встановлено, що на виконання листа-доручення Міністерства юстиції України № 6202-0-32-14/13.0.2 від 29.09.2014, на підставі листа районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 12.09.2014 № 05/01-20/0798, відділом з питань банкрутства та інформаційно-аналітичної роботи Головного управління юстиції у Запорізькій області в період з 03.11.2014 по 05.11.2014 включно проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 під час виконання ним повноважень ліквідатора Приватного підприємства «Фабрика делікатесних сирів», з дослідженням питань щодо дотримання строку проведення ліквідаційної процедури ПП «Фабрика делікатесних сирів», продажу майна банкрута та погашення заборгованості із заробітної плати.

Головним управлінням юстиції оформлено посвідчення №87-1 від 15.10.2014 та повідомлення № 93-2 від 15.10.2014 про проведення позапланової невиїзної перевірки.

На підставі наданих арбітражним керуючим ОСОБА_1 документів, комісією відділу з питань банкрутства та інформаційно-аналітичної роботи Головного управління юстиції в Запорізькій області у складі голови комісії - в.о. начальника відділу з питань банкрутства та інформаційно-аналітичної роботи Югаєва М.В. та членів комісії - головного спеціаліста цього ж відділу Татаринової Ю.В. та провідного спеціаліста відділу

Новікової О.О., здійснено позапланову невиїзну перевірку виконання ним повноважень ліквідатора ПП «Фабрика делікатесних сирів» в межах предмету перевірки, про що складено довідку від 05.11.2014 № 59-д та акт від 14.11.2014 № 141/14

Зазначеною довідкою та актом встановлено порушення, які підлягають усуненню та щодо яких арбітражному керуючому винесено розпорядження про усунення порушень від 18 листопада 2014 року № 36-р/14, визначено строк та способи їх усунення, а також порушення, які не підлягають усуненню, щодо яких арбітражному керуючому винесено припис від 18 листопада 2014 року № 31-п/14 про недопущення ним у подальшій діяльності аналогічних порушень.

Відповідно до оскаржуваного Розпорядження за результатами перевірки було виявлено такі порушення.

Під час виконання повноважень ліквідатора у справі № 29/5009/5854/14 про банкрутство ПП «Фабрика делікатесних сирів»:

- абзацу 15 частини 2 статті 41, частини 5 статті 44, частини 1 статті 49, частини 3 статті 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції від 22.12.2011 № 4212-IV, що діє з 19.01.2013, а саме, внаслідок неналежного виконання арбітражним керуючим ОСОБА_1 повноважень ліквідатора ПП «Фабрика делікатесних сирів» майно банкрута на даний час не продано. Дата наступних торгів з продажу майна банкрута арбітражним керуючим ОСОБА_1 не повідомлена комісії з перевірки і не підтверджена документально.

- частини 3 статті 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції від 22.12.2011 № 4212-IV, що діє з 19.01.2013, а саме, на перевірку арбітражний керуючий ОСОБА_1 не надав документів, які б підтвердили відсутність у банкрута іншого майна, окрім майна, яке знаходиться в заставі у ПАТ «Промінвестбанк». Таким чином, арбітражний керуючий не переконав комісію з перевірки і не довів документально неможливість погашення заборгованості із заробітної плати за рахунок продажу іншого майна банкрута, яка не перебуває у заставі.

- частини 3 статті 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції від 22.12.2011 № 4212-IV, що діє з 19.01.2013, а саме, протягом ліквідаційної процедури ПП «Фабрика делікатесних сирів» з 03.06.2013 по 31.10.2014 ліквідатором ОСОБА_1 було замовлено лише п'ять аукціонів з продажу майна банкрута. Такої кількості аукціонів комісія з перевірки вважає недостатньою для продажу майна банкрута, що свідчить про недобросовісне виконання арбітражним керуючим свого обов'язку, передбаченого абзацом 15 частини 2 статті 41 Закону України від 22.12.2011 № 4212-IV, згідно якого ліквідатор з дня свого призначення продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

- частини 3 статті 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції від 22.12.2011 № 4212-IV, що діє з 19.01.2013, а саме, недостатня кількість проведених аукціонів з продажу майна ПП «Фабрика делікатесних сирів», у період з 03.06.2013 по 31.10.2014, призвела до не продажу майна банкрута та затягування завершення ліквідаційної процедури банкрута, в результаті чого, ліквідатором ПП «Фабрика делікатесних сирів» ОСОБА_1, не подано до господарського суду Запорізької області звіт ліквідатора, ліквідаційний баланс банкрута, інші документи, передбачені статтею 46 Закону України від 22.12.2011 № 4212-IV, у зв'язку з чим господарський суд не може прийняти рішення про ліквідацію боржника, а вимоги Закону України від 22.12.2011 № 4212-IV з виплати заборгованості із заробітної плати, в розмірі 79685,22 грн., які не можуть бути задоволені за недостатністю майна у боржника, визнати погашеними, відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України від 22.12.2011 № 4212-IV.

Відповідно до оскаржуваного Припису за результатами перевірки було виявлено такі порушення:

- частини першої статті 37 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції від 22.12.2011 р. № 4212-IV, що діє з 19.01.2013. Арбітражним керуючим ОСОБА_1 не дотримано строк проведення ліквідаційної процедури ПП «Фабрика делікатесних сирів».

- абзацу 2 частини 4 статті 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції від 22.12.2011 № 4212-IV, що діє з 19.01.2013. Арбітражним керуючим ОСОБА_1 проводився продаж заставного майна ПП «Фабрика делікатесних сирів» у вигляді цілісного майнового комплексу без згоди заставного кредитора ПАТ «Промінвестбанк».

- частини 3 статті 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції від 22.12.2011 № 4212-IV, що діє з 19.01.2013. Арбітражний керуючий ОСОБА_1 повторно погоджував з ПАТ «Промінвестбанк» продаж майна ПП «Фабрика делікатесних сирів», що є предметом забезпечення вимог ПАТ «Промінвестбанк», що призвело до затягування продажу майна банкрута та безпідставного затягування завершення ліквідаційної процедури банкрута.

Вважаючи прийняте відповідачем розпорядження та винесений припис протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Враховуючи вищевикладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Досліджуючи в судовому засіданні правомірність оскаржуваних рішень відповідача, суд встановив, що організація та порядок проведення перевірок арбітражних керуючих регулюється Порядком контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затверджених Наказом Міністерства юстиції України 27.06.2013 № 1284/5.

Відповідно до п. 2.3 Порядку здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих складається з таких етапів:

- проведення перевірки, складання довідки про результати перевірки діяльності арбітражного керуючого;

- надання арбітражним керуючим комісії заперечень щодо Довідки та (або) усунення зазначених у Довідці порушень;

- складення акта перевірки з урахуванням Довідки, заперечень та усунутих арбітражним керуючим порушень.

Згідно п. 5.3. Порядку у разі відсутності арбітражного керуючого при підписанні Довідки вона не пізніше наступного робочого дня надсилається йому рекомендованим листом та електронною поштою. Відповідно до п. 6.1. Порядку арбітражний керуючий має право протягом п'яти робочих днів після складення Довідки надати в письмовій формі свої пояснення, зауваження, заперечення до неї разом з необхідними документами або усунути виявлені під час перевірки порушення та надати інформацію про це комісії.

Пунктом 6.3. Порядку встановлено, що орган контролю готує акт перевірки діяльності арбітражного керуючого протягом:

- двох робочих днів з дня підписання Довідки, якщо арбітражний керуючий підписав Довідку без зауважень і заперечень;

- двох робочих днів після завершення строку для надання арбітражним керуючим пояснень, зауважень, заперечень щодо Довідки.

Відповідно до п. 6.9. Порядку у разі виявлення під час перевірки порушень у діяльності арбітражного керуючого орган контролю на підставі акта перевірки за наявності відповідних підстав виносить припис про недопущення повторних порушень та (або) розпорядження про усунення виявлених порушень.

Таким чином, як видно з вказаних норм, винесення кожного наступного документа щодо оформлення результатів заходів контролю ставиться в залежність від наявності чи відсутності певної дії, що йому передує.

У судовому засіданні позивач вказував, що відповідач не направив позивачу Довідку у визначений законодавством спосіб. Позивач зазначав, що від Головного управління юстиції в Запорізькій області на адресу арбітражного керуючого після проведення перевірки надходив рекомендований лист, однак вкладенням до нього були чисті аркуші паперу.

З цього питання у якості свідків судом допитані ОСОБА_7 (помічник арбітражного керуючого) та ОСОБА_8

ОСОБА_7 пояснила суду, що має довіреність на отримання кореспонденції від позивача. У листопаді 2014 року отримала від тещі ОСОБА_1 конверт, який передала позивачу. Свідок зазначила, що передавши запечатаний конверт, вона вийшла до свого кабінету, потім її покликав ОСОБА_1 та показав, що у конверті знаходились чисті аркуші. Відправником кореспонденції був відповідач. В той же час, судом встановлено, що свідок не була присутня у приміщені разом із позивачем, коли останній виймав поштове вкладення.

Свідок ОСОБА_8 зазначив, що у листопаді 3014 року зайшов до позивача (який є його однокласником) з метою отримати консультацію. Свідок пояснив, що коли він знаходився разом із ОСОБА_1, прийшла ОСОБА_7 та передала ОСОБА_1 конверт. ОСОБА_1 розпечатав конверт та виявив у нього чисті аркуші паперу.

Проте, суд критично оцінює свідчення свідків, оскільки, по-перше, ОСОБА_7 не була присутня під час розкриття позивачем конверту, а знаходилась у іншому приміщенні, по-друге, ОСОБА_8 не бачив, хто був відправником кореспонденції, по-третє, свідки не назвали точної дати вказаної події. Тобто, надані свідками пояснення суд не вважає належним доказом, який би підтвердив факт надіслання відповідачем на адресу позивача конверту із чистими аркушами паперу.

Крім того, відповідач надав до справи матеріали перевірки позивача, серед яких містяться реєстр відправленої кореспонденції, фіскальний чек про оплату поштових послуг та повідомлення про вручення поштової кореспонденції, що додані як підтвердження направлення на адресу арбітражного керуючого довідки за результатами перевірки. При цьому в своїх поясненнях відповідач зазначив, що відповідно до 5.3 Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих орган контролю зобов'язано направляти довідку лише рекомендованим листом та електронною поштою.

В свою чергу, позивач вказує, що вміст поштового відправлення містить бланк опису вкладення, який згідно з пунктом 61 Правил надання послуг поштового зв'язку заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису; розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. Позивач вважає, що належним доказом надіслання позивачу довідки є опис вкладення.

З цього питання суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.5.3 Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих, у разі відсутності арбітражного керуючого при підписанні Довідки вона не пізніше наступного робочого дня надсилається йому рекомендованим листом та електронною поштою.

Відповідно до п.2 Правил надання послуг поштового зв'язку, рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M», які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення.

Суд вважає, що відповідачем виконані вимоги п.5.3 Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих у частині надіслання на адресу позивача рекомендованого листа. Відповідачем надано суду копію (та оригінал для огляду) рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Так, Довідка підписана 05.11.2014 та відправлена на адресу позивача 06.14.2014.

Таким чином, суд вважає недоведеними доводи позивача щодо отримання ним конверту із чистими аркушами, а також суд не вбачає в діях відповідача порушення п.5.3 Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих.

З приводу виявлених під час перевірки порушень суд зазначає наступне.

Кожне з порушень, зазначених у спірному розпорядженні, обґрунтоване як порушення ч. 3 ст. 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Зазначена норма закону передбачає, що під час реалізації своїх прав та обов'язків арбітражний керуючий зобов'язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов'язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство.

Тобто, відповідно до буквального змісту, дана норма є узагальнюючою та містить оціночні категорії, а не конкретизує які саме дії має вчиняти арбітражний керуючий, а тому - всі порушення, що нею обґрунтовані, фактично є суб'єктивним припущенням перевіряючих, довільним трактуванням вимог нормативно-правових актів, прагненням виявити порушення шляхом їх штучного створення.

Роз'яснення змісту «добросовісно, розсудливо, обґрунтовано» Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не містить.

Відповідно до ч. 7 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» у разі якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта,припускає неоднозначне тлумачення прав і обов'язків суб'єкта господарювання або органу державного нагляду (контролю) та його посадових осіб, рішення приймається на користь суб'єкта господарювання.

Згідно абзацу 2 пп. 6.6.3 Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих при оформленні акту перевірки довільне викладення або трактування вимог нормативно-правових актів не допускається.

Відповідно до оскаржуваного розпорядження арбітражний керуючий не переконав комісію з перевірки і не довів документально неможливість погашення заборгованості із заробітної плати за рахунок продажу іншого майна банкрута, яка не перебуває у заставі.

Однак, в наданих суду поясненнях позивач зазначив, що у період з 08.04.2013 по 22.05.2013 арбітражним керуючим проводилась інвентаризація основних засобів боржника (виробничі будівлі, промислове обладнання, автотранспорт, матеріальні цінності) про складено відповідний опис, доданий до матеріалів справи. З метою встановлення правого режиму виявленого майна ліквідатором було отримано витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна, доданий до матеріалів справи, відповідно до якого встановлено обтяжувачів, об'єкти та підстави обтяження. Крім того, як встановлено судом в Ухвалі господарського суду Запорізької області від 05.11.2014 № 29/5009/5854/11 в ході вивчення бухгалтерської документації боржника встановлено, що будь-які відомості щодо існуючої дебіторської заборгованості відсутні; всі активи, які обліковувалися на балансі підприємства виявлені в ході проведення інвентаризації активів банкрута, у володіння третім особам активи не передавались; банкрут не є засновником третіх осіб.

Отже дані обставини спростовують висновки, викладені в розпорядженні.

Зі змісту оскаржуваного розпорядження вбачається, що ряд виявлених порушень зводиться до неналежного виконання арбітражним керуючим ОСОБА_1 повноважень ліквідатора ПП «Фабрика делікатесних сирів» оскільки майно банкрута на даний час не продано, внаслідок проведення лише п'яти аукціонів з продажу майна, що на думку комісії є недостатньою кількістю аукціонів. При цьому, чинне законодавство не містить норми, яка встановлює періодичність та частоту проведення аукціонів з продажу майна банкрута у чинному законодавстві не передбачено.

Вирішуючи питання щодо правомірності таких висновків відповідача суд виходив з наступного.

За своєю правовою природою правопорушення - це протиправне, винне, суспільно небезпечне або шкідливе діяння (дія або бездіяльність), яке спричиняє шкоду інтересам суспільства, держави або особи. Тобто правопорушенням є юридичний факт, що має місце за наявності всіх вказаних вище ознак. При цьому протиправність виникає коли дія порушує норму права. Якщо дії особи не регулюються нормами права, не заборонені законом не йдеться про правопорушення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

З огляду на вказане суд вважає, що контролюючий орган неправомірно прийшов до висновку про наявність порушень у діях позивача.

Щодо порушення строку проведення ліквідаційної процедури суд виходить з наступного.

В силу положень ч. 1 ст. 37 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у випадках, передбачених цим Законом, господарський суд у судовому засіданні за участю сторін приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців.

Цей час надається учасникам процесу для задоволення їхніх цивільних прав за рахунок майна боржника. Для надання ліквідатору процесуальних повноважень суд вводить ліквідаційну процедуру, що прямо випливає з припису норми ч.1 ст.37 Закону. Адресатом, тобто суб'єктом припису про встановлення строку процедури, є господарський суд. Тобто в постанові про визнання боржника банкрутом суд повинен вказати, що процедура відкривається строком на 12 місяців. Ніяких заборон для господарського суду щодо можливості скорочення або продовження строків процедури ч.1 ст.37 закону не містить.

Процесуальні норми завжди мають процедурний характер, вони адресовані насамперед суб'єктам, наділеним владними повноваженнями щодо прийняття та застосування норм матеріального права, містяться в процесуальних законах. Особливістю Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є те, що він містить як норми матеріального, так і процесуального права. Для повного з'ясування значення положень цього акта треба звертатися до норм Господарського процесуального кодексу, які мають субсидіарно застосовуватися при провадженні у справі про банкрутство.

Так, приписи ст.53 ГПК вичерпно дають відповідь на питання, як діяти при закінченні 12 місяців, що встановлені судом для вчинення процесуальних дій щодо ліквідації банкрута. Норма має назву «Відновлення та продовження процесуальних строків». Її зміст передбачає, що «за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Призначені господарським судом строки можуть бути ним продовжені за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи». Оскільки строк у 12 місяців ліквідації відповідно до буквального змісту закону є таким, що встановлюється судом, то відповідно до норм ГПК він може бути подовжений судом.

З урахуванням вказаного, 25.06.2014 ліквідатор ПП «Фабрика делікатесних сирів» звернувся до господарського суду з клопотанням про продовження строку ліквідаційної процедури підприємства-банкрута. Судове засідання з розгляду вказаного клопотання призначено на 30.03.2015.

Крім цього суд звертає увагу, що відповідно до ч. 11, 12 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», дії (бездіяльність) ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду учасниками справи про банкрутство, права яких порушено такими діями (бездіяльністю). У разі невиконання або неналежного виконання ліквідатором своїх обов'язків господарський суд за клопотанням комітету кредиторів або з власної ініціативи може припинити повноваження ліквідатора і призначити нового ліквідатора в порядку, встановленому цим Законом.

Тобто, факт невиконання або неналежного виконання обов'язків, покладених на ліквідатора згідно з Законом, має бути підтверджений ухвалою суду у справі про банкрутство боржника. Втім таких скарг у справі про банкрутство не заявлялось та відповідно не розглядалось.

Щодо визначення відповідачем обов'язку позивача проводити продаж заставного майна ПП «Фабрика делікатесних сирів» у вигляді цілісного майнового комплексу за згодою заставного кредитора ПАТ «Промінвестбанк» суд зазначає.

У довідці про результати перевірки зазначено, що відповідно до абзацу 15 частини 2 статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатор з дня свого призначення продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

Арбітражним керуючим ОСОБА_1 на перевірку надано письмові пояснення від 03.11.2014 №142, відповідно до яких згідно витягів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна усе майно ПП «Фабрика делікатесних сирів» знаходиться в заставі ПАТ «Промінвестбанк». Організатором - Товарна Біржа «Електронні торги України» було організовано троє аукціонів (28.08.2013, 12.11.2013 та 20.12.2013) з реалізації майна банкрута. На перших торгах майно банкрута продавалося у вигляді цілісного майнового комплексу за ціною сукупних визнаних судом вимог кредиторів. Другі та треті торги були проведені у вигляді цілісного майнового комплексу за ціною сукупних визнаних судом вимог кредиторів із зниженням на двадцять відсотків. За результатами трьох організованих аукціонів жодної заяви щодо придбання цілісного майнового комплексу ПП «Фабрика делікатесних сирів», не надійшло. Законом передбачено проведення лише трьох аукціонів з продажу майна банкрута за початковою ціною продажу, яка відповідає всій сумі вимог кредиторів включених до реєстру вимог кредиторів.

23.12.2013 на адресу заставного кредитора, який є єдиним членом комітету кредиторів, направлено листа з метою узгодження порядку продажу майна боржника, складу, умов та строків придбання даного майна. 16.01.2014 заставним кредитором ПАТ «Промінвестбанк» надано згоду, з зазначенням ціни, складу та умов порядку продажу майна боржника.

Враховуючи викладене контролюючим органом було зроблено висновок, що перші троє аукціонів з продажу майна банкрута були проведені ліквідатором ОСОБА_1 без згоди заставного кредитора ПАТ «Промінвестбанк», що свідчить про порушення арбітражним керуючим абзацу 2 частини 4 статті 42 Закону України від 22.12.2011 №4212-VI, відповідно до якого продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.

Досліджуючи правомірність дій відповідача щодо виявлення вказаного порушення суд звертає увагу на наступне. Відповідно до п. 2.11 Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих предметом позапланової перевірки є додержання арбітражним керуючим вимог законодавства з питань, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цієї перевірки.

Так перевірка проводилась на підставі листа районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району стосовно погашення заборгованості із заробітної плати. Частина 4 ст. 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є нормою, що спрямована на захист прав заставного кредитора та жодним чином не стосується інших кредиторів у справі про банкрутство, в тому числі працівників підприємства-банкрута. Таким чином в ході проведення перевірки Відповідач вийшов за межі її предмета, оскільки досліджувались питання дотримання прав заставного кредитора у справі про банкрутство, продажу майна банкрута, яке знаходиться у заставі, що свідчить про упередженість контролюючого органу при проведенні перевірки, прагнення виявити порушення шляхом їх штучного створення та безпідставне втручання у діяльність арбітражного керуючого.

В судовому засіданні було встановлено, що згідно реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство ПП «Фабрика делікатесних сирів» загальна сума кредиторських вимог складає 256 197 576,79 грн., арбітражним керуючим надані пояснення, де він пояснив, що для продажу майна банкрута ним було обрано спосіб продажу майна, а саме аукціон та організатора - Товарну Біржу «Електронні торги України», яким було організовано троє аукціонів з реалізації майна банкрута. На перших торгах майно банкрута продавалося у вигляді цілісного майнового комплексу за ціною сукупних визнаних судом вимог кредиторів, тобто 256 197 576,79 грн. Другі та треті торги були проведені у вигляді цілісного майнового комплексу за ціною сукупних визнаних судом вимог кредиторів із зниженням на двадцять відсотків. Вказані обставини не заперечувалися відповідачем.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» майно, яке підлягає реалізації у ліквідаційній процедурі, оцінюється ліквідатором. Початковою вартістю цілісного майнового комплексу є сукупність визнаних у встановленому цим Законом порядку вимог кредиторів. Під час продажу майна банкрута на аукціоні вартість майна, що визначається ліквідатором, є початковою вартістю.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 43 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» Після проведення інвентаризації та оцінки майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута такими способами: проведення аукціону; продаж безпосередньо юридичній або фізичній особі. Вибір способів продажу активів здійснюється ліквідатором з метою забезпечення його відчуження за найвищою ціною. Ліквідатор організовує проведення аукціону з продажу активів банкрута з урахуванням вимог цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» початкова вартість майна визначається арбітражним керуючим.

В силу ст. 65 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у разі закінчення аукціону без визначення переможця організатор аукціону зобов'язаний провести повторний аукціон. У разі закінчення повторного аукціону без визначення переможця організатор аукціону зобов'язаний провести другий повторний аукціон. Початковою вартістю повторного аукціону, другого повторного аукціону є вартість, зменшена на 20 відсотків щодо початкової вартості відповідно попереднього аукціону, попереднього повторного аукціону.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що можливість проведення трьох аукціонів з продажу майна банкрута встановлена законом та право на їх проведення надано арбітражному керуючому, причому проведення кожного наступного аукціону є обов'язковим у разі якщо майно не придбано. Закон містить імперативну норму, що встановлює якою має бути ціна продажу, та норму, що надає арбітражному керуючому право обрати спосіб реалізації майна. Тому у арбітражного керуючого не має необхідності погоджувати ті умови, які йому встановлені законом, і заставний кредитор не міг погодити йому будь-яких інших умов.

Отже необхідність проведення першого та двох повторних аукціонів (у разі необхідності) з продажу майна банкрута за початковою ціною продажу, яка відповідає всій сумі вимог кредиторів, є безумовним обов'язком арбітражного керуючого та не ставиться в залежність від наявності згоди заставного кредитора, оскільки ціна продажу майна визначена відповідно до закону з урахуванням вимог всіх кредиторів та у разі продажу майна всі вимоги будуть задоволені в тому числі і заставного кредитора.

Суд також зважає на той факт, що жодних скарг від заставного кредитора ПАТ «Промінвестбанк» щодо порушення його прав внаслідок неотримання згоди на продаж заставного майна ані до суду, ані до органів контролю за діяльністю арбітражних керуючих не надходило.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність порушень у діях позивача при проведенні трьох перших аукціонів з продажу майна ПП «Фабрика делікатесних сирів».

Відповідно до оскаржуваного припису відповідачем у якості порушення ч. 3 ст. 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що арбітражний керуючий ОСОБА_1 повторно погоджував з ПАТ «Промінвестбанк» продаж майна ПП «Фабрика делікатесних сирів», що є предметом забезпечення вимог ПАТ «Промінвестбанк», що на думку комісії є затягуванням продажу майна банкрута та ліквідаційної процедури.

Однак суд не може погодитися з такими висновками, оскільки як зазначено вище дана норма закону містить загальні вимоги щодо зобов'язання арбітражного керуючого під час реалізації своїх прав та обов'язків діяти добросовісно, розсудливо, обґрунтовано та жодним чином не врегульовує питання погодження продажу майна, що є предметом забезпечення вимог. Тому вказане порушення є суб'єктивною думкою комісії з перевірки, довільним трактуванням вимог нормативно-правових актів, прагненням виявити порушення шляхом їх штучного створення.

Крім того, як вказано вище законом передбачено проведення лише трьох обов'язкових аукціонів з продажу майна банкрута за початковою ціною продажу, яка відповідає всій сумі вимог кредиторів, включених до реєстру вимог кредиторів. Враховуючи положення ч. 4 ст. 42 Закону відповідно до якої продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, арбітражним керуючим погоджувалися умови проведення кожного наступного аукціону (після трьох обов'язкових). Таким чином дії арбітражного керуючого з погодження умов проведення кожного наступного аукціону жодним чином не суперечать положенням абз. 2 ч. 4 ст. 42 Закону, оскільки законом не заборонено повторне отримання згоди, як то не встановлено періодичність чи частоту отримання згоди кредитора, тому що у разі не продажу майна на погоджених з кредитором умовах, кредитор наділений правом змінити умови продажу зокрема щодо способу реалізації майна чи його ціни, а тому і виникає необхідність повторного погодження.

Таким чином, на думку суду, дії позивача з повторного отримання згоди кредитора на продаж майна, що є предметом застави, не суперечать положенням Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», оскільки відсутня норма закону, яка встановлює заборону на здійснення вказаних дій.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Надаючи правову оцінку спірному рішенню відповідача суд виходить з приписів частини 3 статті 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведена правомірність оскаржуваного розпорядження та припису, а тому, виходячи з системного аналізу положень чинного в Україні законодавства та матеріалів справи, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити повністю.

2.Визнати незаконним та скасувати припис про недопущення повторних порушень від 18 листопада 2014 року №31-п/14.

3.Визнати незаконним та скасувати розпорядження про усунення порушень від 18 листопада 2014 року №36-р/14

4.Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три грн. 08 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанову в повному обсязі виготовлено відповідно до ч.3 ст.160 КАС України.

Суддя Ю.В.Калашник