Справа № 209/172/15-а
Суддя: Багбая Є. Д.
Дата ухвалення: 2015-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№ 209/172/15-а
Провадження № 2-а/209/31/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2015 р. Суддя Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області Багбая Є.Д., як суддя місцевого адміністративного суду розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до старшого інспектора ВДАІ з обслуговування Криничанського району Карпенко Віталія Вікторовича про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне порушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, як місцевого адміністративного суду з адміністративним позовом до старшого інспектора ВДАІ з обслуговування Криничанського району Карпенко Віталія Вікторовича про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне порушення. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 17 січня 2015 року о 11.10 годин на 367 км. автошляху Бориспіль-Дніпропетровськ - Запоріжжя ОСОБА_2 рухався на автомобілі марки «ДЕУ Ланос» держ.№ НОМЕР_1 був зупинений відповідачем, який пояснив позивачу, що той порушив п. 9.8 ПДР України, а саме рухався поза населеним пунктом без ввімкнених ходових вогнів або із ввімкненим ближнім світом фар.Інспектором ДАІ був складений протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача в якому було вказане вищезазначене порушення передбачене п. 9.8 ПДР України. Також відносно позивача була винесена постанова про адміністративне правопорушення передбачене ст. 122 ч.2 КУпАП та накладений адміністративний штраф в розмірі 425 гривень на користь держави. Позивач вважає зазначену постанову незаконною в зв'язку з тим, що він не порушував ПДР України, оскільки рухався із ввімкненим світлом фар. Позивач просить скасувати вищезазначену постанову як незаконну та закрити провадження по справі.

В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, підтримав заявлені вимоги згідно обставин викладених в позовній заяві та наполягав на їх задоволені у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, викликався в судове засідання, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надавав, заперечень проти позову суду також не надав.

Оскільки ст. 122 КАС України передбачено що справа повинна бути розглянута в розумні строки, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого відповідача по справі на підставі наявних доказів по справі. Крім того, відповідно до вимог ч.4 ст.128 КАС України, у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 41 КАС України в звязку з неявкою осіб які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювався.

Судом також досліджені письмові докази по справі:

- постанова про адміністративне правопорушення /а.с. 5/, згідно якої підтверджується винесення постанови за правопорушення відносно позивача по справі;

- протокол про адміністративне правопорушення /а.с. 6/, згідно якого підтверджується, що позивач вказувала, що пропустила пішохода на пішохідному переході;

- копією паспорту позивача /а.с. 7/, згідно якого підтверджується місце реєстрації та проживання позивача.

Суд дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають повному задоволенню зі слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 17 січня 2015 року о 11.10 годин на 367 км. автошляху Бориспіль-Дніпропетровськ - Запоріжжя ОСОБА_2 рухався на автомобілі марки «ДЕУ Ланос» держ.№ НОМЕР_1 був зупинений відповідачем, який пояснив позивачу, що той порушив п. 9.8 ПДР України, а саме рухався поза населеним пунктом без ввімкнених ходових вогнів або із ввімкненим ближнім світом фар.Інспектором ДАІ був складений протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача в якому було вказане вищезазначене порушення передбачене п. 9.8 ПДР України. Також відносно позивача була винесена постанова про адміністративне правопорушення передбачене ст. 122 ч.2 КУпАП та накладений адміністративний штраф в розмірі 425 гривень на користь держави.

Згідно ст.55 Конституції України , кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.252 КУпАП, Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 288 КУАП прямо передбачає оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в районний у місті суд в порядку визначеному КАС України.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику

Згідно ст.69 КАСУ, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.2,3,4 ст.70 КАСУ, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Позивачем вказано в позовній заяві, що відповідач не долучив свідків правопорушення, як того передбачає, закон, але він навмисно перекручує норми закону, оскільки зазначення свідків потрібно лише у разі їх наявності. Крім того позивач вказує, що йому при складанні протоколу та винесенні постанови не роз'яснювалися його права та обов'язки передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, хоча всупереч цих пояснень, підтвердив роз'яснення його прав особистими підписами в протоколі. Таким чином, доказом порушення ПДР та вчинення адміністративного правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, який судом приймається до уваги при вирішенні справи. Суд не може прийняти до уваги пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначені в протоколі оскільки вони протирічать обставинам вказаним позивачем в позові та письмових поясненнях, що свідчить про їх неправдивість та намагання позивача уникнути адміністративної відповідальності. Крім того згідно пояснень позивача викладених в протоколі останній посилався ні інші докази його провини, зокрема фотофіксація фотоапаратом його правопорушення, хоча останній не вважає це належним доказом.

Будь яких інших доказів у справі суду не надано.

Аналізуючи вищезаначені норми закону суд дійшов висновку, що відповідачем було винесено постанову без порушення вимог закону. Позивачем не надано доказів щодо спростування його вини у вчиненні правопорушення крім формальних посилань на неправомірність дій ДАІ, які не дають підстав на обґрунтування позовних вимог позивача. Відповідачем в свою чергу доведено правомірність його дій щодо фіксації правопорушення та винесення вищезазначеної постанови у відповідності до вимог закону. З увагою на встановленні в судовому засіданні обставини та визначені відповідно до них правовідносини, з урахуванням вимог чинного законодавства України та встановленого порядку в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, приймаючи до уваги той факт, що будь-які відомості які б підтверджували пояснення надані позивачем та спростовували докази надані відповідачем, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, що не суперечить закону та не порушає права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вимоги позивача є безпідставними і не підлягаючими задоволенню.

Керуючись ст. ст. 11,14,70,71,72,86,159-163, 171-2 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до старшого інспектора ВДАІ з обслуговування Криничанського району Карпенко Віталія Вікторовича про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне порушення від 17 січня 2015 року ПС2 № 029302.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Є.Д. Багбая