Справа № К/9991/59534/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року м. Київ К/9991/59534/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Олендера І.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 вересня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці про стягнення заборгованості по грошовому забезпеченню,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2011 року ОСОБА_5 звернувся в суд з адміністративним позо вом, в якому зазначав, що у листопаді 2009 року був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ. У січні 2011 року йому стало відомо про заборгованість з виплати премії за 2008 рік у сумі 1 691 грн., яку просив стягнути.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 вересня 2011 року, позов задоволено: стягнуто недоотримане грошове забезпечення за 2008 рік в сумі 1 691 грн.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, відповідач просив скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд. У обґрунтування касаційної скарги зазначав, що спірна заборгованість повинна стягуватися з єдиного казначейського рахунку за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, встановлених на утримання установи, а також, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду, оскільки у січні 2009 року отримав грошовий атестат та з зазначеними у ньому відомостями погодився.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці від 12 листопада 2009 року № 68 о/с ОСОБА_5 звільнено з органів внутрішніх справ за віком.

14 січня 2010 року позивачу видано грошовий атестат, у якому відсутні відомості про заборгованість.

Листом Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці від 31 січня 2011 року позивача повідомлено, що різниця між встановленою та виплаченою премією за 2008 рік становить 1 691 грн., що виникла у зв'язку з недостатнім фінансуванням, та можливість здійснити погашення заборгованості відсутня.

Вирішуючи спір суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачу була нарахована, проте не виплачена з незалежних від нього причин сума грошового забезпечення, а тому позовні вимоги є обґрунтованими. Також зазначали, що строк звернення до суду не пропущено, оскільки він обчислюється з дня надання відповіді на звернення позивача щодо виплати заборгованості - з 31 січня 2011 року, а також до спірних правовідносин застосовуються положення статті 233 Кодексу законів про працю України.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Пунктом 2 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 99 Кодексу в редакції, чинній на час звернення до суду).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, визначенні статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з частиною першою якої, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Ураховуючи те, що перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, то посилання апеляційного суду на статтю 233 Кодексу законів про працю України як таку, що врегульовує строки звернення до адміністративного суду при вирішенні питання щодо стягнення частини невиплаченої заробітної плати (премії), ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України в постанові від 06 листопада 2013 року в справі № 21-389а13.

Враховуючи зазначене судове рішення Верховного Суду України, яке відповідно до статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України, а також встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи вбачається, що суди попередніх інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку про неправомірність дій відповідача щодо невиплати заборгованості по грошовому забезпеченню за 2008 рік та стягнення такої заборгованості.

Також слід зазначити, що Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 1-13/2013 зазначав, що положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Заборгованість перед позивачем по грошовому забезпеченню в частині виплати премії за 2008 рік у сумі 1 691 грн. підтверджується письмовою відповіддю Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці та не заперечувалося відповідачем у судах першої та апеляційної інстанцій.

Доводи касаційної скарги щодо можливого порядку виконання судового рішення з участю органів державного казначейства не впливають на його законність і обґрунтованість.

Таким чином, суб'єкт владних повноважень порушив право позивача на належне матеріальне забезпечення, а тому судові рішення про задоволення позовних вимог ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для їх скасування і ухвалення нового рішення не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 вересня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г. Кобилянський /підпис/ І.Я. Олендер /підпис/