Справа № 816/3977/14
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 р.Справа № 816/3977/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Донець Л.О., Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання - Співак О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду справу за апеляційною скаргою Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2014 року по справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод» до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В с т а н о в и л а:

08.10.2014 року позивач - публічне акціонерне товариство «Кременчуцький сталеливарний завод» (далі - ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод», позивач) звернулося до суду з позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (далі - Кременчуцька ОДПІ, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.06.2014року № /1326.

04.11.2014 року позивач надав до суду заяву, в якій уточнив позовні вимоги та просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 23.06.2014 року № /1326, яким платнику збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 1196925,50 грн. та податкове повідомлення-рішення від 05.09.2014 року № /1684, яким донараховано грошове зобов'язання з ПДВ у розмірі 3001,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про безпідставність висновків податкового органу про порушення підприємством податкового законодавства, викладених в акті перевірки від 29 травня 2014 року № 1497/16-03-22-02-12/05756783 «Про результати позапланової виїзної перевірки Публічне акціонерне товариство «Кременчуцький сталеливарний завод» код за з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «ПКФ-Донсервіс» (35113235) за період з 01.05.2012 по 31.07.2012, з ТОВ «Промелектронсервіс» (30590616) за період з 01.04.2011 по 30.09.2011, з ТОВ «МТК» (33115436) за період з 01.01.2012 по 30.06.2012, з ТОВ «Оріал» (36917523) за період з 01.04.2011 по 31.08.2011 року» (далі - Акт перевірки), а отже необґрунтованими та незаконними прийняті на підставі Акту перевірки податкові повідомлення-рішення форми:

"Р" від 23.06.2014 року № /1326, яким платнику збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 1196925,50 грн., в тому числі : 906622,00 грн. - за основним платежем та 290303,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; ( т.1 а.с. 81 )

"Р" від 05.09.2014 року № /1684, яким платнику збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 3001,50 грн., в тому числі : 2001,00 грн. - за основним платежем та 1000,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.( т.1 а.с.83 )

Позивач вважає, що вказані податкові повідомлення-рішення винесені необґрунтовано, є протиправними, такими, що суперечить Податковому кодексу України, обмежують та порушують права, свободи та інтереси ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод», оскільки прийняті без урахування фактичних обставин, з порушенням діючого законодавства, а також без наявності правових підстав для винесення.

Зазначає про наявність первинної документації, що підтверджує факт взаємовідносин із вищезазначеними контрагентами, у т.ч. придбання, транспортування та використання придбаного товару, у зв'язку з чим, він мав встановлене законом право на формування на їх підставі суми податкового кредиту з податку на додану вартість.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2014 року позовні вимоги підприємства задоволені у повному обсязі. Визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області № /1326 від 23.06.2014 року та № /1684 від 05.09.2014 року.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» (ідентифікаційний код 05756783) у відшкодування судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, - 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

Судове рішення вмотивоване тим, що податковий кредит сформований позивачем за господарськими операціями, фактичне виконання яких підтверджено письмовими доказами. Документи підприємства з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинні документи, тощо оформлені відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - ПК України) і Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Угоди між позивачем та контрагентами - ТОВ «ПКФ-Донсервіс», ТОВ «Промелектронсервіс», ТОВ «МТК», ТОВ «Оріал» укладені відповідно до норм діючого законодавства та свідчать про реальність господарських взаємовідносин.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, в апеляційній скарзі, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідно до положень ст. 200 КАС України задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» () згідно з Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців зареєстровано Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області 13.03.1995 року. (т. 1 а.с. 103)

Кременчуцькою ОДПІ в період 16.05.2014 року по 22.05.2014 року проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «ПКФ-Донсервіс» (35113235) за період з 01.05.2012 року по 31.07.2012 року, з ТОВ «Промелектронсервіс» (30590616) за період з 01.04.2011року по 30.09.2011 року, з ТОВ «МТК» (33115436) за період з 01.01.2012 року по 30.06.2012 року, з ТОВ «Оріал» (36917523) за період з 01.04.2011 року по 31.08.2011 року, за наслідками якої складено Акт перевірки від 29 травня 2014 року № 1497/16-03-22-02-12/05756783 ( т.1 а.с. 11- 80).

Як вбачається з Акту перевірки, ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» в період квітня 2011 року - липня 2012 року мало взаємовідносини з підприємствами, у яких відсутні необхідні умови для ведення господарської діяльності та їх діяльність була спрямована на здійснення операцій з надання податкової вигоди, в зв'язку з чим позивачем безпідставно включено до податкового кредиту сплачену контрагентам суму податку на додану вартість, що призвело до заниження податкового зобов'язання з ПДВ у загальному розмірі 1053459,00 грн., з яких :

по взаємовідносинам з ТОВ «ПКФ-Донсервіс» у сумі 91113 грн. , в т.ч. за травень 2012 року в сумі 23133 грн., за червень 2012 року в сумі 41530 грн., за липень 2012 року в сумі 26450 грн.;

по взаємовідносинам з ТОВ «Промелектронсервіс» у сумі 161405 грн., в т.ч. за квітень 2011 року в сумі 17237 грн., за травень 2011 року в сумі 43779 грн., за червень 2011 року 29358 грн., за липень 2011 року в сумі 31871 грн., за серпень 2011 року в сумі 20588 грн., за вересень 2011 року в сумі 18571 грн.;

по взаємовідносинам з ТОВ «Оріал» у сумі 760612 грн., в т.ч. за квітень 2011 року в сумі 129600 грн., за травень 2011 року в сумі 122303,52 грн., за червень 2011 року в сумі 130576,14 грн., за липень 2011 року в сумі 173211 грн., за серпень 2011 року в сумі 204921,3 грн.;

по взаємовідносинам з ТОВ «МТК» у сумі 42330,29 грн., в т.ч. за січень 2012 року в сумі 1064,47 грн., за лютий 2012 року в сумі 10166,67 грн., за березень 2012 року в сумі 8666,67 грн., за квітень 2012 року в сумі 10833,33 грн., травень 2012 року в сумі 5166,67 грн., за червень 2012 року в сумі 6432,29 грн.

За висновками податкової інспекції, викладеними у Акті перевірки, встановлено порушення ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» при здійсненні господарської діяльності п. 201.1, 201,6 ст. 201, п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України (далі - ПК України), що призвело до безпідставного завищення суми податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «ПКФ-Донсервіс», ТОВ «Промелектронсервіс», ТОВ «МТК», ТОВ «Оріал», в результаті чого товариством занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість всього у загальній сумі 1053459,00 грн., у тому числі за квітень 2011 року у сумі 146837,00 грн., за травень 2011 року у сумі 166083,00 грн., за червень 2011 року у сумі 159934,00 грн., за липень 2011 року у сумі 203082,00 грн., за серпень 2011 року у сумі 225509,00 грн., за вересень 2011 року у сумі 18571,00 грн., за січень 2012 року у сумі 1064,00 грн., за лютий 2012 року у сумі 10167,00 грн., за березень 2012 року у сумі 8667,00 грн., за квітень 2012 року у сумі 10833,00 грн., за травень 2012 року у сумі 28300,00 грн., за червень 2012 року у сумі 47962,00 грн., за липень 2012 року у сумі 26450,00 грн.

Вказаних висновків відповідач дійшов з огляду на встановлені в ході проведення перевірки порушення порядку заповнення товарно-супровідних документів, як-то подорожніх листів та товарно-транспортних накладних, а також з урахуванням інформації, отриманої від інших податкових органів щодо проведення перевірок контрагентів позивача - ТОВ «ПКФ-Донсервіс», ТОВ «Промелектронсервіс», ТОВ «МТК», ТОВ «Оріал», господарські операції з якими, на думку податкового органу, мали безпосередній вплив на вказані порушення.

Не погодившись з висновками Акту перевірки від 29.05.2014 року, позивач до податкового органу подав заперечення від 05.06.2014 року № 40-21/137. Надана за результатами їх розгляду відповідь від 18.06.2014 року № 14957/10 засвідчила, що заперечення позивача податковим органом не враховані (т. 3 а.с. 65-79).

На підставі Акта перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 23.06.2014 року № /1326, яким було збільшено суму грошового зобов'язання товариства за платежем : податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (роботах, послугах) в розмірі 1196925, 50 грн., в тому числі : 906622,00 грн. - за основним платежем та 290303,50 грн.- за штрафними (фінансовими) санкціями (т.1 а.с. 81).

Оспорюючи правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення, позивач оскаржив останнє в порядку адміністративного узгодження.

За наслідками адміністративного оскарження рішенням Головного управління Міндоходів у Полтавській області податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 23.06.2014 року № /1326 залишено без змін, та збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ в розмірі основного платежу на 2001,00 грн. та штрафної санкції на 1000,50 грн., а також зобов'язало Кременчуцьку ОДПІ винести нове податкове повідомлення-рішення на суму збільшення (т. 1 а.с. 85-97).

Державна фіскальна служба України податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 23.06.2014 року № /1326 залишила без змін, а скаргу платника податків - без задоволення (т. 1 а.с. 98-101).

На підставі акту перевірки та рішення про результати розгляду скарги Кременчуцькою ОДПІ 05.09.2014 року винесено податкове повідомлення-рішення № /1684, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на 3001,50 грн. (2001,00 грн. - за основним платежем, 1000,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями) (т. 1 а.с. 83).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, невірно застосовано норми чинного законодавства при неповному та неправильному встановленні всіх дійсних обставин справи, в зв'язку з чим вони підлягають скасуванню.

Погоджуючись із висновками суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що умовами реалізації права платника на формування податкового кредиту, є, зокрема, фактичне придбання товарів, робіт (послуг) з наміром одержати економічний ефект від їх використання у господарській діяльності та підтвердження факту сплати ПДВ необхідними документами, оформленими з дотриманням вимог чинного законодавства.

Податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, за винятком податкової накладної, складанням яких мають опосередковуватись ті чи інші господарські операції. Однак, критерієм зменшення бази оподаткування податку на додану вартість та формування податкового кредиту є можливість, на підставі наявних документів, зробити беззаперечний висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання доходу.

Відтак, на підтвердження реальності виконання договорів про поставку товарів та надання послуг позивач повинен надати суду, зокрема, документи що свідчать про фактичне використання отриманих товарів та послуг у власній господарській діяльності.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що позивач ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» має всі необхідні первинні документи, які підтверджують факт реальності здійснених господарських операцій з вищезазначеними контрагентами - ТОВ «ПКФ-Донсервіс», ТОВ «Промелектронсервіс», ТОВ «МТК», ТОВ «Оріал», а саме, угоди купівлі-продажу товарів, видаткові накладні, прибуткові ордери, платіжні доручення на безготівковий розрахунок за отримані товари, податкові накладні, копії яких були долучені позивачем до матеріалів.

Судом встановлено, що 19.01.2012 року між ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» ( Покупець ) та ТОВ «ПКФ-Донсервіс» ( Постачальник) був укладений Договір поставки товару № 0046-СН (далі по тексту - Договір № 0046-СН), за умовами якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату. Найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) визначаються специфікацією (т. 1 а.с. 149-152).

На виконання умов зазначеного договору позивач у травні - липні 2012 року придбав у ТОВ «ПКФ-Донсервіс» плавиковий шпат ФК-85, який використовується в металургії, що є основним видом господарської діяльності позивача, в якості плавня.

На підтвердження факту здійснення господарської операції позивач надав копії первинних бухгалтерських документів, а саме:

- податкових накладних (т. 1 а.с. 155, 159, 163, 167, 170, 174, 177, 181, 185, 188, 192);

- прибуткових ордерів (т. 1 а.с. 154, 162, 166, 173, 180, 184, 191);

- рахунків-фактур (т. 1 а.с. 157, 160, 164, 168, 171, 175, 179, 183, 187, 190, 194);

- видаткових накладних (т. 1 а.с. 158, 161, 165, 169, 172, 176, 178, 182, 186, 189, 193);

- платіжних доручень (т. 1 а.с. 195-202).

В основу висновку щодо нереальності зазначених господарських операцій контролюючим органом покладена інформація, що викладена в акті ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська від 15.02.2013 року №652/226/35113235, відповідно до якого неможливо провести зустрічну звірку ТОВ «ПКФ-Донсервіс» за період серпень 2011р., вересень 2011 р., жовтень 2011р., січень 2012 р., травень 2012 р., червень 2012р., липень 2012р., вересень 2012 року за відсутності товариства на момент перевірки за місцезнаходженням, документальних підтверджень фінансово-господарської діяльності підприємством не надано. В зв'язку з чим, в ході проведення аналізу матеріалів податкової звітності, реєстраційних документів, звітів та інших документів податковим органом зроблений висновок про відсутність факту реального здійснення господарської діяльності, оскільки товариство не має необхідної кількості трудових та матеріальних активів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для ведення господарської діяльності ( т. 1 а.с.128-132).

Крім цього, як викладено в акті перевірки ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» під час податкової перевірки, в підтвердження факту транспортування товару, позивачем надані податковому органу товарно-супровідні документи, а саме, товарно-транспортні накладні та подорожні листи, що складені з порушенням розділу 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, зокрема, не містять відомостей про пункт навантаження, печаток автопідприємства, номерів дорожніх листів вантажного автомобіля, коду автопідприємства, замовника та вантажовідправника. З наданих товарно-супровідних документів відповідачем встановлено, що до перевезення товару позивачу ТОВ «ПКФ-Донсервіс» залучило автопідприємство ТОВ «Укртрансссервіс ЛТД», але в ході перевірки по ланцюгу постачання взаємовідносин між ТОВ «ПКФ-Донсервіс» та ТОВ «Укртрансссервіс ЛТД» не встановлено.

На підставі наведених фактів відповідачем зроблений висновок, що товар не перевозився, отже операції з його придбання носять нетоварний характер, не містять у своїй суті розумних економічних причин (ділової мети) придбання товарів, спрямовані на надання податкової вигоди третім особам.

Разом з тим, вказані висновки, викладені в Акті перевірки, спростовуються копіями документів, згідно з якими поставлений ТОВ «ПКФ-Донсервіс» плавиковий шпат ФК-85, що є одним з видів неметалічної сировини, необхідної для металургійних заводів, був використаний ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» у власній господарській діяльності, що підтверджується наданими позивачем копіями первинної документації бухгалтерського та складського обліку, зокрема, лімітно-забірними картами, вимогами ТМФ № М-10а, накладними на внутрішнє переміщення (т.3 а.с.3-16).

Крім того, як вбачається з Договору № 0046-СН, пунктами 2.2 та 7.2 якого передбачено, що відвантаження та поставка товару за цим договором здійснюється від постачальника покупцю згідно з Офіційними правилами тлумачення торговельних термінів ІНКОТЕРМС ( в редакції 2000 року) автотранспортом за умовами поставки товару СРТ «фрахт/перевезення оплачено до ...», відповідно до яких продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього, продавець зобов'язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб.

Як доказ поставки, продавець зобов'язаний за власний рахунок надати покупцю, якщо так прийнято, звичайний транспортний документ відповідного транспорту, щодо якого укладено договір перевезення (наприклад, оборотний коносамент, необоротну морську накладну, документ внутрішнього водного транспорту, повітряну, залізничну чи автотранспортну накладну, або транспортні документи змішаного перевезення).

У випадку, якщо продавець і покупець домовилися про використання засобів електронного обміну даними, згаданий вище документ може бути замінено еквівалентним електронним повідомленням (EDI-повідомленням).

За таких умов, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що висновки відповідача про безтоварність операцій з посиланням на дефектність наданих до перевірки товарно-транспортних накладних є безпідставними, адже позивач об'єктивно не міг вплинути на правильність оформлення змісту товарно-супровідних документів, оскільки не має жодного відношення до їх оформлення.

Також, 27.01.2011 року між ТОВ «Промелектронсервіс» (Постачальник) та ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» (Покупець) укладено договір поставки товару № 0085-СН, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату. Найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) визначаються специфікацією, що є додатками до цього договору (т. 1 а.с. 203-206).

На виконання зазначеного договору позивач у квітні-вересні 2011 року придбав у ТОВ «Промелектронсервіс» запасні частини, найменування та кількість яких визначена у специфікаціях, зокрема, але не виключно, електродвигун, гідравлічні шланги, мембрани, регулювальний вентиль, зворотній клапан тощо (т. 1 а.с. 207-221).

В підтвердження факту реального виконання договору № 0085-СН та придбання товарно-матеріальних цінностей, позивачем надані копії первинних документів бухгалтерського обліку, а саме:

- податкові накладні (т. 1 а.с. 223, 227, 230, 234, 238, 242, 246, 250, т. 2 а.с. 4, 8, 12, 16, 20, 24-25, 29, 33, 37, 41-42, 46, 50, 54, 58, 62, 66, 70-71, 75-76);

- прибуткові ордери (т. 1 а.с. 222, 226, 229, 233, 237, 241, 245, 249, т. 2 а.с. 3, 7, 11, 15, 19, 23, 28, 32, 36, 40, 45, 49, 53, 57, 65, 69, 74);

- рахунки фактури (т. 1 а.с. 225, 232, 236, 240, 244, 248, т. 2 а.с. 2, 6, 10, 14, 18, 22, 27, 31, 35, 39, 44, 48, 52, 56, 60, 64, 68, 73, 78);

- видаткові накладні (т. 1 а.с. 224, 228, 231, 235, 239, 243, 247, т. 2 а.с. 1, 5, 9, 13, 17, 21, 26, 30, 34, 38, 43, 47, 51, 55, 59, 63, 67,72, 77);

- платіжні доручення (т. 2 а.с. 79, 81-100 );

- виписка з банківського рахунку (т. 2 а.с. 80).

Не зважаючи на наявність зазначених первинних документів, відповідачем зроблений висновок щодо нереальності зазначених господарських операцій, обґрунтований актом ДПІ У Московському районі від 14.02.2013 року №526/2220/30590616 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ фірма «Промелектронсервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Інтехліс» за період з 01.02.2011року по 31.07.2011року та з 01.09.2011року по 30.06.2012 року», яким зазначено, що виробника товарно-матеріальних цінностей, реалізованих позивачу, по ланцюгу постачання не виявлено.

Крім того, до перевірки не надано сертифікати якості продукції і товарно-транспортні накладні, які б засвідчували факт транспортування придбаного товару, внаслідок чого ТОВ фірма «Промелектронсервіс» визнана податковим органом як посередник «транзитер», а складені документи - дефектними та такими, що свідчать про відсутність факту реального вчинення господарських операцій, тобто, не містять у своїй суті розумних економічних причин (ділової мети). ( т. 1 а.с.133-140).

Між тим, як вбачається з Договору № 0085-СН, пунктами 2.2 та 6.2 якого передбачено, що відвантаження та поставка товару за цим договором здійснюється, згідно з Офіційними правилами Інкотермс (в редакції 2000 року), автотранспортом за умовами поставки товару СРТ, місцем поставки якого визначено - м. Кременчук, вул. Гагаріна, 2.

За таких обставин, доводи відповідача з приводу відсутності товарно-транспортних накладних не є беззаперечним доводом безтоварності операцій з постачання товару за вказаним Договором № 0085-СН.

Також, колегією суддів не приймається до увагу твердження апелянта, що відсутність сертифікатів якості свідчить про безтоварність операцій, оскільки обов'язкова наявність сертифікатів встановлена лише для певних груп продукції, перелік якої затверджений Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 року № 28 ( далі по тексту - Наказ № 28).

Зазначений наказ не містить вимог щодо обов'язкової сертифікації товару, який був поставлений позивачу за Договором № 0085-СН, отже вимоги податкового органу щодо надання сертифікатів на продукцію, сертифікація якої не є обов'язковою, заявлені в порушення вимог п.85.1. ст.85 та п.44.1. ст.44 Податкового кодексу України.

Крім того, вказані висновки акту спростовуються наявними в матеріалах справи копіями певних документів бухгалтерського та складського обліку, зокрема, вимогами ТМФ № М-11., згідно з якими поставлений ТОВ фірма «Промелектронсервіс» товар, необхідний для функціонування виробничого обладнання, був використаний ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» у власній господарській діяльності (т.3 а.с. 17-41).

Також, до матеріалів справи долучені документи, які свідчать, що між ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» (покупець) та ТОВ «Оріал» (постачальник) 17.03.2011року укладено договір поставки № 0208-СН, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату. Найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) визначаються специфікацією, що є додатками до цього договору (т. 2 а.с. 105-109).

На виконання зазначеного договору позивач у квітні - серпні 2011 року придбав у ТОВ «Оріал» товар, визначений у специфікаціях (скоба, прокладка) (т. 2 а.с. 110-114), на підтвердження реальності господарської операції надав суду копії:

- податкових накладних (т. 2 а.с. 116, 120, 124, 128, 131, 134, 137, 141, 145, 149, 153, 157, 161, 165, 169, 173, 177, 181, 185, 189);

- прибуткових ордерів (т. 2 а.с. 115, 119, 123, 127, 140, 144, 148, 152, 156, 160, 164, 168, 172, 176, 180, 184, 188);

- рахунків-фактур (т. 2 а.с. 118, 122, 126, 130, 133, 136, 139, 143, 147, 151, 155, 159, 163, 167, 171, 175, 179, 183, 187, 191);

- видаткових накладних (т. 2 а.с. 117, 121, 125, 129, 132, 135, 138, 142, 146, 150, 154, 158, 162, 166, 170, 174, 178, 182, 186, 190);

- платіжних доручень (т. 2 а.с. 192-206).

Як вбачається з матеріалів перевірки, висновки податкового органу щодо нереальності зазначених господарських операцій між позивачем і ТОВ «Оріал» зроблені з урахуванням податкової інформації, яка викладена в акті позапланової невиїзної документальної перевірки Алчевської ОДПІ Луганської області від 10.02.2012 року № 328/236-36917523, за результатами якої, в зв'язку з ненаданням підприємством документальних підтверджень фінансово-господарської діяльності, податкової звітності, реєстраційних документів, звітів та інших документів податковим органом зроблений висновок про відсутність факту реального вчинення господарських операцій, а ТОВ «Оріал» як «транзитер» не має необхідних трудових та матеріальних активів, транспортних засобів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, яке економічно необхідне для здійснення господарської діяльності.( т. 1 а.с.119-122).

Крім того, висновок щодо безтоварності операцій податковим органом обґрунтується відсутністю у позивача товарно-супровідних документів, як-то подорожніх листів та товарно-транспортних накладних.

Разом з тим, як вбачається з пунктів 7.1,7.2 та 8.1 договору № 0208-СН від 17.03.2011 року, поставка товару за цим договором здійснюється згідно з Офіційними правилами Інкотермс (в редакції 2000 року), за умовами поставки товару СРТ, місцем поставки якого визначено - м. Кременчук, вул. І.Приходька,141.

Отже, відсутність товарно-транспортних накладних у позивача за таким обставин не є беззаперечним доказом безтоварності операцій за вказаним Договором №0208-СН.

Також, відповідач, з посиланням на акт Алчевської ОДПІ від 10.02.2012 року, наполягає на тому, що ТОВ «Оріал» не мав права видавати сертифікати відповідності на поставлений товар, які надані ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» до перевірки, оскільки не є виробником поставленої позивачу продукції, а лише посередником «транзитером».

Однак, враховуючи вимоги Наказу № 28, позивач взагалі не обтяжений обов'язком надавати сертифікати на продукцію (в даному випадку це прокладка і скоба), що отримана ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» за вказаним Договором № 0208-СН.

Адже, придбаний у ТОВ «Оріал» товар не є готовою продукцією, а лише складовою частиною певного обладнання, був використаний ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» у власній господарській діяльності, що підтверджується наданими позивачем копіями первинної документації бухгалтерського та складського обліку, зокрема, лімітно-забірними картами, що спростовує висновки акту про безтоварність операцій (т. 3, а.с. 42-51).

16.01.2012 між ТОВ «Металургійна транспортна компанія» (експедитор) та ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» (клієнт) укладено договір № 137 про організацію перевезень вантажів (далі по тексту - Договір № 137), за умовами якого експедитор на підставі заявок клієнта, за його рахунок та за винагороду (плату) організовує перевезення вантажів в залізничному рухомому складі й пов'язані з цим послуги шляхом укладання договорів з підприємствами, уповноваженими здійснювати перевезення або організацію перевезень вантажів, підприємствами - власниками (балансоутримувачами) залізничного рухомого складу, іншими юридичними особами, а клієнт сплачує й приймає надані експедитором послуги (т. 2, а.с. 214-219).

За фактом виконання зобов'язань між учасниками договору № 137 були підписані акти виконаних робіт (т. 2, а.с. 245-246, 248, 250, 252, 254-255), звіти про обсяг виконаних послуг (т. 2, а.с. 247, 249, 251, 253), оплата яких підтверджується платіжними дорученнями (т. 2, а.с. 256-266).

На виконання зазначеного договору контрагентом позивача виписано податкові накладні (т. 2, а.с. 231-244).

Зроблений в акті перевірки відповідачем висновок щодо порушення ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» податкового законодавства та заниження податку на додану вартість по господарським операціям з ТОВ «Металургійна транспортна компанія», обґрунтований податковим органом відсутністю у позивача перевізних документів, а також висновками, викладеними в акті ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська від 25.02.2013року №246/22-710/33115436 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Металургійна транспортна компанія» з питань правових відносин з платником податків ТОВ «Лігран» за січень 2012 року», за відсутності товариства на момент перевірки за місцезнаходженням, документальних підтверджень фінансово-господарської діяльності підприємством не надано. З урахуванням цього, податковим органом зроблений висновок про порушення контрагентом позивача ст. 185 Податкового кодексу України в частині оподаткування ПДВ безтоварних операцій по ланцюгу постачання товару, робіт/послуг з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями (т. 1, а.с. 123-127).

Разом з тим, як встановлено пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Статуту залізниць України» від 06.04.1998 року №457 ( далі по тексту - Постанова № 457), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно з п. 23 зазначеної Постанови, відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Для посвідчення прийняття вантажу до перевезення станція видає відправнику квитанцію.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність накладних на перевезення залізничним транспортом та квитанцій про приймання вантажу пояснюється умовами укладеного договору № 137 про організацію перевезень вантажів, за якими ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» є клієнтом, що сплачує та приймає надані послуги з перевезення продукції власного виробництва до покупця, адже накладні видаються лише відправнику, яким згідно з укладеним договором є ТОВ «Металургійна транспортна компанія», та одержувачу вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи, надані за договором № 137 послуги з організації перевезень вантажів були використані ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» у власній господарській діяльності, отже включення до складу податкового кредиту відповідних сум ПДВ, сплачених у ціні придбаної послуги, є цілком обґрунтованим.

Одним із юридичних елементів дійсності правочину є його спрямування на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що пунктом 201.15. ст. 201 ПК України, зведені результати податкового обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

Податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

До декларації вносяться дані податкового обліку платника окремо за кожний звітний (податковий) період без наростаючого підсумку.

Платник податку самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає в податковій звітності. Дані, наведені в податковій звітності, мають відповідати даним бухгалтерського та податкового обліку платника.

Статтею 200 ПК України встановлений порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Відповідно до пункту 200.1 цієї статті сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 198.1. ст.198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Положеннями п. 198.2. ст.198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

При цьому за правилами п.198.3. ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до п.198.6. ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як визначено пунктом 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Порядок ведення бухгалтерського обліку та звітності для суб'єктів господарювання регламентований Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно з ч. 2 ст. 3 зазначеного Закону бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 (далі за текстом - Положення №88), відповідно до якого первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлені вимоги до первинних документів, відповідно до яких підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарських операцій, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, колегія суддів зазначає, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що копії долучених до матеріалів справи первинних і розрахункових документів відповідають вимогам, встановленим ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 44 ПК України та п.2.4 Положення № 88, для первинних документів, мають реальну юридичну силу і доказовість, містять передбачені законом реквізити, виписані за визначеною законом подією, складені суб'єктами господарювання, зареєстрованими у встановленому законом порядку.

Податковим органом не встановлено порушень в діях позивача щодо відображення в податкових деклараціях з ПДВ сум податкового кредиту без наявності податкових накладних. Актами зустрічних звірок та позапланових перевірок, які були використані відповідачем при проведенні перевірки, також не було встановлено розбіжностей між задекларованими сумами податкових зобов'язань та податкового кредиту у поданій за цей період контрагентами позивача податковій звітності з ПДВ відповідно до розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів.

Необхідною умовою включення сум до складу податкового кредиту є наявність зв'язку придбаних товарів (робіт, послуг) з господарською діяльністю підприємства, що направлена на отримання доходу. До матеріалів справи позивачем надані копії всіх необхідних первинних документів, що підтверджують реальність придбання товару, а також отримання послуг. Отже, позивачем дотримано вимоги чинного податкового законодавства України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, адже чинним законодавством України господарюючий суб'єкт не зобов'язаний щоразу здійснювати перевірку своїх контрагентів на предмет дотримання ними вимог податкового законодавства. Навіть якщо контрагент не виконав свого обов'язку зі сплати податку, або не знаходиться за місцем державної реєстрації, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме відносно цієї особи. Чинне податкове законодавство не ставить право на формування податкового кредиту в залежність від правильності податкового обліку інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не залежить від стану розрахунків з бюджетом третіх осіб. Покупець - платник ПДВ не несе відповідальності за податкові зобов'язання продавця.

Вищенаведені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, відображеної у постановах від 01.06.2010 по справі №21-573во10, від 31.01.2011 по справі №21-47а10, в яких суд зазначив, що не виконання контрагентом свого обов'язку по сплаті податку до бюджету тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Крім того, на момент укладення та виконання правочинів контрагенти позивача були правоздатними, тобто, зареєстрованими в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, мали діюче свідоцтво платника податку на додану вартість і включені до Реєстру платників ПДВ. Установчі документи, свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво платника ПДВ не скасовані та не визнані нечинними в установленому законом порядку.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідачем документально не доведено обставини, на які він посилається в обґрунтування апеляційної скарги, а саме, фізичну відсутність товару у спірних правовідносинах, використання позивачем придбаного товару не за призначенням, несумісності товару з напрямом господарської діяльності, не використання в послідуючому у своїй господарській діяльності.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про наявність в матеріалах справи доказів, які свідчать про реальність господарських взаємовідносин між ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» та ТОВ «ПКФ-Донсервіс», ТОВ «Промелектронсервіс», ТОВ «МТК», ТОВ «Оріал», всі отримані товари та послуги використані у господарській діяльності позивача.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В порядку, передбаченому ст. 41, ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд справи відбувся за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Керуючись ст. 41 ч. 1, 160, 167, 195, 196, 198 ч. 1 п. 1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис) Л.В. Мельнікова

Судді (підпис) Л.О. Донець

(підпис) В.А. Калиновський

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 23 лютого 2015 року