Справа № П/811/2367/14
Суддя: Г.П. Нагібіна
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року Справа № П/811/2367/14.

провадження № 2-ап/811/4/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді - Нагібіної Г.П.

суддів - Момонт Г.М., Петренко О.С.

при секретарі - Дигас В.М.

за участю:

позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Міністерства доходів і зборів України - Максимчука О.А.

представників відповідача - Кіровоградської митниці Міндоходів - Балакіної Т.В., Копотій Л.В., Манойлової Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України, Державної митної служби України та Кіровоградської митниці Міндоходів про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_2 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про:

- зобов'язання Міністерства доходів і зборів України поновити позивача на посаді начальника Кіровоградської митниці Міндоходів;

- стягнення з Кіровоградської митниці Міндоходів середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 04.08.2010 р. по 15.09.2011 р. - 111733,51 грн.;

- стягнення з Міністерства доходів і зборів України за час затримки поновлення позивача на роботі за період з 15.09.2011 р. по 08.07.2014 р. - 282746,63 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказ Державної митної служби України від 04.08.2010 № 1498-к «Про припинення перебування на державної службі» постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.10.2010 р. скасований, проте, питання щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді станом на день розгляду справи в суді не вирішено.

Представник Міністерства доходів і зборів України надав суду заперечення, які обгрунтовани тим, що норми статті 235 КЗпП України не розповсуджуються на правовідносини які виникли між позивачем та відповідачами, оскільки вирішення питання про поновлення можливе лише тим органом який розглядав трудовий спір. Водночас, Міністерство доходів в зборів України не виносило наказу про звільнення позивача, а тому не повинен і вирішувати питання щодо його поновлення позивача.

Представник Кіровоградської митниці Міндоходів подав заперечення проти позову в яких зазначив про пропуск строку на звернення до суду. Крім того, зазначено про те, що справу в частині стягнення середнього заробітнку необхідно закрити через те, що постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду №1170/2а-4196/12 відмовлено ОСОБА_2 у стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представники Міністерства доходів і зборів України та Кіровоградської митниці Міндоходів в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та просили суд відмовити в позові.

Представники відповідачів - Державної митної служби України та Державної фіскальної служби України у судове засідання не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відтак, заслухавши думку позивача та представників відповідача, враховуючи вимоги статті 122 КАС України, а також те, що відповідачі є суб'єктом владних повноважень та мали б забезпечити явку уповноваженого представника в судове засідання, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників Державної митної служби України та Державної фіскальної служби України.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Наказом Державної митної служби України від 28.08.2007 року №849-к ОСОБА_2 з 29.08.2007 р. призначено на посаду начальника Кіровоградської митниці з посадовим окладом згідно зі штатним розписом митниці (а.с.164 т.1).

Наказом Державної митної служби України від 04.08.2010 р. №1498-к «Про припинення перебування на державній службі», припинено перебування ОСОБА_2 на державній службі в митних органах України (а.с.198-199 т.1).

Не погодившись з вказаним наказом, позивач оскаржив його до суду.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.10.2010 р. у справі №2-а-2953/10/1170 визнано незаконним та скасовано наказ Державної митної служби України від 04.08.2010 р. №1498-к «Про припинення перебування на державній службі», яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.09.2011 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.03.2014 р. (а.с.12-19 т.1).

Після набрання постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.10.2010 р. законної сили, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з Державної митної служби України середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 336026 грн.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.12.2012 р. відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 336026 грн. (а.с.36-38 т.1).

Наказом Державної митної служби від 18.04.2014 р. №14-к скасовано наказ Державної митної служби України від 04.08.2010 р. №1498-р «Про припинення перебування на державній службі» (а.с.20).

Проте, як зазначив позивач, не зважаючи на вказані рішення судів про визнання наказу про припинення перебування на державній службі протиправним та його скасування, наказ про поновлення позивача на посаді начальника Кіровоградської митниці відповідачем не винесено, до виконання обов'язків начальника Кіровоградської митниці позивача не допущено.

З огляду на що, позивач знову звернувся до суду із позовом про визнання бездіяльності відповідача.

Так, постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.09.2014 р. визнано протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо невирішенння питання про подальше перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_2 з урахуванням скасованого наказу Державної митної служби України від 04.08.2010 року №1498-к "Про припинення перебування на державній службі" та зобов'язано Державну фіскальну службу України вирішити питання щодо подальшого перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_2 (а.с.126-131 т.1), яке залишено без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2014 р. (а.с.39-42 т.2).

Проте, станом на день розгляду справи в суді не вирішено питання про поновлення його на посаді чи про допуск позивача до роботи.

На запит суду ДФС України також не надала інформацію про виконання постанови суду.

Водночас, позивач також не надав суду доказів звірнення до примусового виконання вищезазначеної постанови суду.

Отже, поновлення ОСОБА_2 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі є предметом спору переданного на вирішення суду.

Стосовно позовних вимог про зобов'язання Міністерства доходів і зборів України поновити поновити позивача на роботі, суд зазначає наступне.

Позиція позивача зведена до того, що, оскільки наказ про припинення перебування на державній службі скасований, він повинен бути автоматично поновлений на роботі, з огляду на це просив суд зобов'язати поновити Міністерство доходів і зборів України його на посаді начальника Кіровоградської митниці Міндоходів.

Судовими рішеннями у справі №2а-2953/10/1170, на які посилається позивач, встановлена протиправність наказу Державної митної служби України від 04.08.2010 р. №1498-к "Про припинення перебування на державній службі", яким ОСОБА_2 було звільнено з посади начальника Кіровоградської митниці.

При цьому, позовних вимог щодо поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в ході розгляду справи №2а-2953/10/1170 позивачем не заявлено, а тому рішення суду про поновлення ОСОБА_2 на посаді судами не прийнято.

Водночас, представники відповідача зазначали про пропуск місячного строку, встановленого статтею 99 КАС України, на звернення до суду з позовом про поновлення його на посаді та про необхідність залишити позов без розгляду.

Суд зазначає, що на стадії попереднього розгляду даний позов був залишений без розгляду у зв'язку з пропуском строку, проте, ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду ухвала про залишення позову без розгляду скасована.

Отже, правовий висновок щодо відсутності підстав для залишення позову без розгляду надано судом апеляційної інстанції.

Позивач 01.04.2014 р. звернувся до Міністерства доходів і зборів України з вимогою виконати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.10.2010 р. та поновити його на державній службі в митних органах (а.с.22).

Міністерство доходів і зборів України листом від 28.04.2014 р. за вих. №2728/К/99-99-24-03-14 повідомило позивача про те, що на виконання рішень судів, наказом Державної митної служби України від 18.04.2014 р. №14-к скасовано наказ Державної митної служби України від 04.08.2010 р. за №1498-к, про 16.06.2014р. внесено відповідний запис до трудової книжки позивача (а.с.24).

Проте, станом на день винесення вищезазначеного наказу юридична особа в якій працював позивач - Кіровоградська митниця Державної митної служби України, припинена.

Стаття 240-1 КЗпП України вказує, що у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України "Про зайнятість населення".

Проте, дана норма не застосовується до юридичних осіб публічного права.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Зазвичай, працівник звертається до суду з адміністративним позовом про поновлення на роботі або скасування наказу про звільнення. Незалежно від того, з яким позовом працівник звернувся, суд досліджує рішення роботодавця про звільнення на предмет наявності правових підстав стосовно його прийняття. Визнавши наказ про звільнення незаконним та скасувавши його, суд, тим самим, поновлює працівника на попередній роботі, оскільки, у такому випадку, продовжує діяти наказ про його призначення.

Так, постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.10.2010 р. у справі №2-а-2953/10/1170 визнано незаконним та скасовано наказ Державної митної служби України від 04.08.2010 р. №1498-к "Про припинення перебування на державній службі", яка була залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.09.2011 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.03.2014 р.

Наказом Державної митної служби України від 18.04.2014 р. №14-к скасовано наказ Державної митної служби України від 04.08.2010 р. за №1498-к, про що внесено відповідний запис до трудової книжки позивача (а.с.20).

Проте, вказаним наказом не вирішено питання щодо допуску позивача до роботи та не було допущено до виконання посадових обов'язків. Тобто позивача фактично не було поновлено на відповідній посаді. Водночас, відповідач - Державна митна служба України не вирішела питання і щодо звільнення ОСОБА_2 з посади начальника Кіровоградської митниці, призначеного наказом ДМС України від 28.08.2007 р. №849-к.

До того ж, суд враховує що в трудовій книжці позивача залишається запис №31 від 29.08.2007 р. про призначення на посаду начальника Кіровоградської митниці згідно наказу ДМС України від 28.08.2007 р. №849-к.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи встановлений факт протиправності наказу про припинення перебування позивача на державній службі, суд дійшов висновку про поновлення його на посаді.

Позивач у позовній заяві просить суд поновити його на посаді начальника Кіровоградської митниці Міністерства доходів і зборів України. Водночас, звільнено його було з посади начальника Кіровоградської митниці Державної митної служби України.

Стосовно даних обставин, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 43 Конституції України, Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Стаття 6 Конституції України визначає, що Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до частини 1 статті 14 Митного Кодексу України (в редакції чинній на час звільнення ОСОБА_2 з посади) регіональна митниця є митним органом, який на території закріпленого за ним регіону в межах своєї компетенції здійснює митну справу та забезпечує комплексний контроль за додержанням законодавства України з питань митної справи, керівництво і координацію діяльності підпорядкованих йому митниць та спеціалізованих митних установ і організацій.

Пунктом 4.1 Положення про Кіровоградську митницю, затвердженого наказом Державної митної служби України від 21 січня 2010 року №31 передбачено, що керівництво митницею здійснює начальник митниці, що призначається на посаду та звільняється з посади наказом Державної митної служби України.

Начальник митниці є розпорядником фінансових та матеріальних ресурсів митниці (п.4.3 Положення).

Позивача звільнено з посади керівника регіональної митниці.

Частиною 3 статті 546 Митного Кодексу України (в редакції чинній на час розгляду справи в суді) митниця є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і підпорядковується йому. Не допускається втручання у діяльність митниць інших територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

До регіональних митниць належала Кіровоградська митниця до її припинення, а станом на день розгляду справи в суді територіальним органом центрального органу виконавчої влади, який забезпечую митну політику є Кіровоградська митниця Міндоходів.

Кіровоградська митниця Державної митна служба України станом на день розгляду справи в суді як юридична особа публічного права припинена.

Після утворення Кіровоградської митниці Міндоходів не змінились ні права, ні обов'язки, ні повноваження та функції такої юридичної особи публічного права. Більш того, Кіровоградська митниця Міндоходів є правонаступником Кіровоградської митниці Державної митної служби України.

Встановлена законодавством можливість припинення державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що реорганізується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників реорганізованої установи. Кіровоградська митниця Міндоходів є правонаступником Кіровоградської митниці, а тому він повинен бути поновлений саме на посаді голови Кіровоградської митниці Міндоходів.

Регіональний орган виконавчої влади (Кіровоградська митниця Державної митної служби України) нікуди не зник, його права та обов'язки зі зміною назви такого органу з Кіровоградської митниці на Кіровоградську митницю Міндоходів змінені не були.

Завданням адміністративного судочинства є відновлення порушеного права, оскільки судом констатовано порушення право позивача на працю, а саме визнано незаконний наказ про звільнення, тому і спосіб відновлення порушеного права повинен бути ефективним.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 242 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Позиція щодо необхідності поновлення особи на посаді у новоутвореному органі, після припинення юридичної особи, висловлена в постанові Верховного суду України від 17 жовтня 2011 р.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про поновлення позивача на посаді голови Кіровоградської митниці Міндоходів.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 256 КАС України визначено, негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи наведену норму закону, суд дійшов висновку, що постанова суду в частині поновлення позивача на посаді голови Кіровоградської митниці Міндоходів підлягає негайному виконанню.

Суд не приймає до уваги посилання позивача, про необхідність його поновлення на посаді начальника Кіровоградської митниці Державної фіскальної служби України, з огляду на те, що дана юридична особа була зареєстрована лише 14.02.2015 р. без створення та затвердження штату, у ній відсутні зареєстровані розрахункові рахунки, а також враховуючи той факт, що Кіровоградська митниця Міндоходів станом на день розгляду справи в суді виконує функції щодо реалізації митної політики.

Відповідачі в судовому засіданні пояснили, що всі працівники продовжують працювати в Кіровоградській митниці Міндоходів, заробітну плату одержують також в цій установі, з огляду на те, що в Кіровоградська митниця Міндоходів продовжує виконувати функції митного органу.

Більш того, суд звертав увагу позивача на зміст позовних вимог, на що позивач зазначив, що наполягає на позовних вимогах зазначених у позові, при цьому відмовився надавати будь-які заяви про зміну чи-то уточнення позовних вимог.

Більш того, поновлення на роботі автоматично тягне за собою стягнення середнього заробітку. Поновлення позивача у новоутвореній особі унеможливе виконання судового рішення в частині стягнення середнього заробітку в добровільному чи то примусовому порядку, оскільки у Кіровоградській митниці ДФС України не відкриті ще рахунки.

Позивач формулюючи свої позовні вимоги просив суд зобов'язати Міністерство доходів і зборів України поновити його на посаду, проте, суд зазначає про те, що належним способом захисту прав позивача є не зобов'язання вчинити певні дії, а поновлення його на посаді.

Враховуючи, що станом на день розгляду справи в суді, територіальним органом виконавчої влади, який реалізує митну політику є Кіровоградська митниця Міндоходів, а тому суд дійшов висновку про поновлення позивача саме в цій юридичній особі публічного права, яка станом на день винесення постанови не припинена, передавального акту не складено.

Стосовно позовної вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.08.2010 р. по 15.09.2011 р., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Суд не приймає до уваги посилання позивача, що він вважав, що на підставі постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.10.2010 р. у справі №2-а-2953/10/1170 відповідач зобов'язаний його поновити на посаді з огляду на таке.

Позивач, отримавши судові рішення без вирішення питання щодо поновлення його на роботі, ні апеляційної, ні касаційної скарги не подавав, тобто судові рішення ним не були оскаржені. Даний факт не заперечувався у ході розгляду справи, а тому суд дійшов висновку, що посилання позивача на те, що саме судом допущено помилку в постанові від 19.10.2010 р., оскільки в ній не вказано про поновлення його на посаді не приймаються судом, оскільки отримавши постанову суду від 19.10.2010 р. у справі №2а-2953/10/1170 без зазначення у резолютивній частині вказівки про поновлення на роботі, позивач не оскаржив дану постанову ні в апеляційній, ні у касаційній інстанції.

Крім того, позивач зазначає що період, за який необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, становить з дня звільнення по день набрання постановою суду законної сили.

Такі доводи позивача також не приймаються судом до уваги, оскільки не грунтуються на нормах закону.

Частина 2 статті 235 КЗпП України встановлює граничний розмір стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки позивач не звертався до суду із позовними вимогами про поновлення на роботі не вчиняв дії по оскарженню постанови суду №2а-2953/10/1170, а тому, суд дійшов висновку про те, що стягнення середнього заробітку можливе лише за один рік, тобто за період з 05.08.2010 р. по 05.08.2011 р.

Проте, в судовому засіданні відповідачі надали докази того, що позивач з 02.08.2010 р. по 25.08.2010 р. перебував на лікарняному, оплату за дані дні було здійснено відповідачем після винесення наказу про припинення перебування на державній службі, що підтверджується даними про нарахування по листках тимчасової непрацездатності (а.с.73-83 т.2).

Враховуючи, що у період, за який належить стягнути середній заробіток, заробітна плата за період з 05.08.2010 по 25.08.2010 р. була нарахована та виплачена позивачу (а.с.73-83 т.2), суд дійшов висновку, що стягнення середнього заробітку підлягає період з 26.08.2010 р. по 05.08.2011 р.

Згідно довідок від 01.07.2014 р., 30.01.2015 р. середньоденний заробіток позивача тановить 389,01 грн. (а.с.23, 135 т.1).

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 25.08.2009 р. N 9681/0/14-07/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2010 рік» у період з 26.08.2010 р. по 31.12.2010 р. було 92 робочих днів.

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 25.08.2010 р. N 9111/0/14-10/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2011 рік» у період з 01.01.2011 р. по 05.08.2011 р. робочих днів було 146.

Тобто, протягом одного календарного року кількість робочих днів становила 238, а тому заробіток за час вимушеного прогулу позивача за цей період складає 92584,38 грн. (238 дн. х 389,01).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача - Кіровоградської митниці Міндходів середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.08.2010 р. (перший день вимушеного прогулу після лікарняного листка) по 05.08.2011 р. у сумі 92584,38 грн.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 256 КАС України визначено, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи наведену норму закону, суд дійшов висновку, що постанова суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 8169,21 грн. підлягає негайному виконанню.

В задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за період з 06.08.2010 р. по 15.09.2011 р. слід відмовити через те, що затримка у розгляді справи сталась з вини самого позивача, оскільки він раніше не звертався з позовом про поновлення на посаді.

Стосовно позовної вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки поновлення на роботі з 15.09.2011 р. по 08.07.2014 р., суд зазначає наступне.

Дану позовну вимогу позвач обгрунтовує порушенням відповідачем - Міністерством доходів і зборів України, статті 236 КЗпП України.

Відповідач наполягав на закритті провадженні у справі в цій частині, посилаючись на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.12.2012 р., якою відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку (а.с.36-38 т.1).

Пунктом 4 частини 1 статті 157 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

Так, постановою від 25.12.2012 р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Державної митної служби України та Кіровоградської митниці, в той час, як позовні вимоги в справі, що розглядається спрямовані до інших суб'єктів публічного права.

Крім того, періоди, які визначені у вищезазначеній постанові, та у прохальній частині даної постанови є різними. Різними також є і підстави для звернення до суду, осікльки у вищенаведеній постанові, позивач звертаючись до суду з позовом вже вважав себе поновленим на роботі, а в даній справі підстава для стягнення середнього заробітку є, як зазначив позивач, зобов'язання поновити його на посаді.

Враховуючи вищеописане, суд дійшовв исновку, що підстави для звернення до суду з даним позовом, а також підстави для звернення до суду у справі №1170/2а-4196/12 є різними як за своєю суттю, строками, так і за суб'єктим складом осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 236 КЗпП УКраїни, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Із змісту даної статті суд убачає, що законодавець ставить пряму залежність виплату середнього заробітку, з наявністю вини власника або уповноваженого ним органу у затримці виконання рішення про поновлення працівника на роботі. Тобто стягнення середнього заробітку, в даному випадку, є видом відповідальності за невиконання судового рішення про поновлення на роботі та певною мірою, матеріальною гарантією - для позивача.

Проте, станом на день розгляду справи в суді відсутнє будь-яке судове рішення про поновлення позивача на роботі, за невиконання якого суд може стягнути середній заробіток.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167, 265 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України, Державної митної служби України та Кіровоградської митниці Міндоходів про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 на посаді голови Кіровоградської митниці Міндоходів з 04 серпня 2010 року.

Стягнути з Кіровоградської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 серпня 2010 року по 05 серпня 2011 року в сумі 92584 (дев'яносто дві тисячі п'ятсот вісімдесят чотири) гривні 38 копійки.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді голови Кіровоградської митниці Міндоходів та стягнення середньомісячного заробітку в межах одного місяця в розмірі 8169 (вісім сто шістдесят дев'ять) гривень 21 копійки підлягає негайному виконанню.

Постанова суду набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі, протягом десяти днів з дня проголошення постанови суду, апеляційної скарги через Кіровоградській окружний адміністративний суд, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст виготовлено 02.03.2015 р.

Головуючий суддя Г.П.Нагібіна

С у д д і Г.М.Момонт

О.С.Петренко