Справа № 569/17831/14-а
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Головчак М.М.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
ПОСТАНОВА

іменем України

"26" лютого 2015 р. Справа № 569/17831/14-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Зарудяної Л.О.

Іваненко Т.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "19" грудня 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Рівне Рівненської області про визнання дій протиправними щодо не призначення пенсії за віком та зобов"язання призначити та виплачувати пенсію за віком з 22 жовтня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що до травня 1997 року проживала в м.Рівне, а в подальшому виїхала на постійне місце проживання в Ізраїль, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль. 22 жовтня 2014 року представник ОСОБА_3 за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_4 звернувся в Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне із заявою про призначення пенсії за віком, однак листом №435/10 від 30 жовтня 2014 року їй повідомлено, що виплата пенсії за кордон можлива лише за наявності двостороннього договору, питання про призначення пенсії буде розглянуто лише після повернення в Україну. Вказує на порушення її Конституційного права, а тому просила позов задовольнити.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області щодо не призначення пенсії за віком ОСОБА_3.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_3 з 22 жовтня 2014 року в розмірі згідно чинного законодавства.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, відсутність у позивача, яка не проживає в Україні права на призначення пенсії за віком, просить скасувати рішення суду першої інстанцій та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши та обговоривши доводи, наведені у апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є особою, яка досягнула пенсійного віку відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування".

З 21 березня 1997 року ОСОБА_3 знята з реєстраційного обліку в зв"язку з виїздом на постійне місце проживання в Ізраїль, що вбачається із листа Управління Державної міграційної служби України від 04 грудня 2014 року №12049.

На звернення ОСОБА_3 до Пенсійного фонду України в м.Рівне із заявою про призначення пенсії листом №435/10 від 30 жовтня 2014 року їй було відмовлено, повідомлено про вирішення питання призначення пенсії лише після повернення в Україну.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова в призначенні позивачу пенсії з мотивів постійного проживання за межами України є неправомірною, тому відповідача слід зобов'язати призначити позивачу пенсію, враховуючи досягнення останнім пенсійного віку та наявності достатнього трудового стажу.

З висновками суду першої інстанції колегія судів погоджується частково з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина третя статті 25 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України від 09.07.2003 р. №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Статтею 26 цього Закону передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Водночас Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, встановлено, що необхідною умовою для реалізації особою права на отримання пенсії є реєстрація її місця проживання на території України.

Конституційний Суд України в рішенні від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009 визнав такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір.

Зокрема, в пункті 3.3 цього рішення зазначено, що оспорюваними нормами Закону конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

При цьому Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відсутність на даний час механізму виплати пенсій громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення, не може бути підставою для позбавлення позивача як громадянина України гарантованого йому державою права на отримання пенсії у старості. Тому неправомірною є відмова відповідача в прийнятті до розгляду документів для призначення позивачу пенсії за віком з підстави відсутності в нього зареєстрованого місця проживання в Україні.

Разом з тим, зобов'язуючи відповідача призначити Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області пенсію за віком, суд першої інстанції не врахував, що крім досягнення пенсійного віку, необхідною умовою для призначення пенсії є наявність відповідного страхового стажу, який в силу частини другої статті 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Крім того, для призначення пенсії спеціалісти Пенсійного фонду мають визначити заробітну плату (дохід) пенсіонера, зокрема, на підставі довідок про нараховану заробітну плату, що підлягають перевірці первинними документами.

За приписами частини п'ятої статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і пунктів 39, 43 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) територіальний орган Пенсійного фонду не пізніше 10 днів з дня надходження документів про призначення пенсії приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії.

Оскільки за поданою представником позивача заявою про призначення пенсії орган пенісйного Фонду відповідного рішення по суті не прийняв, то суд повинен був зобов'язати останнього розглянути цю заяву згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.

З урахуванням викладеного та виходячи з положень статті 202 КАС України, судові рішення в частині зобов'язання УПФУ в м. Рівне призначити ОСОБА_3 пенсію за віком з певної дати підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про зобов'язання УПФУ в м. Рівне розглянути подану представником позивача заяву про призначення пенсії за віком з прийняттям відповідного рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області задовольнити частково. Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "19" грудня 2014 р. в частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_3 з 22 жовтня 2014 року в розмірі згідно чинного законодавства скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити частково. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області розглянути подану ОСОБА_3 через представника заяву про призначення пенсії за віком з прийняттям відповідного рішення.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Л.О. Зарудяна

Т.В. Іваненко

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,Ізраїль

3-представник позивача ОСОБА_5. АДРЕСА_2

4- відповідачу: Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області вул.Відінська,41,м.Рівне,33018

- ,