Справа № 809/2143/14
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2015 року м. Київ К/800/55773/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.

суддів: Мороза В.Ф., Чалого С.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу директора Тисменицького районного центру зайнятості Петринки Ореста Миколайовича на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 липня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року

у справі № 876/8047/14

за позовом ОСОБА_4

до директора Тисменицького районного центру зайнятості Петринки Ореста Миколайовича

про визнання незаконною відмови та зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до директора Тисменицького районного центру зайнятості Петринки Ореста Миколайовича про визнання незаконною відмови відповідача у наданні йому статусу безробітного; зобов'язання відповідача надати позивачу статус безробітного; стягнення з відповідача на його користь невиплачену допомогу по безробіттю з 08.04.2014 до дня набрання законної сили судового рішення або до дня його працевлаштування; зобов'язання відповідача відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., завдану відмовою у наданні статусу безробітного.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.07.2014, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2014, позов задоволено частково. Визнано відмову директора Тисменицького районного центру зайнятості Петринки О.М. у розгляді питання щодо надання позивачу статусу безробітного, викладену у листі від 23.04.2014 №771-02/30-14, незаконною. Зобов'язано Тисменицький районний центр зайнятості розглянути питання надання ОСОБА_4 статусу безробітного у встановленому порядку. У задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій в частині задоволеного позову, директор Тисменицького районного центру зайнятості Петринка О.М. оскаржив їх у цій частині у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив скасувати вказані судові акти в оскаржуваній частині з мотивів порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення - про відмову у задоволенні позову в цій частині.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_4 просив, зокрема залишити касаційну скаргу без задоволення.

Справу розглянуто у попередньому судовому засіданні в установленому статтею 2201 Кодексу адміністративного судочинства України порядку.

Згідно з частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм процесуального та матеріального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх інстанцій, що наказом від 30.01.2014 № 5/14 ОСОБА_4 був звільнений з роботи в ТзОВ «ДБ-Буд» з 07.04.2014 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

14.04.2014 ОСОБА_4 звернувся до Тисменицького районного центру зайнятості із заявою про надання йому статусу безробітного.

Листом Тисменицького районного центру зайнятості від 23.04.2014 № 771-02/30-14 позивачу роз'яснено, що відповідно до статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» та Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 № 198 (далі - Порядок № 198), однією із підстав для відмови у наданні статусу безробітного є відсутність довідки про припинення ведення особистого селянського господарства.

Приймаючи рішення в частині задоволеного позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_4 не був спеціальним суб'єктом, визначеним диспозицією статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» та пунктами 3,4 Порядку № 198, тому витребовування відповідачем довідки про припинення ведення особистого селянського господарства є неправомірним.

Крім того, згідно з чинним законодавством України рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу оформляється відповідним наказом. Однак судом в ході розгляду справи обставина щодо прийняття відповідачем такого наказу не знайшла свого підтвердження.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з обґрунтованими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Статтею 43 Закону України «Про зайнятість населення» встановлено, що статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; інвалід, який не досяг встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам»; особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку № 198 встановлено, що реєстрація безробітних, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні (далі - реєстрація), проводиться територіальним органом незалежно від зареєстрованого місця проживання чи перебування.

Під час проведення реєстрації працівник територіального органу заповнює в Єдиній інформаційно-аналітичній системі Державної служби зайнятості персональну картку, в якій зазначаються персональні дані безробітного (прізвище, ім'я та по батькові, зареєстроване місце проживання чи перебування, число, місяць та рік народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відповідну відмітку в паспорті), відомості про останнє місце роботи або вид діяльності згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про зайнятість населення», підстава для припинення трудових відносин відповідно до запису в трудовій книжці або іншого виду діяльності, що підтверджено документально. Форма персональної картки та додатки до неї затверджуються Мінсоцполітики.

Обробка персональних даних безробітних здійснюється територіальним органом відповідно до закону.

Згідно з вимогами підпункту 2 пункту 4 Порядку №198 крім документів, зазначених у пункті 3 цього Порядку, для реєстрації подаються додаткові документи. Зокрема членами особистого селянського господарства, які протягом 12 календарних місяців, що передували дню реєстрації у територіальному органі, перебували у трудових відносинах або займалися іншим видом діяльності згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» менш як шість місяців (крім осіб, які закінчили або припинили навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних і вищих навчальних закладах, звільнилися із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби вперше приймаються на роботу), - довідка про припинення ведення особистого селянського господарства або вихід з такого господарства, видана сільською, селищною або міською радою за місцезнаходженням земельної ділянки.

Як установлено судами попередніх інстанцій, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_4 є, чи був, членом особистого селянського господарства. Також, як встановлено судом першої інстанції, така інформація була відсутня у відповідача.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що відповідач неправомірно вимагав у позивача подання довідки про припинення ведення особистого селянського господарства або вихід з такого господарства, виданої сільською, селищною або міською радою за місцезнаходженням земельної ділянки.

Відповідно до змісту пункту 6 Порядку № 198 рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу приймається територіальним органом не пізніше ніж протягом семи календарних днів з дня подання особою заяви про надання статусу безробітного.

Оскільки Тисменицький районний центр зайнятості за результатами розгляду заяви ОСОБА_4 про надання йому статусу безробітного від 14.04.2014 рішення по суті не приймав, суди попередніх інстанцій обґрунтовано задовольнили позов в частині зобов'язання розглянути вказану заяву та прийняти рішення по суті.

Зважаючи на викладене, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень в частині задоволеного позову.

Згідно з частиною третьою статті 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 210 - 231 КАС України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу директора Тисменицького районного центру зайнятості Петринки Ореста Миколайовича відхилити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 липня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237- 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий

(підпис)

К.В. Конюшко

Судді

(підпис)

В.Ф. Мороз

(підпис)

С.Я. Чалий

Згідно з оригіналом

помічник судді М.Р. Мергель