Справа № 2а-11759/12/2670
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 року м. Київ К/800/14685/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної міграційної служби України

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 жовтня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до першого заступника Голови Державної міграційної служби України Шейбута Віктора Володимировича, Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) про визнання неправомірними дій та скасування наказу,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому зазначила, що є громадянкою Росії та постійно проживає в Україні разом з чоловіком та донькою. Вказує, що 16 червня 2012 року звернулася до територіального підрозділу ДМС України за місцем проживання із заявою про продовження терміну перебування на території України. Проте, згідно з повідомленням від 19 червня 2012 року №161 у задоволенні заяви їй відмовлено та попереджено про необхідність виїзду з України до 19 червня 2012 року. Не погоджуючись з таким рішенням, позивач оскаржила його до ДМС України. Листом від 26 липня 2012 року №К-1500 перший заступник Голови ДМС України Шейбут В.В. повідомив ОСОБА_4, що строк її тимчасового перебування може бути продовжено на три місяці за умови притягнення до адміністративної відповідальності та рекомендовано подати документи на отримання дозволу на імміграцію в Україну. Вважаючи таке рішення неправомірним, просила суд визнати протиправним та скасувати рішення від 26 липня 2012 року №К-1500 в частині притягнення її до адміністративної відповідальності, визнати протиправними дії першого заступника Голови ДМС України Шейбута В.В. по ненаданню обґрунтованої відповіді на її звернення та зобов'язати ДМС України надати відповідь по суті поставлених запитань у зверненні.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 жовтня 2012 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2013 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано рішення першого заступника Голови ДМС України Шейбута В.В., викладене в листі від 26 липня 2012 року №К-1500 в частині зазначення у ньому вимоги про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності.

У касаційній скарзі ДМС України порушує питання про скасування судових рішень та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема, не застосовано норми Закону України «Про звернення громадян» та неправильно визначено відповідача у справі, оскільки рішення щодо доцільності продовження строку перебування позивача на території України приймалось начальником сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Євпаторійського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим Курносенко Е.В.

ОСОБА_4 у запереченнях на касаційну скаргу посилається на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, судами правильно встановлені факти, досліджені докази та наведені обґрунтовані висновки. Просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін.

Відповідно до статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач є громадянкою Росії та постійно проживала в Україні за адресою: АДРЕСА_1 разом із чоловіком ОСОБА_8 - громадянином України та донькою 2010 року народження.

У зв'язку із закінченням строку перебування на території України, 16 червня 2012 року ОСОБА_4 звернулася до територіального органу (підрозділу) ДМС України з заявою про його продовження, проте 19 червня 2012 року отримала повідомлення №161 про відмову у задоволенні її заяви через відсутність достатнього фінансового забезпечення на період перебування або відповідних гарантій приймаючої сторони та попереджено про необхідність виїзду із країни до 19 червня 2012 року.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, 20 червня 2012 року позивач звернулася до ДМС України зі скаргою, в якій просила провести перевірку щодо правомірності дій посадових осіб територіального органу ДМС України в м. Євпаторія, зобов'язати останніх продовжити строк її перебування в Україні, притягнути до відповідальності винних осіб, розглянути питання про внесення змін до Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150 (далі - Порядок), повернути завірений переклад паспорту та повідомити про вжиті заходи щодо усунення зазначених у скарзі порушень.

Листом ДМС України від 26 липня 2012 року №К-1500 позивачу повідомлено, що рішення про відмову в продовженні строку тимчасового перебування на території України є законним, однак зважаючи на інші обставини можливо продовжити цей строк ОСОБА_4 на три місяці після притягнення її до адміністративної відповідальності.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначений Законом України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI), згідно з частиною 3 статті 9 якого, строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

При цьому, частиною 3 статті 17 Закону № 3773-VI встановлено, що у продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов'язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.

Процедура продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначена Порядком, згідно з пунктом 7 якого, рішення про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України понад встановлені цим Порядком строки приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником у разі подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України та наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України, відповідно до статті 22 Закону № 3773-VI, а також Головою ДМС або його заступником в інших випадках за умови подання підтверджувальних документів.

Рішення про відмову в продовженні строку перебування іноземця та особи без громадянства на території України може бути оскаржене до територіального органу ДМС (у разі, коли рішення прийняте територіальним підрозділом ДМС), ДМС або суду (пункт 10 Порядку).

Із змісту наведених норм видно, що ДМС України має повноваження щодо прийняття рішень, які стосуються терміну перебування іноземців в Україні.

Разом з тим, законодавство, що регулює спірні правовідносини не ставить у залежність розгляд та вирішення таких питань від притягнення іноземців та осіб без громадянства до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд обґрунтовано визнав дії відповідача неправомірними та правильно скасував рішення ДМС України від 26 липня 2012 року №К-1500 в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Доводи касаційної скарги щодо не застосування судами норм Закону України «Про звернення громадян» не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору, оскільки суди дали правову оцінку наданій відповідачем відповіді та відмовили позивачу у задоволенні в цій частині позовних вимог.

За таких обставин, підстави для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної міграційної служби України відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 жовтня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак