Справа № 826/656/15
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 березня 2015 року 09:14 № 826/656/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів

про стягнення компенсації за невикористану відпустку,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів (далі по тексту - відповідач) про стягнення з відповідача компенсації за невикористанні дні щорічної додаткової відпустки в розмірі 8 227,38грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем не доплачено позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки - 21 день.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач проти заявленого позову заперечив з тих підстав, що при звільненні позивача з ним були проведені всі розрахунки та виплачена грошова компенсація за невикористані дні щорічної додаткової відпустки.

В судовому засіданні 02.02.2015р. суд по справі перейшов в письмове провадження на підставі статті 128 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Наказом Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів від 18.09.2013р. №137-к ОСОБА_1, головного інспектора сектору звітності відділу методичного забезпечення, координації та аналізу експертної діяльності звільнено з 23.09.2013р. за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Пунктом 2 даного наказу Відділу фінансово - економічної роботи та бухгалтерського обліку: здійснити з ОСОБА_1 повний розрахунок відповідно до ст. 116 КЗпП України та виплатити йому грошову компенсацію за невикористанні дні щорічної основної відпустки у кількості 38 календарних днів за періоди роботи з 10.04.2012р. по 09.04.2013р. - 20 календарних днів; з 10.04.2013р. по 23.09.2013р. - 18 календарних днів відповідно до ст. 22 Закону України «Про відпустки».

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що на його думку відповідачем не доплачено йому компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки - 21 день у розмірі 8 227,38грн.

Відповідач проти позовних вимог заперечив з тих підстав, що при звільненні позивача з ним були здійсненні всі розрахунки.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 № 229 «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів України» утворено Спеціалізовану лабораторію з питань експертизи та досліджень Міндоходів (далі - Спеціалізована лабораторія), яка є правонаступником Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи (далі - Управління).

Наказом Управління від 25.08.2011 № 147-к позивач призначений на посаду головного інспектора відділу моніторингу експертного супроводження класифікаційної роботи та з 01.11.2011 переведений на посаду головного спеціаліста-експерта відділу досліджень нафтопродуктів служби досліджень хімічної та промислової продукції, згідно наказу Управління від 24.10.2011 № 176-к.

Згідно з наказом Спеціалізованої лабораторії від 18.09.2013 № 137-к, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України 23.09.2013 ОСОБА_1 звільнено за угодою сторін та здійснено повний розрахунок, відповідно до ст. 116 КЗпП України. Зокрема, виплачено грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки, з урахуванням стажу державної служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.94 N 250.

При цьому, середній заробіток для розрахунку компенсації за невикористані дні відпустки проводиться відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 розділу 2 цього Порядку обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки.

Згідно з Положенням про Спеціалізовану лабораторію з питань експертизи та досліджень Міндоходів, затвердженим наказом Міндоходів від 29.05.2013 № 133 Спеціалізована лабораторія є територіальним органом Міністерства доходів і зборів України, який підпорядковується Міністерству доходів і зборів України та за організаційно-правовою формою є органом державної влади.

Відповідно до вимог статті 569 Митного кодексу України, посадові особи органів доходів і зборів (митної служби України) є державними службовцями.

Статтею 1 Закону України "Про відпустки" встановлено, що державні гарантії та відносини, пов'язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, КЗпП України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про відпустки" до щорічних відпусток належать основна відпустка та додаткові.

Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менше ніж 24 календарні дні за відпрацьований робочий рік.

Положення статті 6 Закону України "Про відпустки" щодо тривалості щорічної основної відпустки не поширюються на працівників, тривалість відпустки яким установлюється іншими актами законодавства.

Правовідносини, пов'язані з відпустками державних службовців, регулюються Законом України "Про державну службу", зокрема статтею 35 цього Закону встановлено тривалість щорічної відпустки 30 календарних днів.

Державним службовцям, які мають стаж роботи в державних органах понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю до 15 календарних днів.

Судом встановлено, що стаж роботи позивача на момент звільнення складав 16 років, 05 місяців, 16 днів.

Додаткова оплачувана відпустка, яка надається державним службовцям, належить до щорічних відпусток, передбачених статтею 4 Закону України "Про відпустки".

Порядок та умови надання державним службовцям додаткових оплачуваних відпусток затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.94 N 250, відповідно до якого державним службовцям, які мають стаж державної служби понад 10 років надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 5 календарних днів, а починаючи з 11-го року ця відпустка збільшується на 2 календарних дні за кожний наступний рік. Тривалість додаткової оплачуваної відпустки не може перевищувати 15 календарних днів; додаткові оплачувані відпустки державним службовцям надаються одночасно із щорічною відпусткою згідно з установленим графіком або за згодою сторін окремо від неї.

Листом Міністерства праці та соціальної політики України та Головного управління Державної служби при Кабінеті Міністрів України від 27.01.99 N 13-294 надано роз'яснення з питань щодо порядку надання державним службовцям додаткової оплачуваної відпустки.

Так, зазначеним листом визначено, що виникнення у державних службовців права на додаткову оплачувану відпустку та її тривалість знаходиться у прямій залежності від наявності у державного службовця відповідного стажу державної служби.

Тому надання додаткової відпустки певної тривалості, а також виплата грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні державного службовця залежить лише від наявності у державного службовця стажу державної служби, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.94 N 250.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом при звільненні позивача з посади головного інспектора сектору звітності відділу методичного забезпечення, координації та аналізу експертної діяльності, йому було виплачено грошову компенсацію за невикористані дні відпустки у кількості 38 календарних днів за періоди роботи: з 10.04.2012р. по 09.04.2013р. - 20 календарних днів; з 10.04.2013р. по 23.09.2013р. - 18 календарних днів (11 календарних днів щорічної основної відпустки та 7 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки).

Факт виплати позивачу грошової компенсації за 38 календарні дні невикористаної відпустки, підтверджується копією платіжного доручення від 25.09.2013р. №181.

Крім того, слід зазначити, що суд не приймає до уваги посилання позивача на норми постанови КМ України №1290 від 17.11.1997р., оскільки ОСОБА_1 не надано доказів, що посада з якої він був звільнений відноситься до професій і посад, які затверджені даної постановою КМ України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.В. Амельохін