Справа № 803/243/15-а
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року Справа № 803/243/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Головатій І.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Шевчук Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи (далі - відповідач, Волинське обласне бюро МСЕК), в якому просить визнати протиправною відмову Волинського обласного бюро МСЕК у встановленні йому другої групи інвалідності з дитинства та зобов'язати відповідача вчинити дії щодо встановлення такої групи інвалідності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Спеціалізована кардіологічна медико-соціальна експертна комісія відмовила позивачу у встановленні другої групи інвалідності з дитинства, оскільки відсутні документи про перебіг хвороби до 18 років. Вважає таке рішення протиправним, оскільки на захворювання, яке стало причиною інвалідності, він страждає з дитинства, вади серця є вродженими. Зазначає, що не зважаючи на те, що жодні медичні довідки про встановлення інвалідності йому не видавались, однак інвалідність настала до досягнення ним 18 років, що в свою чергу дає позивачу право на встановлення другої групи інвалідності з дитинства.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила його задовольнити.

Відповідач в поданих суду запереченнях адміністративний позов не визнав, зазначив, що наявність самого по собі захворювання, як вроджена вада серця, не є безумовною підставою для призначення особі групи інвалідності з дитинства, оскільки під час огляду встановлюється не сам факт існування хвороби, а її причинно-наслідковий зв'язок із порушенням функцій організму, що обумовили встановлення відповідної групи. Оскільки документів, які б свідчили про перебіг хвороби позивача до 18 років останній на комісію не надав, тому підстави встановлювати ОСОБА_3 причини інвалідності з дитинства відсутні.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, та просила відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов'язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Статтею 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що інвалідність як міра втрати здоров'я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Згідно з частинами першою та другою статті 7 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» медико-соціальна експертиза повнолітніх осіб проводиться медико-соціальними експертними комісіями; огляд повнолітніх осіб з порушеннями стану здоров'я, інвалідів (за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу), проводиться після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності даних, що підтверджують стійкий розлад функцій організму у зв'язку з фізичними, психічними, інтелектуальними та сенсорними порушеннями, зумовленими захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами.

Частиною 12 статті 7 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» встановлено, що Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до пункту 3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317 (далі - Положення), медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Згідно із пунктом 4 Положення лікарсько-консультативна комісія лікувального профілактичного закладу охорони здоров'я направляє осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, на огляд комісії за формою, затвердженою МОЗ.

Судом встановлено, що 05.09.2014 року ОСОБА_3 первинно оглядався Спеціалізованою кардіологічною медико-соціальною експертною комісією з діагнозом: двостулковий аортальний клапан; комбінована аортальна вада серця з перевагою недостатності ІІІ ступеня; аневризма вихідного відділу аорти; стан після операції Бенталя 18.02.2014 року - протезування аортального клапана та вихідної аорти; СН ІІ А ступеня.

Відповідно до акту огляду медико-соціальної експертної комісії №1467 від 05.09.2014 року ОСОБА_3 встановлена друга група інвалідності загального захворювання на строк до 01.09.2015 року (а.с.22-25), про що видана довідка до акту огляду серії АВ МСЕК № 0267236 (а.с.37).

Рішенням відповідача, яке оформлене листом від 27.10.2014 року №23/м-1, ОСОБА_3 було відмовлено у встановленні причин інвалідності з дитинства у зв'язку з ненаданням останнім документів, які б підтверджували факт його звернення до медичних закладів до 18 річного віку (а.с.11).

Суд вважає, що відмова Волинського обласного бюро МСЕК у встановленні позивачу причини інвалідності з дитинства є правомірною з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров'я особі, визнаній інвалідом, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.

Частиною 8 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» передбачено, що медико-соціальні експертні комісії визначають:

групу інвалідності, її причину і час настання. Особа може одночасно бути визнана інвалідом однієї групи і лише з однієї причини. При підвищенні групи інвалідності в разі виникнення більш тяжкого захворювання причина інвалідності встановлюється на вибір інваліда. У разі якщо однією з причин інвалідності є інвалідність з дитинства, вказуються дві причини інвалідності;

види трудової діяльності, рекомендовані інваліду за станом здоров'я. Висновок про нездатність до трудової діяльності внаслідок інвалідності готується виключно за згодою інваліда (крім випадків, коли інваліда визнано недієздатним);

причинний зв'язок інвалідності із захворюванням чи каліцтвом, що виникли у дитинстві, вродженою вадою;

ступінь втрати професійної працездатності потерпілим від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання;

ступінь втрати здоров'я, групу інвалідності, причину, зв'язок і час настання інвалідності громадян, які постраждали внаслідок політичних репресій або Чорнобильської катастрофи;

медичні показання на право одержання інвалідами спеціального автомобільного транспорту і протипоказання до керування ним.

Згідно з пунктом 14 Положення причинний зв'язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, встановлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до 18-річного віку.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, слід дійти висновок, що встановлення причини інвалідності з дитинства можливе лише за наявності відповідних підтверджуючих документів про перебіг захворювання до 18 років.

Із медико-експертної справи позивача ОСОБА_3 вбачається, що медико-соціальною експертною комісією досліджувались такі документи: направлення на МСЕК від 18.08.2014 року, від 19.08.2014 року, виписка з історії хвороби стаціонарного хворого №909 від 03.03.2014 року, епікризи від 14.03.2014 року, від 21.07.2014 року, від 19.08.2014 року, виписний епікриз №11291 від 01.08.2014 року (а.с.26-32).

Отже, матеріали справи свідчать, що документів, які б свідчили про перебіг хвороби до 18 років, ОСОБА_3 медико-соціальній експертній комісії не надав, зазначена обставина не заперечується і представником позивача в судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи відсутність у медико-соціальної експертної комісії доказів, які б свідчили про перебіг хвороби ОСОБА_3 до 18 років, що позбавило комісію можливості визначити, чи виявлені порушення функцій організму виникли до досягнення ним повноліття, відповідач правомірно відмовив позивачу у встановленні другої групи інвалідності з дитинства.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність та необгрунтованість позовних вимог ОСОБА_3, з огляду на що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст.11, 17, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 02 березня 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій