Справа № 816/334/15-а
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2015-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2015 року м.ПолтаваСправа № 816/334/15-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Довгопол М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кулик- Куличок О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Публічне акціонерне товариство "УКРГАЗПРОМБАНК", про скасування постанови, зняття арешту, -

В С Т А Н О В И В:

31 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про скасування постанови від 25.09.2012 про стягнення з боржника виконавчого збору, постанови від 25.09.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №33544077 та зняття арешту, накладеного на квартиру АДРЕСА_1 згідно постанови від 25.09.2012.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що спірні постанови підлягають скасуванню з огляду на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 12.03.2013 виконавчий напис нотаріуса № 1573 від 07.07.2012, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 33544077, визнано таким, що не підлягає виконанню. Вказував, що постановою державного виконавця від 03.01.2013 у виконавчому провадженні № 33544077 повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі його заяви, однак арешт з майна не знято.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.02.2015 позовну заяву в частині позовних вимог про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 25.09.2012 у виконавчому провадженні № 33544077 залишено без розгляду на підставі відповідної заяви позивача.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав через канцелярію суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі.

Відповідач в судове засідання також явку уповноваженого представника не забезпечив, надав клопотання про розгляд справи без участі його представника.

У відзиві просив відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи правомірність спірних рішень тим, що у державного виконавця були відсутні будь-які правові підстави звільнити майно боржника з-під арешту, оскільки Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено зняття арешту при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, а на момент визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавче провадження № 33544077 було завершене, тому закінчення його з подальшим зняттям арешту згідно вимог п.4. ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" було неможливим /а.с.48-49/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року до участі у справі залучено Публічне акціонерне товариство "УКРГАЗПРОМБАНК" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

З огляду на викладене, суд вважав можливим провести розгляд справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 10.02.2011 між ПАТ "УКРГАЗПРОМБАНК" (Кредитодавець) та ПП "Фірма ВЛМ" (Позичальник) укладено договір кредиту №05-КЛ/11-ПО на суму 1 400 000 грн /а.с.61- 64/.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника між ПАТ "УКРГАЗПРОМБАНК" та ОСОБА_1, який виступає в якості майнового поручителя за зобов'язаннями ПП "Фірма ВЛМ", укладено іпотечний договір №480 від 10.02.2011. Предметом іпотеки визначено квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом /а.с.44-45/.

Відомості про іпотеку 10.02.2011 внесено до Державного реєстру іпотек та до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна /а.с.28/

07.07.2012 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинено виконавчий напис №1573, яким звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1, з метою погашення заборгованості за договором банківського кредиту №05-КЛ/11-ПО від 10.02.2011 /а.с. 103/.

23.07.2012 на підставі заяви ПАТ "УКРГАЗПРОМБАНК" державним виконавцем Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №33544077 з виконання виконавчого напису нотаріуса №1573 від 07.07.2012 та надано строк для добровільного виконання постанови до 27.07.2012 /а.с. 71/.

25.09.2012 державним виконавцем Октябрського ВДВС на підставі статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 що належить боржнику ОСОБА_1 /а.с.73/

Арешт майна на підставі постанови від 25.09.2012 у ВП № 33544077 зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 13035137) /а.с.29/.

03.01.2013 державним виконавцем Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.1 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (за заявою стягувача), при цьому арешт з майна боржника не знято /а.с.112/.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 13.03.2013, яке набрало законної сили 23.03.2013, виконавчий напис від 07.07.2012 № 1573, визнано таким, що не підлягає виконанню /а.с.14-15/.

Вважаючи, що за вищенаведених обставин виконавчий напис не створює юридичних наслідків, позивач стверджує про безпідставність арешту на майно в межах виконавчого провадження 33544077, у зв'язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.

Позивач є стороною виконавчого провадження (боржником), тому строк звернення до суду відповідно до п.1 ч.2 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України складає 10 днів. Однак беручи до уваги те, що матеріали виконавчого провадження не містять доказів отримання позивачем постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.09.2012, при цьому позивач ознайомився із матеріалами виконавчого провадження лише 30.01.2015, про що свідчить його заява із відміткою про ознайомлення /а.с. 105/ та не заперечується відповідачем, суд ухвалою від 27.02.2015 визнав причини пропуску позивачем строку звернення до суду поважними.

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваної постанови та обґрунтованості позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 21.04.1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження".

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час виникнення та існування спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

В силу приписів пункту 4 частини 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, як виконавчі написи нотаріусів.

Відповідно до положень статтей 90, 91 Закону України "Про нотаріат" стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Виконавчий напис може бути пред'явлено до примусового виконання протягом одного року з моменту його вчинення.

Згідно частини першої статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження визначені статтею 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Як вбачається із матеріалів справи, 11.07.2012 ПАТ "УКРГАЗПРОМБАНК" пред'явлено до виконання виконавчий напис нотаріуса №1573 від 07.07.2012, який є виконавчим документом в розумінні статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" /а.с.67/

23.07.2012 державним виконавцем Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №33544077 з виконання вказаного виконавчого напису та надано строк для добровільного виконання постанови до 27.07.2012 /а.с. 71/.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Статтею 32 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено заходи примусового виконання рішень: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно з частиною 1 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до частини 2 статті 57 вказаного Закону арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Як встановлено судом, 25.09.2012 державним виконавцем Октябрського ВДВС винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме: накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить боржнику ОСОБА_1 /а.с.73/.

Зазначена постанова мотивована невиконанням боржником в добровільному порядку виконавчого документа та необхідністю звернення стягнення на майно боржника.

Дослідивши матеріали виконавчого провадження, суд дійшов висновку, що відповідач при винесенні постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.09.2012 у ВП № 335444077 діяв на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження" та з урахуванням всіх обставин, необхідних для прийняття рішення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про скасування постанови Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог про зняття арешту із нерухомого майна, суд враховує наступне.

Із матеріалів виконавчого провадження № 335444077 суд вбачає, що державним виконавцем 28.09.2012 складено акт опису й арешту майна /а.с.78 -81/, однак процедуру примусової реалізації майна не здійснено.

29.12.2012 до Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ надійшла заява від ПАТ "УКРГАЗПРОМБАНК" про повернення виконавчого документа - виконавчого напису нотаріуса №1573 від 07.07.2012 без виконання /а.с.100/.

03.01.2013 на підставі п.1 ч.1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем Октябрського ВДВС винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві /а.с.102/

Пунктом 1 частини першої ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача.

Відповідно до частини четвертої статті 47 вищевказаного Закону про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина 5 статті 47 Закону).

Положеннями Закону України "Про виконавче провадження" зняття арешту під час повернення виконавчого документа стягувачеві не передбачено, тому у постанові від 03.01.2013 про повернення виконавчого документа стягувачеві державним виконавцем не знято арешт із нерухомого майна позивача.

Водночас суд бере до уваги, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 13.03.2013, яке набрало законної сили 23.03.2013, виконавчий напис від 07.07.2012 № 1573, визнано таким, що не підлягає виконанню /а.с.14-15/.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

В силу вимог частини 1 статті 50 Закону у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається.

З огляду на те, що у виконавчому провадженні № 335444077 відповідачем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, при цьому відомості про повторне пред'явлення стягувачем виконавчого напису до виконання відсутні, відповідач не має підстав для закінчення виконавчого провадження № 335444077 із одночасним зняттям арешту із нерухомого майна позивача.

Водночас суд враховує, що виконавчий напис від 07.07.2012 № 1573, який рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 13.03.2013, визнаний таким, що не підлягає виконанню, не може бути повторно пред'явлений і примусово виконаний.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зважаючи на те, що арешт на нерухоме майно, накладений постановою державного виконавця від 25.09.2012 у виконавчому провадженні № 335444077, тягне певні обмеження для позивача у володінні та розпорядженні вказаним майном, в той час як виконавчий документ, з метою примусового виконання якого накладено арешт, визнаний таким, що не підлягає виконанню, суд приходить до висновку про безпідставність на даний час арешту нерухомого майна позивача.

З огляду на викладене, позовні вимоги про зняття арешту з нерухомого майна позивача, а саме, квартири АДРЕСА_1, накладеного постановою Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції від 25.09.2012 у виконавчому провадженні № 33544077 майна, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Відповідно до частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Беручи до уваги те, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 73,08 грн згідно квитанції № 73 від 31.01.2015 і позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 36 грн. 54 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Публічне акціонерне товариство "УКРГАЗПРОМБАНК", про скасування постанови, зняття арешту задовольнити частково.

Зняти арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1 згідно постанови Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про арешт майна боржника від 25.09.2012 у виконавчому провадженні № 33544077 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 від 07.07.2012 № 1573 (реєстраційний номер обтяження 13035137).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 36 грн 54 коп (тридцять шість гривень п'ятдесят чотири копійки).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 04 березня 2015 року.

Суддя М.В. Довгопол