Справа № 805/242/15-а
Суддя: Олішевська B.В.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 р. Справа № 805/242/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Олішевська В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного Фонду України в Першотравневому районі Донецької області

до відповідача: Відділу Державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області

про: визнання дії щодо винесення постанов від 29.12.2014 р. №№ ВП 38050487, ВП 38524798 про повернення виконавчого документа стягувачеві протиправною, скасування постанов від 29.12.2014 р. №№ ВП 38050487, ВП 38524798 про повернення виконавчого документа стягувачеві та зобов'язання відновити виконавче провадження по виконанню вимоги № Ф 55 від 02.04.2013 р. та від 03.05.2013 р. у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження»

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу Державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області про визнання дії щодо винесення постанов від 29.12.2014 р. №№ ВП 38050487, ВП 38524798 про повернення виконавчого документа стягувачеві протиправною, скасування постанов від 29.12.2014 р. №№ ВП 38050487, ВП 38524798 про повернення виконавчого документа стягувачеві та зобов'язання відновити виконавче провадження по виконанню вимоги № Ф 55 від 02.04.2013 р. та від 03.05.2013 р. у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на адресу Управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області 05.01.2015 р. надійшли постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 29.12.2014 р. №№ ВП 38050487, ВП 38524798 відповідно до яких зазначено, що позивач не з'явився для виходу (виїзду) до боржників з метою перевірки їх майнового стану за місцем мешкання боржника, у зв'язку з чим, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» постановлено виконавчий документ повернути стягувачу.

Позивач вважає постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві незаконними, необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню.

Представник позивача через канцелярію суду надав клопотання відповідно до якого зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив суд розглянути справу в порядку письмового провадження без участі представника.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Через канцелярію суду надав заперечення відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позову та просив справу розглянути у відсутність представника відповідача.

Відповідно до п. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі не прибуття відповідача належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачем було направлено на виконання до Відділу Державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Вимоги № Ф 55 від 02.04.2013 р. та від 03.05.2013 р. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 4572,42 грн., та в розмірі 1364,03 грн. відповідно.

17.04.2013 р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № ВП 38050487 на підставі вимоги № Ф 55 від 02.04.2013 року, відповідно до якої боржнику встановлений строк для добровільного виконання постанови протягом 7 днів.

31.05.2013 р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № ВП 38524897 на підставі вимоги № Ф 55 від 03.05.2013 року, відповідно до якої боржнику встановлено строк для добровільного виконання постанови протягом 7 днів.

26.11.2013 р. державним виконавцем у ВП № прийнята постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

30.04.2014 р. відповідачем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчих провадженнях №№ ВП 38524798 та ВП 38050487.

20.06.2014 р. відповідачем прийнято постанову про арешт коштів боржника ВП № 38524798.

28.08.2014 року виконавчі провадження №№ ВП38050487, ВП 38524798 були приєднані до зведеного виконавчого провадження ВП № 44547247.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 20.09.2013 року було складено та затверджено графік проведення сумісних виїздів за адресою проживання (здійснення підприємницької діяльності) боржників у 4 кварталі 2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.11.2014 р. відповідачем на адресу позивача була надіслана вимога № 5698 відповідно до якої зазначалось, що починаючи з 19.11.2014 р. та кожну наступну середу та п'ятницю позивачу необхідно забезпечити виїзд до боржників з метою перевірки їх майнового стану за місцем мешкання та подальшого вилучення і передачі арештованого майна на зберігання стягувачу. Відповідно до п. 4. ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» позивач був попереджений про повернення виконавчих документів у разі перешкоджання провадження виконавчих дій, а саме не виконання цієї вимоги.

18.11.2014 р. позивачем на адресу Відділу ДВС Першотравневого РУЮ був направлений лист № 3405/09. У листі позивач зазначає про відсутність належних умов і приміщень для зберігання, для забезпечення схоронності речей, тощо, що унеможливлює в свою чергу управлінню використати своє право за ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, позивач зазначив, що у зв'язку з відсутністю фінансування видатків на утримання автотранспортного засобу, управління не має можливості надавати автомобіль для проведення сумісних з ВДВС виїздів.

29.12.2014 р. керуючись п. 4 ч. 1 ст. 47, 50 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесені постанови про повернення виконавчих документів стягувачеві по виконавчим провадженням №№ ВП 38524798, ВП 38050487. Відповідно до зазначених постанов позивачу було роз'яснено про можливість повторного пред'явлення виконавчих документів до 29.03.2015 р.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Статтею 1 Закону України № 606 визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до Закону України "Про виконавче провадження' вимога пенсійного фонду України є виконавчим документом.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України № 606 передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами ч. 1 ст. 17 Закону України № 606 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі документи: рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Пунктом 12 частини 4 статті 11 Закону України № 606 встановлено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право залучити у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання.

Ч. 1, 2 ст. 11 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а саме здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, за згодою власника використовувати приміщення, у тому числі комунальної власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України № 606 встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Згідно ч. 4 ст. 47 Закону повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Як встановлено судом з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень відповідачем у межах виконавчого провадження ВП № 38050487 була прийнята постанова про стягнення виконавчого збору від 30.04.2013 р., у межах виконавчого провадження ВП № 38524897 відповідачем прийнято постанову про арешт майна боржника від 26.11.2013 р. та постанова про стягнення виконавчого збору. Інших доказів на виконання виконавчих проваджень №№ ВП 38050487, ВП 38524897 суду не надано.

Ч. 1 ст. 6 Закону визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Судом встановлено, що на підставі вимоги № Ф 55 від 02.04.1013 р. та від 03.05.2013 р. відкриті виконавчі провадження. Відповідачем була направлена вимога № 5698 від 11.11.2014 р., відповідно до якої зобов'язав позивача забезпечити виїзд до боржників. Позивач, в свою чергу, повідомив відповідача про своє складне фінансове становище, відсутність транспортного засобу та належних умов і приміщень для зберігання, схоронності речей.

Пунктом 7 частиною 3 статті 11 Закону доводить, що дана норма містить умову її виконання, а саме, згоду стягувача на використання його приміщення та транспортних засобів. Кожна особа використовує свої права на власний розсуд, тому позивач повідомив відповідача про тяжке фінансове становище, яке спричинило, відсутність належних умов і приміщень для зберігання речей та можливості надати автомобіль для проведення сумісних виїздів.

Відповідач прийняв спірну постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв'язку із тим, що він не виконав вказану вимогу та не направив свого представника для виїзду за місцем знаходження боржника. При цьому, відповідач зазначає, про чинення перешкод з боку стягувача провадженню виконавчих дій.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 5 Закону № 606 передбачено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 90 Закону № 606 визначено, що За порушення вимог цього Закону, невиконання законних вимог державного виконавця фізичними, юридичними чи посадовими особами, несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, а також неповідомлення боржником про зміну місця проживання чи місцезнаходження або місця роботи (отримання

доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом державного виконавця винні особи несуть відповідальність у встановленому законом порядку. За наявності ознак кримінального правопорушення в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення чи іншим чином порушує вимоги закону про виконавче провадження, державний виконавець складає акт про порушення і звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення особи до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Суд зазначає, що вказані дії позивача (стягувача) не можуть вважатися перешкодою провадженню виконавчих дій, а сумісний вихід державного виконавця і стягувача до боржників - є лише одним із заходів примусового виконання рішень, а умовою його виконання - є згода стягувача, щодо якої позивач вже висловився у листі від 18.11.2014 року. Також, суд звертає увагу, що діючим законодавством, крім сумісних дій стягувача і державного виконавця, передбачені і інші заходи забезпечення виконання примусового провадження.

Крім того, у вимозі відповідач зобов'язував позивача надати транспортний засіб для сумісних виїздів та приміщення для зберігання вилученого і арештованого майна, а не забезпечити явку представника позивача для виїзду до боржників.

Таким чином, невиконання даної вимоги не може бути підставою для винесення постанови про повернення виконавчого провадження, до того ж, взагалі, санкція у вигляді винесення постанови про повернення виконавчого провадження за невиконання вимоги чинним законодавством не передбачена.

Стосовно посилання відповідача на графік проведення сумісних виїздів разом з позивачем суд зазначає, що даний графік складено на 4 квартал 2013 року, а не на час прийняття спірної постанови.

Зазначений документ є, у певній мірі, згодою позивача (стягувача) на використання свого майна, але, як вже зазначалося, після настання певних об'єктивних причин, позивач повідомив державного виконавця про неможливість його сприяння у проведенні виконавчих дій чи заходів.

В зв'язку з чим суд зазначає, що спірні постанови про повернення виконавчих документів №№ ВП 38050487, ВП 38524798 від 29.12.2014 прийняті необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; є неправомірною та підлягає скасуванню, відповідно позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача щодо визнання дії ВДВС Першотравневого РУЮ Донецькій області щодо винесення постанови від 29.12.2014 р. ВП № 38050487, ВП 38524798 про повернення виконавчих документів стягувачеві протиправними суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ч. 2ст. 19 Кодексу України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що постанови про повернення виконавчих документів стягувачеві №№ ВП 38050487, ВП 38524798 є неправомірними та підлягають скасуванню. Отже дії відповідача, щодо винесення зазначених постанов є протиправними, оскільки не мав законних підстав для прийняття оскаржуваних постанов.

Стосовно позовних вимог позивача щодо зобов'язання відповідача відновити виконавче провадження по виконанню виконавчих документів (вимоги № Ф 55 від 02.04.2013 р. та від 03.05.2012 р.) у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону відновлення виконавчого провадження, у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Суд зазначає, що скасування у судовому порядку постанови про повернення виконавчого провадження обумовлює обов'язок відповідача відновити виконавче провадження протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, щодо виконання в примусовому порядку виконавчого листа та провести дії, спрямовані на виконання рішення суду.

За таких обствин, позовні вимоги у цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Приписами частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В зв'язку з чим, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Управління Пенсійного Фонду України в Першотравневому районі Донецької області до Відділу Державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області про визнання дії щодо винесення постанови від 29.12.2014 р. №№ ВП 38050487, ВП 38524798 про повернення виконавчого документа стягувачеві протиправною, скасування постанови від 29.12.2014 р. №№ ВП 38050487, ВП 38524798 про повернення виконавчого документа стягувачеві та зобов'язання відновити виконавче провадження по виконанню вимоги № Ф 55 від 02.04.2013 р. та від 03.05.2013 р. у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження»

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Управління Пенсійного Фонду України в Першотравневому районі Донецької області до Відділу Державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області про визнання дії щодо винесення постанови від 29.12.2014 р. №№ ВП 38050487, ВП 38524798 про повернення виконавчого документа стягувачеві протиправною, скасування постанови від 29.12.2014 р. №№ ВП 38050487, ВП 38524798 про повернення виконавчого документа стягувачеві та зобов'язання відновити виконавче провадження по виконанню вимоги № Ф 55 від 02.04.2013 р. та від 03.05.2013 р. у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» - задовольнити частково.

Визнати дії Відділу Державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області щодо винесення постанов від 29.12.2014 року №№ ВП 38050487, ВП 38524798 про повернення виконавчих документів стягувачеві - протиправними.

Скасувати постанову Відділу Державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області від 29.12.2014 р. ВП № 38050487 про повернення виконавчого документу стягувачеві.

Скасувати постанову Відділу Державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області від 29.12.2014 р. ВП № 38524798 про повернення виконавчого документу стягувачеві.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Олішевська B.В.