Справа № 2-а-3987/11
Суддя: Коваленко А. В.
Дата ухвалення: 2011-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний № 2-а-3987/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2011 року

Прилуцький міськрайонного суду Чернігівської області в складі:

головуючого судді Коваленко А.В.,

при секретарі Гапоненко Л.М. ,

з участю сторін та представника позивача адвоката ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради в Чернігівській області про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

25.03.2011 р. позивач звернувся з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради в Чернігівської області та після уточнення позовних вимог поросив визнати неправомірними дії відповідача , щодо виплатити одноразової компенсації передбаченої ст..48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофита зобовязати відповідача здійснити перерахунок та сплатити йому одноразову компенсацію по 2-й групі інвалідності у розмірі 45 мінімальних заробітних плат, які існували на момент встановлення групи інвалідності та нарахувати і виплатити різницю у компенсаціях одноразової допомоги в розмірі 15 мінімальних заробітних плат, які існували на день встановлення 1-ї групи.

Позивач в судовому засіданні позовні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та зазначив, що оскільки відповідачем була нарахована та виплачена позивачу одноразова компенсація, як інваліду 1-ї групи відповідно до Постанови Кабінету Міністрів Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофивід 26.07.1996 року № 836 то відповідачем фактично визнано його право на отримання такої компенсації, а оскільки нарахування було здійснено не у відповідності до ст..48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофито цим і було порушено законне право позивача на отримання одноразової компенсації в розмірі передбаченому законом .

Представник відповідача в судовому засіданні позовних вимог не визнала, та зазначила , що позивач з 2002 року перебуває на обліку в Управлінні, як інвалід 2-ї групи, інвалідність якого повязана з Чорнобильською катастрофою , але з заявою про виплату одноразової компенсації він звернувся лише в серпні 2010 року, після встановлення 1-ї групи інвалідності і мав на це право. Оскільки виплата здійснювалася відповідно до Постанови Кабінету Міністрів Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофивід 26.07.1996 року № 836 в якій встановлена фіксована сума компенсацій то позивачу і було нараховано та виплачено 30.09.2010 року одноразову компенсацію по 1- й групі інвалідності в розмірі 379,30 грн. Окремо компенсація по другій групі інвалідності та різницю в компенсаціях між 1-ю групою та 2-ю групою інвалідності не нараховувалася, із-за того, що загальна сума компенсацій у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів № 896 , все одно склала 379,30 грн.

Проаналізувавши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав:

В наданих суду заперечень відповідач вказує , що , Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької райдержадміністрації позовних вимог ОСОБА_2 не визнає та просить відмовити у їх задоволенні, виходячи з наступного: Позивач має статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є інвалідом 1 групи. В серпні місяці 2010 року ОСОБА_2 звернувся до управління з заявою про виплату одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоровю, тому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року №836 „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" йому, як інваліду 1-ї групи внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачено компенсацію в розмірі 379,30 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, являється учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (Категорія 1), з 05.12.97 року йому було встановлено 2-гу групу інвалідності ( а.с.6 ) , а 19.01.2006 року йому встановлено 1-шу групу інвалідності( а.с.5), яка повязана з виконанням обовязків на Чорнобильській АЕС .

30 вересня 2010 року йому було нараховано та виплачено одноразову компенсацію як інваліду 1-ї групи в розмірі 239,30 грн. , відповідно до розмірів визначених Кабінету Міністрів України від 25.07.1996 року № 836 Про компенсаційні виплати особам , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Частиною 1 ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено виплату одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи в таких розмірах: інвалідам 1-ї групи 60 мінімальних заробітних плат; інвалідам 2-ї групи 45 мінімальних заробітних плат ; інвалідам 3-ї групи 30 мінімальних заробітних плат.

Частиною 2 ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи встановлено, що у разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях.

Частиною 2 ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи встановлено , що виплати здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності.

Законом України Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів Українивід 28 грудня 2007 року внесено зміни до 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зміни, внесені Законом України Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів Українивід 28.12 2007 року, визнано такими що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 .

Згідно частини 2 статі 152 Конституції України Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно до ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до частини 4 ст. 8 ЦПК України у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу.

При цьому надання законодавцем відповідно до ст. 62 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Кабінету Міністрів України права визначати порядок виплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав таких осіб, встановлених цим же Законом. Тобто Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону.

Статтею 63 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофипередбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету. Проте органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені ст. 46 Конституції України та Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофищодо визначення розміру та виплати грошової допомоги. Реалізація особою права, що повязане з отримання бюджетних коштів, яке базується, на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, а тому відсутність бюджетного фінансування на виплату одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами в розмірах, встановлених законом, не можуть бути причиною невиконання покладених на УПСЗН зобовязань.

Відповідно до ст. 71 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофидія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

За конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що при призначенні розміру одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи підлягає застосуванню стаття 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а не постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.1996 року № 836 Про компенсаційні виплати особам , які постраждали внаслідок Чорнобиьської катастрофи, яка істотно звужують обсяг встановлених законом прав .

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того жодним нормативним документом не визначено часу на протязі якого особа може звернутися до уповноваженого органу про виплату одноразової компенсації, дану обставину підтвердив і представник відповідача.

На підставі вище викладеного, враховуючи, що даний спір випливає із соціальних правовідносин, що носять публічно-правовий характер, суд приходить висновку, що позовні вимоги слід задовольнити визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати відповідача провести перерахунок та здійснити виплату позивачу одноразової компенсації як інваліду 2-ї групи в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, виходячи з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності 2-ї групи ( 5.12.1997 року) та різниці одноразової компенсації між 1-ю та 2-ю групами інвалідності , як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 48 вказаного Закону , в розмірі 15-ти мінімальних заробітних плат виходячи з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності 1-ї групи( 19.01.2006 року).

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 22, ст. 46 Конституції України, ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст. ст. 2,4,6,8,9,69,104, 159 -163 ,185 КАС України , суд ,- -

Постановив:

Позов ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії задовольнити .

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у звязку із встановленням інвалідності у розмірі, що не відповідає вимогам ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області провести перерахунок та здійснити виплату ОСОБА_2 одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у звязку із встановленням інвалідності 2-ї групи в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, виходячи з заробітної плати, яка склалася на момент встановлення даної групи інвалідності (05.12.1997 року) та різниці у компенсаціях інвалідам 1-ої та 2-ої груп в розмірі 15 мінімальних заробітних плат, виходячи з заробітної плати, яка склалася на момент встановлення вищої групи інвалідності (19.01.2006 року) з урахуванням виплачених сум.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови ..

Суддя: А.В.Коваленко