Справа № 804/5898/14
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 лютого 2015 рокусправа № 804/5898/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Іванова С.М. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

відповідача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2014 року

у справі за позовом Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про застосування арешту на кошти, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Криворізька південна ОДПІ Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про застосування арешту на кошти, в якому просив суд накласти адміністративний арешт на кошти ФОП ОСОБА_1, які знаходяться на рахунках в банках.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення вимог чинного законодавства відповідач відмовив посадовим особам Криворізької південної ОДПІ в допуску до проведення документальної планової виїзної перевірки, у зв'язку із недотриманням, на її погляд, вимог п.77.4. ст.77 Податкового кодексу України. В порушення вимог ст.81 ПК України, відповідач умисно ухилилася від її проведення, хоча була належним чином повідомлена про проведення планової перевірки.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2014 року позов задоволено.

Накладено адміністративний арешт на кошти ФОП ОСОБА_1.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що відповідач був належним чином повідомлений про необхідність проведення позапланової перевірки при цьому ухилилася від її проведення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції, та в задоволенні позову відмовити. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважає, що позивач не набув права на проведення перевірки платника податків, оскільки відповідач отримав під розписку наказ на письмове повідомлення за 4 календарні дні до проведення зазначеної перевірки, а не за 10, як це передбачено законом.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на апеляційну скаргу не надав.

В судовому засіданні відповідача та представник відповідача апеляційну скаргу підтримали, представник відповідача суду пояснив, що податковий орган не набув право на проведення перевірки, оскільки відповідач отримав письмове повідомлення про проведення перевірки за 4 календарні дні до проведення перевірки, а не за 10 днів, як це передбачено нормами податкового кодексу.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що податковим органом виданий наказ від 26.02.2013 року № 194 "Про проведення планової документальної виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1" (а.с. 9) та складено повідомлення від 26.02.2014 року № 27/173/НОМЕР_1 (а.с. 10); зазначено дату проведення перевірки - 10.03.2014 року.

Вказаний наказ та повідомлення було направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу. Дані документи отримано відповідачем 05.03.2014 року, про що свідчить відмітка в повідомленні про вручення почтового відправлення. Враховуючи той факт, що 10.03.2014 року - неробочий день, вихід на перевірку було здійснено 11.03.2014 року. При цьому, 11.03.2014 року відповідач була відсутня за податковою адресою, що унеможливило початок перевірки, та про що було складено відповідний акт.

Судом першої інстанції також встановлено, що 12.03.2014 року Криворізькою південною ОДПІ був отриманий лист від ФОП ОСОБА_1 про відмову від допуску до проведення перевірки та надання документів до перевірки, у зв'язку з чим 12.03.2014 року податковим органом був складений акт від 12.03.2014 року №59/17.3/НОМЕР_1 про відмову ФОП ОСОБА_1 від допуску до проведення перевірки та надання документів до перевірки, що стало підставою звернення податкового органу в порядку ст. 94 ПКУ про накладення арешту на майно.

Натомість, з рішенням суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог колегія суддів апеляційної інстанції погодитися не може з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Податкового кодексу України.

Досліджуючи позовну заяву, судом апеляційної інстанції встановлено, що через технічну недосконалість роздрукування позовної заяви, позов надрукований таким чином, що певні обставини справи неможливо з'ясувати (частини позову не можливо прочитати). В суді першої інстанції справа розглядалася в письмовому провадженні, отже, певні неточності позову не були з'ясовані в судовому засіданні.

Згідно матеріалів справи податковим органом виданий наказ від 26.02.2013 року № 194 "Про проведення планової документальної виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1" (а.с. 9) та складено повідомлення від 26.02.2014 року № 27/173/НОМЕР_1 (а.с. 10); зазначено дату проведення перевірки - 10.03.2014 року.

При цьому, направлення на перевірку датоване 11.03.2014 року (а.с. 12). Цією ж датою складено акт № 38/173/НОМЕР_1 про неможливість вручення направлення від 11.03.2014 року про проведення планової виїзної перевірки. В акті зазначено, що за вказаною адресою відповідач не знаходиться, відповідно, розпочати проведення з 11.03.2014 року перевірки немає можливості (а.с. 13).

12.03.2014 року Криворізькою південною ОДПІ був отриманий лист від ФОП ОСОБА_1, в якому зазначено про недопущення посадових осіб податкового органу до проведення документальної виїзної перевірки. В зазначеному листі вказано на порушення податковим органом ст. 81 ПКУ, вказано, що повідомлення про проведення перевірки не містить її тривалості, посаду та прізвище особи, яка її проводитиме, вказано також, що відповідно до наказу та повідомлення про проведення перевірки, перевірка призначена на 10.03.2014 року, однак в направленні на перевірку зазначено дату 11.03.2014 року. Посилається на порушення п. 77.4 ст. 77 ПКУ, згідно якого право на перевірку надається лише у випадку коли не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом наказ та письмове повідомлення із зазначенням дати початку перевірки. Зазначає, що порушення п. 81.1 ст. 81 ПКУ є підставою для недопущення посадових осіб до перевірки (а.с. 14).

Цього ж дня (12.03.2014 року) Криворізькою південною ОДПІ був складений акт від 12.03.2014 року №59/17.3/НОМЕР_1 про відмову ФОП ОСОБА_1 від допуску до проведення перевірки та надання документів до перевірки (а.с. 15).

Аналізуючи дані обставини та норми податкового законодавства щодо вирішення питання про накладення арешту на майно в порядку ст. 94 ПКУ, колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що податковим органом здійснено ряд дій, які не відповідають нормам податкового законодавства.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином уповноважені державою органи не можуть на власний розсуд ухилятися від реалізації наданих їм повноважень, але й не мають права виходити за межі, встановлені законодавством.

Відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Проведення документальних планових перевірок регулюється ст. 77 ПКУ. Згідно пп.77.1. ст.77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. При цьому матеріали справи не містять підтвердження, що перевірка відповідача (ФОП ОСОБА_1) передбачена планом-графіком.

В силу пп.77.4. ст.77 ПК України, право на проведення документальної планової перевірки надається лише у випадку, коли платнику податку не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом копію наказу про проведення перевірки та письмове повідомлення з зазначенням дати початку перевірки. Натомість, в матеріалах справи міститься копія документу, що підтверджує одержання відповідачем поштової кореспонденції 05.03.2014, тобто не за 10 днів до проведення перевірки, а значно в менший строк: за 5 днів до дати проведення перевірки (а.с. 11), що є порушенням пп.77.4. ст.77 ПК України.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що дата початку перевірки в наказі та повідомленні про перевірку зазначена 10.03.2014 року, при цьому акт про неможливість вручення направлення на перевірку датований 11.03.2014 року, що безумовно є порушенням пп.77.4. ст.77 ПК України, т.я. в силу зазначеної статті дата початку перевірки зазначається в наказі та письмовому повідомленні, при цьому представник податкового органу 10.03.2014 року на перевірку не вийшов, а дата 11.03.2014 року не була зазначена початком перевірки в наказі та в повідомленні.

Статтею 81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

При цьому в направленні на проведення перевірки зазначено, що податковий орган проводить перевірку з 11.03.2014 року (а.с. 12), що не відповідає даті початку перевірки (10.03.2014), зазначеної в наказі та повідомленні (а.с. 9, 10). Отже, в направленні зазначена не та дата початку перевірки, що зазначена в наказі та повідомленні про перевірку, що безумовно є порушенням п. 81.1 ст. 81 ПКУ. Також в направленні не зазначено тривалість перевірки, що безумовно є порушенням п. 81.1 ст. 81 ПКУ.

Пунктом 81.1 ст. 81 ПКУ передбачені підстави для недопущення посадових осіб податкового органу до перевірки, це зокрема, непред'явлення копії наказу про проведення перевірки, направлення, службового посвідчення, або пред'явлення цих документів, що оформленні з порушенням вимог, встановлених цим пунктом.

Отже, податковим органом були надані документи, оформленні з порушенням вимог, встановлених 81.1 ст. 81 ПКУ, що стало правомірною підставою для недопущення посадових осіб податкового органу до перевірки.

За таких обставин, податковий орган не набув права на проведення вказаної перевірки.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення вимог податкового органу про накладення арешту коштів на рахунках платника податків, що передбачений пп. 94.6.2. п.94.6 ст.94 ПК України.

Згідно з п.94.1, п.94.2 ст.94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом. Арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Підпунктом 94.6.2. п.94.6 ст.94 ПК України передбачено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Отже, суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали та обставини справи, що призвело до порушення норм процесуального закону, тому постанова суду першої інстанції в частині відмови в задоволення позовних вимог - підлягає скасуванню з закриттям провадження у цій частині.

Керуючись п. 3 ч.1. ст. 198, ст. 202, 205, 207 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2014 року у справі за позовом Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про застосування арешту на кошти - скасувати.

В задоволені позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: Л.П. Туркіна