Справа № 806/4997/14
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Попова О.Г.
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"25" лютого 2015 р. Справа № 806/4997/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

Одемчука Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Корюк Тетяни Василівни на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "15" січня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної реєстраційної служби України, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Корюк Тетяни Василівни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Державної реєстраційної служби України від 30.09.2014 року №16134673 про відмову у державній реєстрації її права земельного сервітуту на земельну ділянку, площею 42 кв.м., розміщену на прибудинкових територіях будинків по АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4, встановленого рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 11.02.2014 року та зобов"язати Державну реєстраційну службу України прийняти рішення про державну реєстрацію її права земельного сервітуту на зазначені земельні ділянки. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України безпідставно відмовлено їй у проведенні державної реєстрації прав на користування частиною земельної ділянки, оскільки вказане право встановлене судовим рішенням, яке набрало законної сили. Зазначила, що відмова в проведені державної реєстрації не відповідає переліку підстав, визначеному ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 15 січня 2015 року позов задоволено частково.

Скасовано рішення державного реєстратора Державної реєстраційної служби України від 30.09.2014 року №16134673 про відмову ОСОБА_4 у державній реєстрації права земельного сервітуту на земельну ділянку, площею 42 кв.м., розміщену на прибудинкових територіях будинків по АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4, встановленого рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 11.02.2014 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, державний реєстратор прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Корюк Т.В. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення в частині задоволення позову та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю. В апеляційній скарзі відповідач посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції. Просила розглянути справу за її відсутності.

Позивач надала суду письмові заперечення на апеляційну скаргу та просила розглянути справу без її участі.

За таких підстав, з врахуванням приписів ч.4 ст.196 КАС України, п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд апеляційної скарги здійснюється судовою колегією за відсутності позивача та представника відповідача, в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Коростишівського районного суду від 11.02.2014 року по справі №280/1789/13-ц встановлено постійний безоплатний сервітут на право проходу та проїзду транспортними засобами, який пролягає із провулка К. Маркса в м. Коростишеві через прибудинкові території будинків по АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4, до земельної ділянки №:01:009:0046 площею 0,0252 га., яка розташована АДРЕСА_1 згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №21/01 від 21.01.2014 року (а.с.9-10). Вказане рішення набрало законної сили 24.02.2014 року.

На підставі судового рішення позивач звернулась до Державної реєстраційної служби України із заявою про державну реєстрацію її права користування земельної ділянкою (сервітуту).

Рішенням реєстратора прав на нерухоме майно Державного реєстраційної служби України Сидорчук А.В. від 04.04.2014 року №12196806, відмовлено ОСОБА_4 у державній реєстрації права користування ( сервітуту) земельною ділянкою. Підставою відмови в державній реєстрації права сервітуту стало те, що рішення Коростишівського районного суду від 11.02.2014 року по справі №280/1789/13-ц не містить необхідних відомостей щодо об"єкту нерухомого майна, а саме: кадастровий номер, площу та цільове призначення земельної ділянки, на яку призначено сервітут (а.с.12).

08.07.2014 року Коростишівським районним судом по справі №280/1789/13-ц прийнято додаткове рішення. Абзац другий рішення викладено в такій редакції: "Встановити постійний безоплатний сервітут на право проходу та проїзду транспортними засобами на земельній ділянці площею 42 кв.м цільове призначення якої - землі житлової громадської забудови, який пролягає із провулка К. Маркса в м. Коростишів через прибудинкові території будинків по АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4, до земельної ділянки №:01:009:0046 площею 0,0252 га., яка розташована АДРЕСА_1 згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №21/01 від 21.01.2014 року (а.с.15).

ОСОБА_4 на підставі зазначеного судового рішення повторно звернулась до Державної реєстраційної служби України щодо державної реєстрації права користування земельною ділянкою.

Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Корюк Т.В. від 16.08.2014 року №15193348 зупинено розгляд зазначеної заяви у зв"язку з тим, що не подані усі необхідні документи, а саме: відсутній витяг з ДЗК щодо земельної ділянки площею 42 кв.м. щодо якої встановлено сервітут (а.с.18).

Рішенням державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Корюк Т.В. від 30.09.2014 року №16134673 відмовлено позивачу у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки заявником після завершення п"ятиденного строку з дня отримання письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставини, що були підставою для прийняття такого рішення (а.с.23).

Згідно ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частиною 2 ст. 100 Земельного кодексу України встановлено, що земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюється Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов'язковою.

Згідно п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить, зокрема, фізичним особам, а саме - право користування (сервітут).

Статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що, у Державному реєстрі прав реєструються речові права на земельні ділянки.

Згідно ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Вказане положення знайшло своє відображення і в п.п. 10 п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2013 року № 868, згідно з яким документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено вичерпний перелік підстав для відмови в державній реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 4 ст. 24 вказаного Закону, відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

За таких обставин, з урахуванням рішення суду, яке набрало законної сили, що посвідчує факт виникнення у позивача речових прав на нерухоме майно - 42 кв.м. земельної ділянки, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відмови в державній, реєстрації прав, що визначені ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі „Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року суд вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43). Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов"язання Державної реєстраційної служби України прийняти рішення про державну реєстрацію права земельного сервітуту на земельну ділянку, площею 42 кв.м., розміщену на прибудинкових територіях будинків по АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4, встановленого рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 11.02.2014 року, то в цій частині постанова суду першої інстанції не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині скасування рішення державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Корюк Т.В. від 30.09.2014 року №16134673 про відмову у державній реєстрації права земельного сервітуту на земельну ділянку, площею 42 кв.м., розміщену на прибудинкових територіях будинків по АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4, встановленого рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 11.02.2014 року.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів уважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Корюк Тетяни Василівни відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Корюк Тетяни Василівни залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "15" січня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: А.Ю.Бучик

Є.В.Одемчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_4 АДРЕСА_2,12500

3- відповідачу/відповідачам: Державна реєстраційна служба України вул. Марини Раскової,15,м.Київ,01001 Державний реєстратор прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Корюк Тетяна Василівна вул.Марини Раскової,15,м.Київ,Лівобережна Частина Києва, Київ,02660

4-третій особі: - ,