Справа № К/9991/11435/12-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" лютого 2015 р. м. Київ К/9991/11435/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове Донецької області про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове Донецької області на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2012 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2011 року Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області (далі УПФУ) звернулось з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове Донецької області (далі відділення Фонду) про стягнення заборгованості з відшкодування витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (далі спірні витрати) за період з 1 лютого 2011 року по 31 серпня 2011 року в розмірі 2100 гривень.

В обґрунтування позову посилалось на те, що відповідач, згідно законодавства, зобов'язаний відшкодувати спірні витрати, а тому його відмова є незаконною, у зв'язку з чим УПФУ просило про задоволення позову.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Оскаржуваною постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2012 року, постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалене нове рішення яким позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача витрати по виплаті пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з 1 лютого 2011 року по 31 серпня 2011 року в розмірі 2100 гривень.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалене ним рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про задоволення скарги з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що спірні витрати позивачу зобов'язаний відшкодувати саме відповідач, з огляду на положення статті 36 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV).

Проте до такого висновку апеляційний суд дійшов в порушення норм матеріального і процесуального права.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що спірними є витрати, понесені позивачем на виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_4, за період з 1 лютого 2011 року по 31 серпня 2011 року в розмірі 2100 гривень.

Як на підставу для задоволення позову, УПФУ посилалось на абзац 2 пункту 2 частин 2 статті 36 Закону № 1058-ІV, за змістом якого, непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема, діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що спірні правовідносини виникли у сторін у сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, дія Закону № 1058-ІV не поширюється на спірні правовідносини, які врегульовані Законом України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон № 1105-ХІV), який є спеціальним і визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру страхування від нещасного випадку, яке є самостійним видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров'я громадян у процесі їх трудової діяльності.

Зокрема, за правилами пункту 1 частини 2 статті 33 Закону № 1105-ХІV непрацездатними особами є, крім інших, діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років.

Механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які призначені особам, що застраховані згідно із Законом № 1105-ХІV визначає Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України, правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 4 березня 2003 року № 5-4/4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 травня 2003 року за № 376/7697 (далі Порядок).

У відповідності до пункту 3 Порядку відшкодуванню підлягають пенсії, призначені відповідно до пунктів «а», «в», «г» статті 26, статей 37, 38, та пенсії, виплачені відповідно до статей 91, 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в разі настання страхових випадків, визначених Переліком обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2001 року № 1094.

Згідно з положеннями частини 1, пункту «а» частини 2 та частиною 3 статті 37 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-ХІІ) право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). При цьому дітям пенсії призначаються незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема, діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років, при цьому брати, сестри й онуки - за умови, якщо вони не мають працездатних батьків, а також вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23-річного віку.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що перелік непрацездатних осіб, які мають право на страхові виплати, згідно Закону № 1105-ХІV, встановлюється виключно цим Законом та Законом № 1788-ХІІ, які є спеціальними щодо спірних правовідносин.

Так, судами правильно встановлено, що у спірний період ОСОБА_4 виповнилось повних 22 роки, однак у матеріалах справи відсутні відомості що останній, через вади фізичного або розумового розвитку сам не спроможний заробляти, є учнем, студентом (курсантом, слухачем, стажистом) денної форми навчання.

Суд апеляційної інстанції також, невірно розтлумачив та помилково ототожнив поняття пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, оскільки такі поняття є різними за своїм змістом та правовим навантаженням, а правовідносини, що виникають з приводу їх призначення, нарахування і виплати врегульовані різними нормами спеціального законодавства, мають відмінний суб'єктний склад і підстави виникнення та припинення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності, у даному випадку, підстав для здійснення виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві за правилами Закону № 1105-ХІV, а відтак у відділення Фонду відсутній обов'язок щодо відшкодування спірних витрат.

З огляду на викладене, апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої інстанції та задовольнив позов.

За приписами статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове Донецької області задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2012 року, скасувати та залишити в силі постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало