Справа № 464/12709/14-а
Суддя: Борейко С. В.
Дата ухвалення: 2015-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

пр.№ 2-а/464/10/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2015 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова в особі судді Борейка С.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, третя особа Львівське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про перерахунок та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,-

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду з позовом, в якому з уточненням просить: зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01 липня 2014 року по 17 лютого 2015 року включно (дитині виповнюється три роки) в розмірі передбаченому ст.43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», а саме у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до шести років; стягнути судові витрати.

В обґрунтування позову покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народилась донька - ОСОБА_2, у зв'язку із чим перебуває на обліку у відповідача та отримує допомогу до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 130,00 грн., як особа, яка застрахована у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Однак такий розмір оспорює, оскільки він повинен встановлюватись третьою особою, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленим законом, у відповідності до діючої ст.43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», хоча така стаття не визначає до якого прожиткового мінімуму визначається розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а відтак необхідно застосовувати Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років). При цьому, обґрунтовує доводи правовими позиціями викладеними у постановах Верховного суду України від 25 грудня 2012 року (справа №21-410а12) та від 22 квітня 2014 року (справа № 21-73а14). Просить позов задовольнити.

У судове засідання позивач не з'явилась, просить слухати справу у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю.

У судове засідання представник відповідача не з'явився, хоча належним чином викликався; подав суду письмові заперечення, згідно з яких просить у позові відмовити повністю з огляду на таке. Позивач отримує допомогу по догляду за дитиною у розмірі 130,00 грн., що призначена їй відповідно до п.5 Постанови КМУ від 25.06.2014 «Про внесення змін до Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» (для осіб, у яких закінчився строк виплати допомоги при народженні першої дитини, яка виплачується 24 місяці, на наступних 12 місяців призначається допомога до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 130 гривень), тобто до 17.02.2015. Визначення такого розміру було зумовлено прийняттям Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», яким внесено зміни до закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», а саме: розділу ІV «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку» виключено. Зміни набули чинності з 01.07.2014. При цьому покликання позивача на висновки Верховного Суду України, які є обов'язковими, вважає безпідставним, оскільки такі стосуються правовідносин які виникли до 01.07.2014, тобто до моменту набрання чинності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні». Просить у позові відмовити.

У судове засідання представник третьої особи не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про місце та час розгляду справи. Подав суду заяву про слухання справи у його відсутності та письмові пояснення, у яких покликається на те, що позов підставний та обґрунтований адже, з 01 січня 2008 року допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку призначається та виплачується відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та здійснюється відповідачем.

Згідно з ч.6 ст.128 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що у позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька - ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про народження (серія НОМЕР_1).

Умови призначення і виплата окремих видів державної допомоги сім'ям з дітьми, регулюються Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», перелік документів, необхідних для її призначення, визначені у Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751 (далі Порядок).

При цьому, позивач є особою, яка застрахована в системі загальнообов»язкового державного соціального страхування, а тому на неї поширюються норми спеціального закону, яким є Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування в зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 року №2240-III (далі Закон №2240-ІІІ). Така обставина не спростовується відповідачем, а тому приймається судом до уваги.

Зокрема, статтею 43 Закону № 2240-III було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Однак, оскільки таким законом не визначено відповідно до якого прожиткового мінімуму визначається розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, то з доводів позивача вбачається, що необхідно застосовувати ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (що діяло до 01.01.2008), відповідно до якої розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається в розмірі встановленому прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років.

Позивач звернулась до суду за захистом свого порушеного права за період з 01.07.2014 по 17.02.2015, щодо виплати допомоги по догляду за дитиною у розмірі визначеному ст.43 Закону № 2240-III, що у часі суперечить прийнятому Закону України «Про запобігання фінансовій катастрофі та створення передумов для економічного зростання в Україні» (набрав чинності з 01.07.2014), яким внесено зміни, зокрема, у закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», а саме: розділ ІV «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку» виключено.

Постановою Кабінет міністрів України від 25.06.2014 №208 «Про внесення змін до Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми» для осіб, у яких закінчився строк виплати допомоги при народження першої дитини, яка виплачується 24 місяці, на наступних 12 місяців призначається допомога до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 130 гривень»

Судом встановлено, що позивач отримує у відповідача допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 01.01.2014 по 30.06.2014 у розмірі по 969,94 грн., а з 01.07.2014 по 31.12.2014 розмірі по 130 грн., що підтверджено довідкою №71 від 14.01.2015 Сихівського ВСЗ УСЗ ДГП ЛМР.

Вараховуючи наведене вище, суд приходить переконання, що відповідачем правомірно припинено виплату позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, що перевищує мінімальний та здійснюється виплата такої допомоги у відповідності до діючого законодавства.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів зібраних у справі, відповідачем, в заперечення позову надано суду належні та допустимі докази у підтвердження правомірності нарахування та виплати позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 130,00 грн. у відповідності до вимог закону, а тому правових підстав для задоволення позову немає та в такому слід відмовити.

Суд не приймає до уваги покликання позивача на висновки, зроблені колегіями суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах Верховного Суду України від 25.12.2012р. у справі №21-410а12 та від 22.04.2014р. у справі №21-73а14, як на підставу для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

У вказаних постановах колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшли висновку, що на відносини щодо виплати спірної допомоги особам, які застраховані у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування, у періодах з травня 2011р. (постанова від 25.12.2012р.) та з лютого 2013р. (постанова від 22.04.2014р.) поширюються норми спеціального Закону, яким є Закон №2240-ІІІ, відповідно до ст.43 якого допомога по догляду за дитиною надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Проте у випадку згідно заявлених позивачкою вимог, спір щодо виплати допомоги по догляду за дитиною стосується періоду з 01.07.2014 по 17.02.2015, а висновки ВСУ у прийнятих ним постановах від 25.12.2012р. та від 22.04.2014р. зроблені з врахуванням чинного на момент винесення даних рішень законодавства України, зокрема, без врахування норм Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014р. № 208 «Про внесення змін до Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», якими виключено норми, що регулювали призначення та виплату допомоги по догляду за дитиною.

Незважаючи на те, що ст.ст.40-44 Закону №2240-ІІІ відновили свою дію у зв'язку з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008, дані норми не є обов'язковими для застосування органами соціального захисту, оскільки їх виконання можливе у комплексі із виконанням інших норм Закону №2240-ІІІ. Зокрема, відповідно до ст.50 Закону №2240-ІІІ, матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, застрахованим особам, зазначеним у ч.1 ст.6 цього Закону, призначаються та надаються за основним місцем роботи (крім видів матеріального забезпечення, передбачених пунктами 1, 2 ст.34 цього Закону, яке надається за основним місцем роботи та за сумісництвом у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України). Застрахованим особам, зазначеним у ч.2 та 3 ст.6 цього Закону, призначення та виплата матеріального забезпечення, а також надання соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, здійснюються виконавчою дирекцією відділення Фонду за місцем здійснення їх обліку як страхувальників. Рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб). Підставою для призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є наказ (розпорядження) роботодавця про надання застрахованій особі, яка фактично здійснює догляд за дитиною, відпустки для догляду за дитиною, а для застрахованих осіб, зазначених у ч.2 та 3 ст.6 цього Закону, - розпорядження виконавчої дирекції відділення Фонду за місцем здійснення їх обліку як страхувальників.

На даний час, враховуючи Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008, п.1 ч.1 ст.20 Закону №2240-ІІІ діє у наступній редакції: кошти загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, спрямовуються на виплату застрахованим особам допомоги по тимчасовій непрацездатності, вагітності та пологах, при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на поховання.

Таким чином, позивач на підставі наказу роботодавця про надання відпустки для догляду за дитиною має право звернутись за призначенням допомоги по догляду за дитиною за основним місцем роботи із відповідною заявою до комісії із соціального страхування підприємства, що, враховуючи чинні норми Закону України №2240-ІІІ, приймає рішення про призначення допомоги або відмови у її призначенні.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Сихівський ВСЗ УСЗ ДГП ЛМР в процесі призначення та виплати позивачці передбачених для її категорії соціальних допомог діяв у відповідності та в межах чинного законодавства України, а посилання позивача на обов'язок відповідача виплати допомоги у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого ст.43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (в розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років) є безпідставними з огляду на те, що до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», а відтак в позові слід відмовити за безпідставністю вимог.

На підставі ст.ст.19, 95, 117, 143 Конституції України, Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» та керуючись ст.ст.2, 6, 11, 17, 18, 70, 71, 158-163, 183-2 КАС України, с у д д я, -

п о с т а н о в и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, третя особа Львівське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про перерахунок та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку - відмовити.

Постанову може бути оскаржено, згідно зі ст.186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Сихівський районний суд м.Львова. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом ч.3 ст.160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст.254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя С.В.Борейко