Справа № 820/798/15
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

26 лютого 2015 р. № 820/798/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

при секретарі судового засідання - Самігулліній К.В.

за участю:

представника позивача - Карамишевій Л.Є.,

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості
до ОСОБА_2
про стягнення матеріального забезпечення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Фонд загальнообов'язкового держаного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 61000 вартість матеріального забезпечення на випадок безробіття та повернення коштів, витрачених на професійне навчання в сумі 6897 грн. 06 коп. (шість тисяч вісімсот дев'яносто сім грн. 06 коп.) на користь Фонду загальообов'язкового держаного соціального страхування України на випадок безробіття, в особі Харківського міського центру зайнятості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30.07.2008 року ОСОБА_2 звернулася до Харківського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, де була зареєстрована з відкриттям персональної картки №73000001. За її заявою, у якій вона зазначає, що не є підприємцем, трудовою діяльністю не займається і пенсію не отримує, їй був наданий статус безробітної і, відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", "Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності", призначена виплата допомоги по безробіттю на період з 06.08.2008 р. по 31.07.2009 р. Разом з тим, відповідач приховала факт реєстрації як фізичної особи-підприємця, а відтак, приховала факт того, що є зайнятою особою в розумінні чинного законодавства і незаконно отримала 6897,06грн. допомоги.

Вказана вище обставина була виявлена під час проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, та зафіксована в акті №318-ФО-П від 08.12.2014 року.

У зв'язку зі встановленням факту належності відповідача до категорії зайнятого населення, директором Харківського міського центру зайнятості 08.12.2014 р. був виданий наказ № 1987 "Про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю та вартість наданих соціальних послуг ОСОБА_2", в якому зазначалась сума у розмірі 6838,48грн. та наказ від 24.12.2014 року №1987 "Про повернення коштів, витрачених на професійне навчання ОСОБА_2" у сумі 58,58 грн., що підлягає поверненню. Однак, до теперішнього часу ОСОБА_2 незаконно отриманні нею кошти державній службі зайнятості добровільно не повернула, що слугувало підставою для звернення Центру до суду з даним позовом.

Представник позивача у судовому засіданні посилаючись на викладені вище доводи і міркування, просив суд прийняти рішення про задоволення заявлених вимог.

Відповідач - ОСОБА_2, позов не визнала.

У письмових запереченнях на позов (а.с.31-32) відповідач вказала, що дійсно була зареєстрована як фізична особа - підприємець Виконавчим комітетом Харківської міської ради Харківської області 03.10.2000р. Разом з тим, остання фактично підприємницьку діяльність не здійснювала та не отримувала від неї прибутку. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2013 р. по справі 820/10978/13-а підприємницьку діяльність ОСОБА_2 було припинено. У зв'язку з відсутністю інших джерел для існування, відповідач змушена була звернутись до Центру зайнятості із заявою про надання їй допомоги по працевлаштуванню. Кошти, отримані нею, вона повертати не повинна. Крім того, відповідач вважає, що позовна вимога в частині, де вказано, що вона навмисно не виконувала обов'язки та зловживала ними при зверненні до центру зайнятості є необґрунтованою. За таких підстав, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити.

Відповідач у судовому засіданні підтримала доводи, викладені у письмових запереченнях на позов, просила суд ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову. Окрім того, зазначила, що, на її думку, позивачем пропущений строк звернення до суду.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначає Закон України "Про зайнятість населення".

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про зайнятість населення", зайнятість - це не заборонена законодавством діяльність осіб, пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім'ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб'єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Ст. 9 Закону України "Про зайнятість населення" передбачає права особи на соціальний захист у разі настання безробіття.

Отже, держава створює умови незайнятим громадянам у поновленні їх трудової діяльності та забезпечує їм виплату в установленому порядку допомоги по безробіттю.

Розміри та умови надання матеріального забезпечення на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (ст. 22-23 Закону).

Права, обов'язки та відповідальність у сфері страхування на випадок безробіття визначені в розділі УІІ Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Так, відповідно до ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", Фонд має право стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

Як з'ясовано судом, відповідач - ОСОБА_2, скористалась правом бути зареєстрованим в центрі зайнятості та 30.07.2008 р. звернулась до Харківського міського центру зайнятості, де була зареєстрована як така, що шукає роботу з відкриттям персональної картки №73000001.

Наказом від 06.08.2008 р. № НТ080806 їй надано статус безробітної і цим же наказом призначено допомогу по безробіттю як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу (360 к.д.). (а.с.4).

10.06.2009 р. ОСОБА_2 знята з обліку в центрі зайнятості відповідно до п. 20 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, а саме: у зв'язку з працевлаштуванням безробітного та направлення до ДСЗ відповідно до абзацу 2 пп.1 п. 20 Порядку. (зв. бік а.с.4).

Матеріалами справи доведено, не заперечується відповідачем, що відповідачем отримано в центрі зайнятості матеріальне забезпечення у сумі 6897,06 грн. та нею пройдено навчання за направленням центру зайнятості в ПАТ "Учбово-курсовий комбінат" з 15.08.2008 р. по 20.08.2008 р. за професією "оператор котельні", за договором №85/2003/0806 від 14.08.2008 р. (а.с. 23-24).

За приписами ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

З матеріалів справи вбачається, що центром зайнятості у відповідності до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України 13.02.2009р. № 7-1/60/62, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 12.03.2009р. за № 2316248, була проведена перевірка обґрунтованості виплат матеріального забезпечення на адресу відповідача - ОСОБА_2, результати якої оформлені актом від 08.12.2014 р. №318-ФОП. (а.с. 11-12).

Вказаним актом зафіксовано, що ОСОБА_2 на момент отримання статусу безробітного приховала факт реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності.

Так, відповідно до наявного в матеріалах справи Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 13), 03.10.2000 р. до реєстру було внесено запис про включення відомостей про фізичну особу - підприємця ОСОБА_2.

Запис про припинення Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 внесений лише 25.09.2014 р.

Отже, на дату набуття відповідачем статусу безробітного (06.08.2008р.) ОСОБА_2 була зареєстрована у встановленому законом порядку як фізична особа - підприємець і не мала права на отримання в Центрі коштів по безробіттю.

Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що вона на момент реєстрації в центрі зайнятості фактично не здійснювала підприємницьку діяльність та не отримувала від неї доходи, податки не сплачувала, і тому це дає їй право на отримання статусу безробітного та отримання матеріальної допомоги, з огляду на те, що на момент реєстрації в центрі зайнятості остання в установленому законом порядку не припинила підприємницьку діяльність та не втратила статусу суб'єкта підприємницької діяльності, а відтак відповідач мала статус зайнятої особи та не мала права на отримувати статусу безробітної з виплатою матеріальної допомоги як безробітний.

08.12.2014 р. з посиланням на вказаний вище акт перевірки, а також на ст.22 Закону України "Про зайнятість населення" Харківським міським центром зайнятості видано наказ №1987 про повернення відповідачем коштів одержаних як допомога по безробіттю. (а.с.5).

Даний наказ був надісланий позивачем разом з листом - претензією №ХМЦЗ-02-30720-22/14 від 09.12.2014р. (а.с. 6,7,8) на адресу відповідача.

Також, 24.12.2014 року Харківським міським центром зайнятості виданий наказ №1987 про повернення коштів, витрачених на професійне навчання ОСОБА_2 (а.с.10) та разом з листом-претензією №ХМЗЦ-02-31806-22/14 від 25.12.2014 р. направлений рекомендованою кореспонденцією на адресу відповідача. (а.с.9).

Доказів оскарження вказаних наказів, а також доказів недостовірності відомостей про наявність статусу підприємця на час набуття правового статусу безробітного, доказів повернення незаконно отриманої суми грошової допомоги по безробіттю, відповідач та його представник до суду не подали.

Отже, відповідач допустив порушення Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", бо як підприємець згідно з Законом України "Про зайнятість населення" належав до категорії зайнятого населення, однак при набутті статусу безробітного не сповістив про це відповідний орган державної служби зайнятості населення.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги той факт, що відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона належними і достатніми доказами повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а відповідач належними доказами не довів факту повернення незаконно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 6897,06 грн. або відсутності такого обов'язку у відповідача, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову.

Суд також відхиляє доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, оскільки позивач звернувся до суду з позовом в межах, встановлених ст. 99 КАС України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 11, 12, 51, 71, ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 161ст. 162, ст. 163, ст. 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення матеріального забезпечення - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 61000 вартість матеріального забезпечення на випадок безробіття та повернення коштів, витрачених на професійне навчання в сумі 6897 грн. 06 коп. (шість тисяч вісімсот дев'яносто сім грн. 06 коп.) на користь Фонду загальообов'язкового держаного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 03 березня 2015 року.

Суддя Панченко О.В.