Справа № 826/20387/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 лютого 2015 року 10:44 № 826/20387/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Мальчик І.Ю.,

за участю сторін:

представника позивача - Кулика Я.М.,

представника відповідача - Василюка Є.В.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Ріста Бакро Золотоєвича до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання нормативно-правового акту незаконним та таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили в частині, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся Ріста Бакро Золотоєвич до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання нормативно-правового акту незаконним та таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили в частині, мотивуючи позовні вимоги тим, що оскаржуваний пункт Ліцензійних умов є таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили.

В позовній заяві позивач просить суд абзац другий пункту 1.3 глави 1 Ліцензійних умов провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 18.10.2005 року №4802, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06.12.2005 року за №1459/11739, викладений у наступній редакції: «діяльність кредитної установи з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної установи, у тому числі субординованого капіталу, за кредитними договорами з кредитними установами, а також коштів з державного та місцевих бюджетів, отриманих фінансовими установами - юридичними особами публічного права, не потребує отримання ліцензії» - визнати незаконним, таким що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав правомірності оскаржуваного пункту Ліцензійних умов провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд встановив наступне.

Між Ріста Бакро Золотоєвичем та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «НАРОДНА ПОЗИКА» 13.06.2013 року укладено кредитний договір №1306001/000-КФК/13, згідно умов якого фінансова установа надає позичальнику кредит у формі відзивної поновлювальної кредитної лінії у національної валюті України на загальну суму 950 000,00 грн. на споживчі цілі.

04.07.2014 року позивач звернувся до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг листом, в якому просив повідомити чи була у товариства на дату укладення Договору вся дозвільна документація, передбачена чинним законодавством України, яка необхідна Товариству для надання фінансових кредитів, а зокрема ліцензія Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на діяльність з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів.

За наслідками розгляду даного листа Нацкомфінпослуг повідомило позивачу, що відповідно до наявної у комісії інформації, Товариство набуло статусу фінансової установи шляхом внесення інформації до Державного реєстру фінансових установ (Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи від 15.04.2010 серії ІК №66).

Крім того, позивачу повідомлено, що Товариство отримувало ліцензії:

- на провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів серії АВ №020891, бланк якої 23.11.2010 було переоформлено на бланк серії АВ №020896, замість якої 19.03.2013 було видано дублікат ліцензії на бланку серії АВ №614822, строк дії з 27.05.2010 по 27.05.2013. Строк дії ліцензії закінчився;

- на провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів серії АВ №614827, строк дії з 20.06.2013 по 20.06.2016. Ліцензія діюча.

Додатково повідомлено, що відповідно до абзацу другого пункту 1.3 глави 1 Ліцензійних умов провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 18.10.2005 року №4802, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06.12.2005 року за №1459/11739, діяльності кредитної установи з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної установи з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної установи, в тому числі субординованого капіталу, за кредитними договорами з кредитними установами, не потребує отримання ліцензії.

Позивач, вважаючи зазначений абзац незаконним та таким, що суперечить правовому акту вищої юридичної сили, звернувся до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 28 та пункту 1 частини першої статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України прийняла розпорядження від 18.10.2005 р. N 4802, яким затверджено Ліцензійні умови провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 6 грудня 2005 р. за N 1459/11739).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КАС України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів владних повноважень.

При цьому, перевірка законності цих актів полягає у з'ясуванні їх відповідності законам України.

Підставами для прийняття судом рішення щодо незаконності правових актів повністю чи в їх окремих частинах є: невідповідність правовим актам вищої юридичної сили; порушення встановленої законом процедури їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності; перевищення повноважень при їх прийнятті.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним Верховній Раді України.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції, зокрема, видає фінансовим установам відповідно до законів з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг відповідні дозволи, а також ліцензії на провадження діяльності з надання фінансових послуг та затверджує умови провадження діяльності з надання фінансових послуг, здійснення яких потребує відповідної ліцензії чи дозволу, та порядок контролю за їх додержанням.

При цьому, п. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Пунктом 2 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що кредитна установа - фінансова установа, яка відповідно до закону має право за рахунок залучених коштів надавати фінансові кредити на власний ризик.

Згідно п. 3 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності - із надання фінансових послуг.

При цьому, ліцензійні умови є нормативно-правовим актом, положення якого встановлюють кваліфікаційні, організаційні, технологічні та інші вимоги для провадження певного виду господарської діяльності.

Таким спеціальним законом, яким повинні визначатись фінансові послуги, які підлягають ліцензуванню, або для яких достатньо інших засобів державного регулювання господарської діяльності, зокрема внесення до Державного реєстру фінансових установ та отримання свідоцтва фінансової установи є Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

В той же час, зазначений закон не передбачає отримання ліцензії для кредитної установи з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної установи, у тому числі субординованого капіталу, за кредитними договорами з кредитними установами, а також коштів з державного та місцевих бюджетів, отриманих фінансовими установами - юридичними особами публічного права.

Крім того, суд звертає увагу, що Ліцензійні умови провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами прийняті на виконання вимог пункту 3 частини першої статті 28 та пункту 1 частини першої статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", яким визначено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: страхової діяльності.

Наведене свідчить, що відповідач при прийнятті розпорядження, яким затверджені Ліцензійні умови провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством України.

Згідно Указу Президента України від 03.10.1992 року №493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація нормативно-правових актів здійснюється відповідно до Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 р. N 731, яка полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та acquis communautaire, антикорупційної експертизи, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Суд звертає увагу, що розпорядження, яким затверджено оскаржувані в частині зазначені Ліцензійні умови, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 6 грудня 2005 р. за N 1459/11739.

Наведене свідчить про відсутність невідповідностей Ліцензійних умов провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами актам вищої правової сили.

Оскільки підставою для визнання нормативно-правового акта незаконним та його скасування є його невідповідність правовим актам вищої юридичної сили, яка судом не встановлена, враховуючи, що суд прийшов до висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови діяв на підставі та у межах наданих чинним законодавством повноважень, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Зважаючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю, підстави для присудження на користь позивача здійснених судових витрат, з урахуванням вимог ст. 94 КАС України, відсутні.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 69-71, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог Ріста Бакро Золотоєвича відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та підписаний колегією суддів 23.02.2015 р.

Суддя Є.В. Аблов