Справа № 826/982/15
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 лютого 2015 року 13:48 № 826/982/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Катющенка В.П., за участю секретаря судового засідання Савченко А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4

до Шевченківського районного відділу Головного управління Державної

міграційної служби України в місті Києві,

третя особа ОСОБА_5

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії

за участю:

позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

від позивача (ОСОБА_1.) - ОСОБА_6,

від відповідача - не з'явився,

від третьої особи - ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (далі по тексту - позивачі) звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, третя особа ОСОБА_5, в якому просять суд:

- визнати дії Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 - протиправними;

- зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в місті Києві вчинити необхідні дії щодо реєстраційного обліку та поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначили, що вони були зареєстровані та проживали з 1993 року за адресою: АДРЕСА_1, проте 15.12.2014 їх було примусово виселено з вказаної квартири. 18.12.2014 вони звернулися до відповідача з питання надання інформації про стан їх реєстрації, на що листом від 23.12.2014 за № 11/л-486 відповідач повідомив, що підставою для зняття позивачів з реєстрації місця проживання слугувало звернення представника власника квартири ОСОБА_5 з відповідною заявою, до якої додано договір купівлі-продажу квартири та витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно, які вказують на втрату позивачами права користування квартирою. Зняття з реєстрації місця проживання позивачі вважають протиправним, таким, що вчинено з порушенням діючого законодавства, в тому числі, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», з огляду на що просили задовольнити даний позов.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2015 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.

У судовому засіданні 12.02.2015 ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати, занесеною секретарем судового засідання до журналу судового засідання, на підставі частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України судом замінено первинного відповідача - Головне управління Державної міграційної служби України в місті Києві на належного - Шевченківський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві (далі по тексту - відповідач).

У судовому засіданні 26.02.2015 позивачі та представник позивача ОСОБА_1-ОСОБА_6 підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання 26.02.2015 не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового розгляду належним чином повідомлений, будь-яких письмових пояснень чи заперечень суду також не надано.

Представник третьої особи у судовому засіданні 26.02.2015 зазначив, що вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачів правомірно було знято з реєстрації у квартирі, яка належить третій особі у справі ОСОБА_5 на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 27.11.2014.

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 26.02.2015 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно довідки ТОВ "КИЙГРАДСЕРВІС" від 18.02.2015 № 286 ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з 25.11.1993 по 10.12.2014 (ОСОБА_4 по 26.10.2006 та поновлено реєстрацію з 31.01.2012), були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківської держадміністрації міста Києва від 03.10.1997 за № 18533, з 1997 року вказана квартира належала позивачам на праві власності в рівних частках кожному.

10.12.2014 Шевченківським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві позивачів було знято з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

18.12.2014 позивачі звернулись до відповідача з питання надання інформації про стан їх реєстрації, та листом від 23.12.2014 за № 11/л-486 відповідач, посилаючись на пункт 3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 № 1077, повідомив, що представником власника квартири - ОСОБА_5, були подані заяви про зняття позивачів з реєстрації місця проживання разом з договором купівлі-продажу квартири та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які вказують на втрату позивачами права користування квартирою та стали підставою для зняття останніх з реєстрації.

Не погоджуючись з діями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивачі звернулися з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Законом, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження є Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV (далі - Закон № 1382-IV).

Згідно частини першої статті 7 Закону 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі:

заяви особи або її законного представника;

судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

свідоцтва про смерть;

паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

інших документів, які свідчать про припинення:

підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства;

підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту;

підстав на право користування житловим приміщенням.

На виконання положень Закону № 1382-IV наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 № 1077 затверджено Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за № 2109/22421 (далі по тексту - Порядок № 1077).

Пунктом 3.1 Порядку № 1077, на який посилається відповідач у листі-відповіді від 23.12.2014, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі:

заяви про зняття особи з реєстрації місця проживання, яка подається особою або її законним представником;

судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

свідоцтва про смерть;

паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

інших документів, які свідчать про припинення:

підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства. Інформація територіального органу ДМС України або територіального підрозділу ДМС України, на території обслуговування якого зареєстровано місце проживання особи, про закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання або копія рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання чи посвідки на постійне проживання в Україні;

підстав для проживання або перебування особи на обліку у закладі/установі (повідомлення про припинення підстав для проживання/перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту) (додаток 13);

підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів).

Зняття з реєстрації на підставах, визначених в абзацах вісім та дев'ять пункту 3.1 цього розділу, здійснюється за клопотанням уповноваженої особи закладу/установи або за заявою власника/наймача житла або їх законних представників.

Як встановлено судом та не заперечувалось представником третьої особи, 09.02.2014 представник ОСОБА_5 звернувся до відповідача з заявою про зняття позивачів з реєстрації місця проживання у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

До вказаної заяви представником третьої особи додано копії: договору купівлі-продажу квартири від 27.11.2014; витягу про державну реєстрацію прав № 30145329 від 27.11.2014; довіреності на представництво інтересів; довідки-форми № 3 від 03.12.2014; копії паспортів заявника та її представника; копії форми № 16 на зареєстрованих осіб (4 примірники).

За результатами розгляду даної заяви відповідачем 10.12.2014 прийнято рішення зняти позивачів з реєстрації за вказаною адресою.

Разом з тим, з договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.11.2014, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, вбачається, що останній укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за № 815.

З вказаного договору також вбачається, що зазначене нерухоме майно належить ОСОБА_8 на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 17.12.2010, зареєстрованого в реєстрі за № 2795, та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 26.12.2010, номер запису: 8378 в книзі: 182-11.

При цьому суд звертає увагу, що позивачі не є стороною договору купівлі-продажу від 27.11.2014 квартири АДРЕСА_1, а будь-яких інших договорів, в тому числі про відчуження позивачами вказаної квартири, відповідачу надано не було.

Згідно з частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здісненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового інтересу.

Аналіз наведених правових норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Таким чином, відповідачем не надано суду доказів, що при прийнятті 10.12.2014 рішення про зняття позивачів з реєстрації місця проживання у квартирі АДРЕСА_1, йому було надано докази відчуження вказаного житла позивачами чи судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення позивачів права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, або про виселення позивачів з вказаного приміщення, що, у свою чергу, свідчить про недотримання позивачем при прийнятті 10.12.2014 рішення про зняття позивачів з реєстрації як норм Закону 1382-IV, так і Порядку № 1077.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивачів та наявність підстав для задоволення позову у частині визнання дій відповідача щодо зняття з реєстрації місця проживання позивачів протиправними та зобов'язання відповідача вчинити дії щодо поновлення реєстрації позивачів.

Відповідно до приписів частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З огляду на встановлення судом допущення відповідачем протиправних дій щодо зняття позивачів з реєстрації місця проживання, суд вважає за необхідне для повного захисту прав позивачів вийти за межі позовних вимог та скасувати рішення відповідача від 10.12.2014 про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

На стягненні судових витрат позивачі та представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 ні у позовній заяві, ні у судовому засіданні не наполягали.

Керуючись ст. ст. 11, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

Скасувати рішення Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві від 10 грудня 2014 року про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати Шевченківський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві вчинити дії щодо поновлення реєстрації ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя В.П. Катющенко