Справа № 804/2215/15
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2015 р. Справа № 804/2215/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Коренева А.О.,
при секретарі судового засідання - Литвин Ю.Ю.,
представників позивача - Дан С.І., Ларіної І.О.,
представника відповідача - Станчевої О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську в приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Лінде Газ України» до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішень від 05.09.14, -
Відповідач, Лівобережна ОДПІ м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області, не погодився з позовними вимогами, зазначивши, що спірні рішення прийняті за результатами перевірки позивача, в ході якої встановлено, що на обліку товариства у перевірених періодах відображено, зокрема, господарські операції з отримання товарів, послуг від підприємств-постачальників - ТОВ «Еко Тест», ТОВ «Семикс», ПП «Єколінія», ПП «Будмай». В підтвердження зазначених господарських відносин, товариством до перевірки були надані наступні завірені копії документів: договори; податкові накладні; акти виконаних робіт; видаткові накладні; банківські виписки; акти звірок взаєморозрахунків з постачальниками. Але актом перевірки позивача встановлено заниження останнім зобов'язань з податку на додану вартість внаслідок не підтвердження реальності проведених господарських .операцій з означеними підприємствами-постачальниками. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволені позову, навівши доводи, викладені в акті перевірки від 14.08.14 №2931/04-64-22-03/05761850.
Вивчивши доводи позову та заперечень, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при винесені постанови виходить з наступних підстав та мотивів.
Згаданий акт перевірки складений за результатами проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фінансово-господарської діяльності ПАТ «Лінде Газ Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення взаємовідносин з TOB «ЕКО ТЕСТ» за період квітень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2011 року, ТОВ «Семикс» за період лютий 2014 року, ПП «Єколінія» за вересень 2012 року, ПП «Будмай» за жовтень 2012 року (а.с.15-60).
За висновками вказаного акту перевіркою встановлено нереальність здійснення господарських відносин ПАТ «Лінде Газ Україна», а саме встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення ПАТ «Лінде Газ Україна» операцій по ланцюгу з постачальниками ТОВ «ЕКО ТЕСТ» за період квітень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2011 року, ТОВ «Семикс» за період лютий 2014 року, ПП «Єколінія» за вересень 2012 року, ПП «Будмай» за жовтень 2012 року; порушення п.198.2, п.198.3 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 6 506,00 грн., в т.ч. по періодам: у вересні 2012 року на суму 1 522,00 грн., у жовтні 2012 року на суму 4 984,00 грн; також занижено податок на додану вартість у травні 2012 р. на суму 26 164,00 грн. в результаті завищення податкового кредиту у квітні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді 2011 року; Також підприємством завищено суми ПДВ, віднесені до від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (ряд. 19 декларації з ПДВ) у березні 2014 року на загальну суму 7 889,00 грн.; порушення п.п.14.1.27, п.п.14.1.36, п. 14.1 ст.14, п.п. 138.1.1. ст.138 Податкового Кодексу України у зв'язку з чим занижено податок на прибуток підприємств у II кварталі 2011 року в сумі 4 407,00 грн.
Підставою для означених висновків акту слугували судження посадових осіб відповідача про нереальність здійснення господарських відносин із наведеним вище контрагентами, адже: - по взаємовідносинах із ТОВ «Еко Тест» видаткові накладні не містять обов'язкові реквізити, такі як місце складання даних документів та посади осіб, що їх підписували, відповідальних за здійснення фінансово - господарської операції і правильність її оформлення, а також інформація, що дає змогу ідентифікувати особу, що підписувала видаткову накладну у графі «отримав», у позивача відсутній паспорт/сертифікат виробника на товар, який був отриманий від ТОВ «Еко Тест», який підтверджував би відповідність отриманого товару встановленим стандартам та вимогам до якості даного товару; - у наданих до перевірки актах прийому виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в) та довідці про вартість виконаних будівельних робіт (ф. КБ-3) по фінансово - господарських операціях із ТОВ «Семикс» був відсутній обов'язковий реквізит, який повинен бути на первинному документі, а саме: дата здачі генпідрядником (субпідрядником) виконаних робіт; - до перевірки по взаємовідносинах із ПП «Будмай» позивачем надані акти прийому - передачі виконаних робіт (послуг), а не обумовлені договорами «Акт приймання виконаних будівельних робіт» (ф. №КБ-2в) і «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати» (ф. №КБ-3); - у наданій позивачем до перевірки видатковій накладній від 14.09.2012 №82 відсутні обов'язкові реквізити, які повинні бути на первинному документі, а саме: місце складання даних документів, посада особи, що підписувала видаткову накладну у графі «отримав»; - відсутні рахунки - фактури, згідно з якими отримано товар, що унеможливлює дослідити, який саме товар зазначений у рахунках - фактурах, його ціну та умови поставки товару; - до перевірки не було надано довіреності на отримання товару від ПП «Єколінія», у зв'язку з чим перевіркою не підтверджено факт отримання товару ПАТ «Лінде Газ Україна»; - враховуючи дані перевірок контрагентів позивача; - відсутність у ТОВ «Семикс» та у ПП «Єколінія» власних основних засобів, складських приміщень, транспортного та торгівельного обладнання для здійснення господарської діяльності, земельних ділянок, транспортних засобів, відсутність ТОВ «Семикс» за податковою адресою; - відповідно до висновку експерта науково - дослідного експертно криміналістичного центру м. Бровари ГУ МВС України у Київській області від 27.03.2014 №141 зазначено, що «підпис від імені керівника - ОСОБА_6, у реєстраційній картці про проведення державної реєстрації утвореної шляхом застосування нової юридичної особи від 16.08.2012 року виконаний однією особою, а підписи від імені ОСОБА_6 в протоколі №2 загальних зборів учасників ТОВ «Семикс» від 10.03.2014, виконаній другою особою».
Скарги позивача на спірні рішення, подані в порядку адміністративного оскарження, рішеннями Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 12.11.14 та Державної Фіскальної служби України від 13.01.15 залишені без задоволення, а рішення - без змін.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесених на підставі таких висновків спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
Судом встановлено, сторонами визнано, що спірна суми податкового кредиту в розмірі 32 670 грн., частка якої була врахована позивачем при визначені розміру від'ємного значення, сформована позивачем на підставі податкових накладних, виписаних позивачу: - TOB «ЕКО ТЕСТ» за період квітень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2011 року, - ТОВ «Семикс» за період лютий 2014 року, - ПП «Єколінія» за вересень 2012 року, - ПП «Будмай» за жовтень 2012 р.
Згідно з п. 14.1.36 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. За змістом п. 22.1. ст. 22 ПК України, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.
Згідно з п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
За приписами п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця та є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Пунктом 200.1 ст. 200 згаданого Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу).
За змістом ст.200 ПКУ сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду; при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з п.200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом; при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період. Згідно зі ст. 3 Закону № 996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Приписами ст.9 Закону № 996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Системний аналіз наведених правових норм дає суду підстави для висновку, що законодавцем безумовно презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку. Таким чином, право платника податку на віднесення вартості товарів (послуг) до складу витрат та включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як: придбання платником податку у інших платників цього податку товарів чи послуг, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку - отримання доходу, тобто досягнення розумної економічної мети; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку.
Суд відмічає, що вставлення факту реального придбання платником податків товару (послуг) від певного контрагента є визначальним при вирішенні питання щодо права позивача на податковий кредит та відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній, зокрема в постанові від 22.10.10 у справі за позовом Приватного підприємства «Балтімор» до ДПІ у Кіровоградській області, Головного управління Державного казначейства України у Кіровоградській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення та стягнення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, в постанові від 21.01.11 у справі за позовом ТОВ «СІБ» до ДПІ у Жовтневому районі м. Луганська про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, згідно з якою неналежним чином оформлена (підписана не уповноваженою особою) податкова накладна не може бути підставою для нарахування податкового кредиту за наявності фактів, що ставлять під сумнів реальність наданої послуги. Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.
Отже, документи, надані платником податків на підтвердження правомірності формування податкового кредиту, повинні розкривати зміст господарської операції, бути достовірними, тобто відображати те, що мало місце насправді, а сам факт наявності відповідного документа, бездоганне його оформлення за формою, не може вважатись первинним, якщо його зміст не відображає реальних подій господарської діяльності такого платника податків.
Судом встановлено, сторонами визнано, що між позивачем та ТОВ «Еко Тест» укладений договір поставки від 28.03.2011р. №2803/11 на отримання позивачем товару, кількість, асортимент, одиниця виміру, ціна за одиницю якого встановлюється у рахунку-фактури, який виставляється згідно замовлення покупця, постачальник за власний кошт здійснює транспортування, навантаження та розвантажування товару за адресою, визначеною у п.1.1 Договору, постачальник надає покупцю необхідні документи, що стосуються товару, а саме: видаткову накладну, податкову накладну, оригінал рахунку, паспорт/ сертифікат виробника (п.5.3 договору). Суд відмічає, що в наданих позивачем видаткових накладних відсутні обов'язкові реквізити, які необхідні бути на первинному документі, а саме: місце складання даних документів та посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, інформація, що дає змогу ідентифікувати особу, що підписувала видаткову накладну у графі «Отримав» (а.с.115-134). На підтвердження реальності здійснення господарських операцій з вказаним контрагентом та обґрунтування своїх доводів позивачем не надано до суду копії рахунку, паспорту/сертифікату виробника, які визначені в договорі як обов'язкові, завіреної належним чином копії замовлення, направленого на адресу ТОВ «Еко Тест» щодо кількості, асортименту, одиниці виміру замовленого ним товару. Враховуючи доводи контролюючого органу про відсутність у ТОВ «Еко Тест» трудових ресурсів та транспортних засобів (декларація з податку на прибуток) та визначений в договорі порядок транспортування товарів, суд доходить до висновку, що в процесі поставки товару позивачу приймає участь третя особа - перевізник. За приписами Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 №363, товарно-транспортна накладна є основними документами на перевезення вантажів, один екземпляр якої залишається у вантажоодержувача(п.11.6). Представники позивача не надали суду чітких та змістовних пояснень з приводу порядку/процесу транспортування товару від ТОВ «Еко Тест» до позивача за викладених умов.
Судом встановлено, сторонами визнано, що між позивачем та ТОВ «Семикс» укладений договір підряда 16.01.14№214 (а.с.148-151), на отримання роботи з автоматизації наповнення вуглекислотних балонів; за п.1.3 вказаного договору невід'ємною частиною договору є - договірна ціна (додаток №1) та технічне завдання, що підписується обома сторонами; за п.1.4 Договору забезпечення виконання робіт необхідними технологічним, електротехнічним обладнанням, апаратурою, робочою силою тощо покладається на підрядника, що входить до вартості робіт. На підтвердження реальності надання таких послуг позивачу останнім до суду надані відповідний договір, акт приймання виконаних будівельних робіт, довідка про вартість виконаних будівельних робіт/витрат (а.с.152-157). Суд відмічає, що в наданих акті та довідці відсутній обов'язковий реквізит, який повинен бути на первинному документі, а саме: дата здачі Генпідрядником (Субпідрядником) виконаних робіт. Крім того, назва та зміст цих документів дозволяє дійти висновку про їх оформлення за результатами будівельних робіт, а не робіт з автоматизації наповнення вуглекислотних балонів, як передбачено договором підряда від 16.01.14. Більш того, позивачем не надано до суду ані договірної ціни (додаток №1), ані технічного завдання, що підписується обома сторонами, котрі є обов'язковими додатками до Договору від 16.01.14 , будь-яких змістовних пояснень з приводу причин відсутності таких документів представниками позивача в судовому засіданні не надано. Враховуючи дані контролюючого органу з приводу відсутності у ТОВ «Семикс» складських приміщень, транспортних засобів (декларація з податку на прибуток) та виробничого обладнання (декларація з податку на прибуток) та з огляду на п.1.4 Договору, судом в ході розгляду справи запитано у позивача порядок виконання робіт ТОВ «Семикс» (самостійно чи із залученням інших осіб), але чітких та змістовних пояснень, належних та допустимих доказів не отримано.
Судом встановлено, сторонами визнано, що між позивачем та ПП «Будмай» укладені Договори підряда від 04.10.12 №4-10 та від 17.09.12 №1709 (а.с.164, 170) про виконання робіт з чистки та фарбування елементів конструкції ацетиленового генератора, елементів обладнання трьох компресорів, а також ємкості для зберігання води; за п.2.2 вартість робіт визначається договірною ціною, затвердженої сторонами, яка безпосередньо складається з безпосередньої вартості всіх виконаних робіт, загальної вартості всіх використаних матеріалів, всіх накладних витрат, включаючи транспортні видатки, за п.4.1.2 замовник зобов'язаний надати необхідний фронт робіт, забезпечивши здійснення заходів загального характеру по організації та первинного допуску, при допуску оформляти акт допуску або наряд допуску згідно з вимогами «Техника безопасности при строительстве». На підтвердження реальності здійснення відповідних господарських операцій позивачем надані до суду акти прийому передачі виконаних робіт та податкові накладні (а.с.168,169, 174-175). Надані акти прийому-передачі виконаних робіт не розкривають зміст господарської операції з надання послуг по фарбуванню обладнань, не містять дані, передбачені договорами, щодо вартості всіх виконаних робіт окремо, загальної вартості всіх використаних матеріалів, всіх накладних витрат, включаючи транспортні видатки тощо. Факт допуску працівників контрагента до роботи також не підтверджений документами, визначеними самим договором: «при допуску оформляти акт допуску або наряд допуску згідно з вимогами «Техника безопасности при строительстве».
Судом встановлено, сторонами визнано, що між позивачем та ПП «Єколінія» укладений Договір поставки від 07.03.2012р. №221 (а.с.140), за яким продавець зобов'язується передати позивачу товар за предметом, асортиментом, кількістю та за цінами, зазначеними у рахунках фактурах, що є невід'ємною частиною договору. На підтвердження реальності здійснення відповідної господарської операції позивачем надані договір, видаткові та податкові накладні, витяг з журналу довіреностей (а.с.142-143). В наданій видатковій накладній відсутні обов'язкові реквізити, які необхідні бути на первинному документі, а саме: місце складання даних документів, посада особи, що підписувала видаткову накладну у графі «Отримав». Позивачем не надано ні під час перевірки, ні в ході розгляду справи рахунку фактури, що є невід'ємною частиною договору, де б було визначено товар за предметом, асортиментом, кількістю та за цінами. Враховуючи доводи контролюючого органу про відсутність у ТОВ «Єколінія» трудових ресурсів та транспортних засобів та визначений в договорі порядок транспортування товарів, суд доходить до висновку, що в процесі поставки товару позивачу приймає участь третя особа - перевізник. За приписами Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 №363, товарно-транспортна накладна є основними документами на перевезення вантажів, один екземпляр якої залишається у вантажоодержувача (п.11.6). Представники позивача не надали суду чітких та змістовних пояснень з приводу порядку транспортування товару від ПП «Єколінія» до позивача за викладених умов та відповідні підтверджуючі документи.
На підставі викладеного, суд зазначає, що позивач не скористався своїм процесуальним правом надати відповідні належні та допустимі докази на підтвердження доводів, викладених в позовній заяві, щодо реальності господарських операцій з означеними контрагентами. Втім, відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторонам має довести ті обставини, на яких ґрунтуються її заперечення. Наведене зобов'язує позивача підтвердити належними доказами свої заперечення проти доводів, наведених контролюючим органом - відповідачем в акті перевірки.
Враховуючи наведене, у сукупності із інформацією, наведеною відповідачем в акті перевірки відносно контрагентів позивача - ТОВ «Еко Тест», ТОВ «Семикс», ПП «Єколінія» та ПП «Будмай, суд доходить до висновку, що надані позивачем документи не є достовірними доказами факту надання такими контрагентами товарів та послуг позивачу, за яким позивачем сформовані спірні суми податкового кредиту з ПДВ та як наслідок, від'ємне значення, адже не підтверджують ані фізичного перебування працівників контрагентів, які виконували такі роботи, на об'єктах позивача, ані зміст наданих робіт, ані фізичне переміщення товарів від продавця до покупця - позивача.
Сам факт наявності у позивача податкових накладних та перерахування коштів контрагентам не є безумовним доказом реальності господарських операцій між позивачем та таким контрагентом, тоді як для податкового обліку значення має саме факт надання послуг тим виконавцем (постачальником), який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження податкового кредиту.
З огляду на те, що позивачем не надані належні докази, які б могли достовірно свідчити про фактичне отримання позивачем робіт та товару саме від ТОВ «Еко Тест», ТОВ «Семикс», ПП «Єколінія» та ПП «Будмай», про їх зміст та обсяг, про їх якість та переміщення, про фактичне отримання позивачем саме від ТОВ «Еко Тест» та ПП «Єколінія» товару, зазначеного в податкових накладних, на підставі яких сформована спірна сума податкового кредиту, суд погоджується з висновками відповідача про порушення позивачем п. 198.2, п. 198.3, 198.6 ст. 198, ст.201 ПК України.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Оскільки судовим розглядом не встановлено факту порушення спірними податковими повідомленнями-рішеннями прав та охоронюваних законом інтересів Позивача у сфері публічно-правових відносин, то в задоволенні позову щодо його скасування належить відмовити.
Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України. Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору; решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. Оскільки адміністративний позов задоволенню не підлягає, а позивачем за подання даного адміністративного позову сплачено 182,70 грн., що складає 10 відсотків розміру ставки судового збору, який з урахуванням приписів ч.2 ст.4 вказаного закону (за подання до адміністративного суду адміністративного позову: майнового характеру - 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати) дорівнює в даному випадку - 1 827 грн., з позивача підлягає стягненню до Державного бюджету України решта сума судового збору в розмірі 1 644,30 грн. (1827 - 182,70).
Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
В задоволені адміністративного позову відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Лінде Газ України» на користь Державного бюджету України решту суми судового збору в розмірі 1 644,30 грн. (одна тисяча шістсот сорок чотири гривні 30 коп.).
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами, визначеними ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили згідно зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 02.03.15.

Суддя А.О. Коренев