Справа № 525/1175/14-а
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 р.Справа № 525/1175/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області на постанову Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12.01.2015р. по справі № 525/1175/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області третя особа Первинна профспілкова організація Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз"

про визнання рішення неправомірним та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області (далі по тексту - відповідач, УПФУ у Великобагачанському районі Полтавської області), третя особа Первинна профспілкова організація НГВУ «Полтаванафтогаз», в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії - колегіального органу з призначення пенсії Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області №19 від 05.09.2014 року;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області зарахувати йому стаж роботи з 16.02.1987 року по 23.04.1992 року на посаді керівника дитячого гуртка до загального трудового стажу, який би давав право на призначення пенсії за вислугу років та призначити йому відповідну пенсію.

Постановою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12.01.2015 року по справі №525/1175/14-а позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області, третя особа Первинна профспілкова організація НГВУ «Полтаванафтогаз» про визнання рішення неправомірним та зобов'язання вчинити певні дії задоволено.

Рішення колегіального органу з призначення пенсії Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області №19 від 05.09.2014 року визнано протиправним та скасовано.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи з 16.02.1987 року по 23.04.1992 року на посаді керівника дитячого гуртка до загального трудового стажу, який би давав право на призначення пенсії за вислугу років та призначити йому відповідну пенсію.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд скасувати постанову Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12.01.2015 року по справі №525/1175/14-а та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема, посилаючись на п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зазначив, що стаж роботи позивача з 16.02.1987 року по 23.04.1992 року на посаді керівника дитячого гуртка не може бути зараховано до трудового стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, у зв`язку з чим стверджує, що рішення колегіального органу з призначення пенсії Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області №19 від 05.09.2014 року є правомірним та скасуванню не підлягає. Таким чином, вважає постанову суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою.

Надіслав клопотання з проханням провести розгляд справи у відсутність його представника.

Позивач надіслав заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з викладених підстав, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.а.с.10,11), згідно даних його трудової книжки серія НОМЕР_1 він з 02.11.1986 року працював керівником гуртка художньої самодіяльності в будинку культури селища Гоголеве Великобагачанського району Полтавської області (виписка 33 від 20.11.1986 року первинної профспілкової організації НГВУ «Полтаванафтогаз»), з 16.02.1987 року ОСОБА_1 переведено на посаду керівника дитячих гуртків (виписка №6 від 16.02.1987 року первинної профспілкової організації НГВУ «Полтаванафтогаз»). 23.04.1992 року ОСОБА_1 звільнений по переводу в дитячий садок «Веселка» НГВУ «Полтаванафтогаз» (а.с.а.с.7-8).

З листа Первинної профспілкової організації НГВУ «Полтаванафтогаз» від 21.01.2014 року вбачається, що ОСОБА_1 дійсно в період з 16.02.1987 року по 23.04.1992 року працював на посаді керівника дитячих гуртків будинку культури смт. Гоголеве та знаходився в штаті профкому НГВУ «Полтаванафтогаз»; сам будинок культури знаходився на балансі НГВУ «Полтаванафтогаз»; у зв'язку з відсутністю в смт. Гоголеве будь-яких закладів (крім середньої школи), дитячі гуртки були об'єднаннями позашкільної освіти, які проводили роботу з дітьми, організація роботи гуртків будинку культури була організована так, що роботу дитячих гуртків позивач проводив в позашкільний час (а.с.9). Ці обставини також підтверджуються архівними копіями штатних розписів профкому НГВУ «Полтаванафтогаз» за вищевказані періоди, протоколами засідань президії профкому НГВУ «Полтаванафтогаз» та адміністрації та актами прийому-передачу об'єктів (а.с.а.с.56-72).

Рішенням колегіального органу з призначення пенсії УПФУ у Великобагачанському районі Полтавської області №19 від 05.09.2014 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв'язку з відсутністю необхідних 25 років стажу роботи на відповідних посадах (а.с.6). З даного рішення також вбачається, що Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років не передбачено будинку культури як закладу освіти, тому час роботи ОСОБА_1 на посаді керівника дитячого гуртка будинку культури не зарахована йому УПФУ у Великобагачанському районі до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача від 05.09.2014 року, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання такого рішення протиправним та його скасування, а також зобов'язання УПФУ у Великобагачанському районі Полтавської області зарахувати йому стаж роботи з 16.02.1987 року по 23.04.1992 року на посаді керівника дитячого гуртка до загального трудового стажу, який би давав право на призначення пенсії за вислугу років та призначити йому відповідну пенсію.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що дитячі гуртки були об'єднаннями позашкільної освіти, які проводили роботу з дітьми, при цьому, позивач, як керівник дитячих гуртків, проводив роботу цих гуртків саме в позашкільний час, за що відповідно, отримував заробітну плату. Отже, суд першої інстанції прийшов до висновку, що стаж роботи позивача з 16.02.1987 року по 23.04.1992 року на посаді керівника дитячого гуртка має бути зарахований до загального трудового стажу, який би давав право на призначення пенсії за вислугу років, а тому рішення колегіального органу з призначення пенсії Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області №19 від 05.09.2014 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови позивачу в призначенні пенсії за вислугу років слугував висновок пенсійного органу про відсутність у ОСОБА_1 необхідних 25 років стажу роботи на відповідних посадах, оскільки стаж роботи позивача з 16.02.1987 року по 23.04.1992 року на посаді керівника дитячого гуртка не може бути зарахований до загального трудового стажу.

Колегія суддів вважає такий висновок відповідача хибним з огляду на таке.

Згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

З трудової книжки позивача серія НОМЕР_1 він з 02.11.1986 року вбачається, що ОСОБА_1 працював керівником гуртка художньої самодіяльності в будинку культури селища Гоголеве Великобагачанського району Полтавської області (виписка 33 від 20.11.1986 року первинної профспілкової організації НГВУ «Полтаванафтогаз»), з 16.02.1987 року ОСОБА_1 переведено на посаду керівника дитячих гуртків (виписка №6 від 16.02.1987 року первинної профспілкової організації НГВУ «Полтаванафтогаз»). 23.04.1992 року ОСОБА_1 звільнений по переводу в дитячий садок «Веселка» НГВУ «Полтаванафтогаз»

Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії за вислугу років призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення особою пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Стаття 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-12 (надалі Закон України 1788) визначає окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років, серед яких підпунктом "е" визначені працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно із ст. 29 Закону України "Про освіту" від 23.05.1991 р. № 1060-ХІІ, позашкільна освіта разом із загальною середньою, професійно-технічною, вищою та іншими освітами становить структуру (систему) освіти в Україні.

Статтею 21 Закону України "Про позашкільну освіту" від 22.06.2000 р. № 1841-III передбачено, що права, обов'язки та соціальні гарантії для педагогічних працівників позашкільного навчального закладу визначаються Конституцією України, Законом України "Про освіту", цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років. Згідно пункту 3 Прикінцевих положень Закону України "Про позашкільну освіту", до приведення законів України, інших нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно ст.5 Закону України «Про позашкільну освіту», структуру позашкільної освіти становлять, зокрема, об'єднання за місцем проживання незалежно від підпорядкування, типів і форм власності.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року N 909 (із наступними змінами), згідно із яким до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи в загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах на посадах учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

При цьому, згідно із приміткою 2 Переліку, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості закладів і установ.

Статтею 21 Закону України "Про позашкільну освіту" встановлено, що педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

З довідки, виданої 04.12.2014 року відділом освіти, молоді та спорту Великобагачанської райдержадміністрації за вихідним №1983 вбачається, що на території Великобагачанського району Полтавської області дійсно працював будинок піонерів в період з 1987 року по 1992 рік, який діяв у сел. Велика Багачка Полтавської області та надавав методичну допомогу ОСОБА_1 як керівнику дитячих гуртків будинку культури сел. Гоголеве, що на той час знаходився в штаті профкому НГВУ «Полтаванафтогаз», які були об'єднаннями позашкільної освіти (а.с.91).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 в період часу 16.02.1987 року по 23.04.1992 року дійсно працював на посаді керівника дитячих гуртків будинку культури сел. Гоголеве Великобагачанського району Полтавської області та знаходився в штаті профкому НГВУ «Полтаванафтогаз», ця робота ним проводилась в будинку культури цього селища у зв'язку з відсутністю в селищі Гоголеве будь-яких закладів (крім середньої школи), сам будинок культури знаходився на балансі НГВУ «Полтаванафтогаз» і документально підтверджено те, що очолювані позивачем дитячі гуртки були об'єднаннями позашкільної освіти, які проводили роботу з дітьми, при цьому, організація роботи гуртків будинку культури була організована так, що роботу дитячих гуртків ОСОБА_2 проводив в позашкільний час. У зв'язку з викладеним, та обставина, що будинок культури на той час перебував на балансі НГВУ «Полтаванафтогаз» (і те, що будинок культури не є юридичною особою) не змінює того, що вищевказані дитячі гуртки були об'єднаннями позашкільної освіти, які проводили роботу з дітьми, при цьому, позивач, як керівник дитячих гуртків, проводив роботу цих гуртків саме в позашкільний час, за що відповідно, отримував заробітну плату.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів вважає, що стаж роботи позивача з 16.02.1987 року по 23.04.1992 року на посаді керівника дитячого гуртка підлягає зарахуванню до загального трудового стажу, який би давав право на призначення пенсії за вислугу років

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач, приймаючи рішення №19 від 05.09.2014 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, діяв не у відповідності до нормам Конституції та Законів України, порушуючи при цьому права та законні інтереси позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, в порушення вимог частини другої статті 71 цього Кодексу, відповідачем, як суб`єктом владним повноважень, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції, не надано належних доказів правомірності винесення оскаржуваного рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню, а період роботи позивача з 16.02.1987 року по 23.04.1992 року на посаді керівника дитячого гуртка має бути зарахований до загального трудового стажу, який би давав право на призначення пенсії за вислугу років

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про наявність законних підстав для задоволення адміністративного позову.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення по даній справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12.01.2015р. по справі № 525/1175/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.
Судді Дюкарєва С.В. Калитка О.М.

Повний текст ухвали виготовлений 02.03.2015 року