Справа № 826/11600/14
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2015 р. К/800/57179/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

за участю секретаря судового засідання Іванової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Відділу централізованого оформлення документів №17 Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 8 вересня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року по справі № 826/11600/14

за позовом ОСОБА_4

до Відділу централізованого оформлення документів №17

Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві

про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірним рішення Відділу централізованого оформлення документів № 17 Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про відмову у видачі позивачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон та зобов'язання відповідача оформити та видати ОСОБА_4 паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 8 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправним рішення начальника Відділу централізованого оформлення документів № 17 Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві Шиленко Н.О. про відмову у видачі позивачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Зобов'язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_4 про надання платної послуги в оперативному порядку, а саме: оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон взамін втраченого від 13 травня 2014 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 13 травня 2014 року звернувся до Відділу централізованого оформлення документів № 17 Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві із заявою про надання платної послуги в оперативному порядку, а саме: оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон взамін втраченого (паспорт втрачено 7 серпня 2013 року під час переїзду).

22 липня 2014 року позивачу відмовлено у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон на підставі підпункту 3 пункту 22 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, а саме: порушення кримінальної справи проти особи.

Повідомленням «Про відмову у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон» від 22 липня 2014 року № 23/-25214 проінформовано позивача про те, що йому тимчасово відмовлено у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, у зв'язку з обставинами, що перешкоджають виїзду згідно пункту 3 частини 1 статті 6 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі - Закон № 3857-ХІІ).

Вважаючи відмову відповідача неправомірною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що спірне рішення про відмову у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон позивачу є протиправним, оскільки запобіжний захід стосовно позивача було застосовано не до закінчення кримінального провадження, а до 9 грудня 2013 року.

Суд касаційної інстанції з таким висновком судів не погоджується з огляду на наступне.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та порядок розв'язання спорів у цій сфері регулює Закон № 3857-ХІІ.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 6 Закону № 3857-ХІІ громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, якщо стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень.

Пунктом 10 Порядку провадження за заявами про оформлення паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 грудня 2004 року № 1603 (далі - Порядок №1603), передбачено, що територіальні органи та територіальні підрозділи, що прийняли заяву-анкету про оформлення паспорта/проїзного документа, вживають заходів до з'ясування наявності чи відсутності в осіб, старших 14 років, підстав для тимчасової відмови у видачі паспорта/проїзного документа, перелічених у пункті 22 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (далі - Правила)..

Згідно пункту 12 Порядку №1603 перевірка наявності чи відсутності обставин, що обмежують право громадянина на виїзд за кордон відповідно до підпунктів 3, 4 і 9 пункту 22 Правил (порушеної проти заявника кримінальної справи; судимості за вчинення злочину; перебування заявника під адміністративним наглядом органів внутрішніх справ), здійснюється вказаними територіальними органами та територіальними підрозділами через відповідні управління (відділи) інформаційних технологій ГУМВС, УМВС. Відповідна інформація підрозділу інформаційних технологій береться до уваги протягом місяця з моменту її надання та долучається до заяви-анкети.

Після закінчення перевірки прийняті матеріали надсилаються за підпорядкованістю територіальним органам та територіальним підрозділам вищого рівня, які уповноважені приймати рішення щодо оформлення чи відмови у видачі паспорта / проїзного документа (п. 11 Порядку № 1603).

Територіальні органи та територіальні підрозділи вищого рівня, які приймають відповідні рішення, після надходження матеріалів від територіальних підрозділів нижчого рівня на підставі їх вивчення протягом 10 робочих днів перевіряють правильність оформлення документів та відсутність підстав, що тимчасово обмежують право громадянина на виїзд за кордон відповідно до пункту 22 Правил (п.12 Порядку № 1603).

Відповідно до пункту 23 Правил рішення про відмову у видачі паспорта/проїзного документа приймається за наявності в територіальному органі або підрозділі інформації про існування підстав, зазначених у пункті 22 цих Правил.

Мотиви відмови у видачі громадянинові України паспорта/проїзного документа доводяться до відома заявника в письмовій формі.

Підставами для прийняття оскаржуваного рішення про відмову у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон позивачу, стали довідки ДІАЗ МВС України, видані станом на 14 травня 2014 року № 398-14052014/00999 та на 16 липня 2014 року № 119-16072014/00999, а також повідомлення старшого слідчого з ОВС першого Відділу слідчого управління кримінальних розслідувань Головного слідчого управління фінансових розслідувань Міністерства доходів і зборів України Тихого Ю.О. від 14 липня 2014 року №13464, в якому останній просить проінформувати всі територіальні відділи оформлення документів ДМС, які здійснюють оформлення паспортів громадянам України для виїзду за кордон або будь-які інші документи, які дають право на виїзд з України або в'їзд в Україну, щодо заборони оформлення підозрюваному ОСОБА_4, зазначених документів, оскільки досудове слідство відносно останнього у кримінальному провадженні триває.

Судами встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 серпня 2013 року застосовано до ОСОБА_4, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під номером 0000031, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 4 жовтня 2013 року включно та визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов'язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК України) 3000000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 серпня 2013 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 серпня 2013 року скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою застосовано до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 4 жовтня 2013 року і визначено заставу в розмірі 300 мінімальних заробітних плат, що становить 344100 грн. У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в даній ухвалі, підозрюваний зобов'язаний виконувати покладені на нього обов'язки, пов'язані із застосування запобіжного заходу у вигляді застави. Визначено термін дії зазначених в ухвалі обов'язків - два місяці з дня внесення застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв'язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжних захід у вигляді застави.

Зазначеною ухвалою на позивача відповідно до частини 5 статті 194 КПК України покладено, такі обов'язки: не відлучатися за межі міста Києва за місцем проживання, без дозволу слідчого, прокурора або суду; здати на зберігання старшому слідчому ОВС Слідчого управління кримінальних розслідувань Головного слідчого управління фінансових розслідувань Міністерства доходів і зборів України старшому лейтенанту податкової міліції Тихому Ю.О. свій паспорт, інші документи, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну.

Статтею 176 КПК України визначено, що запобіжним заходом, зокрема, є застава.

Згідно з частиною 1 статті 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов'язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов'язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Суди першої та апеляційної інстанції, визнаючи неправомірним та скасовуючи спірне рішення Відділу централізованого оформлення документів № 17 Головного управління Державної міграційної служби України у місті Києві про відмову у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон позивачу виходили з того, що на момент звернення ОСОБА_4 до відповідача із заявою про оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон взамін втраченого, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва стосовно позивача про застосування запобіжного заходу припинила свою дію, а обмеження, визначені вказаною ухвалою суду скасовано.

Суд касаційної інстанції не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Оскільки 14 липня 2014 року старшим слідчим з ОВС першого відділу слідчого управління кримінальних розслідувань Головного слідчого управління фінансових розслідувань Міністерства доходів і зборів України Тихим Ю.О. було повідомлено відповідача, що у Головного слідчого управління фінансових розслідувань є заперечення щодо оформлення підозрюваному ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорту громадянина України для виїзду за кордон, то відповідач правомірно відмовив позивачу у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон на підставі пункту 3 частини 1 статті 6 Закону № 3857-ХІІ.

Враховуючи викладене, прийняте відповідачем спірне рішення про відмову ОСОБА_4 у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон є правомірним, а позовні вимоги ОСОБА_4 безпідставними.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або проведення додаткової перевірки доказів, обставини встановлені повно та правильно, але допущена помилка в застосуванні норм матеріального права, суд касаційної інстанції, згідно зі статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України, скасовує рішення судів першої та апеляційної інстанції і ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відділу централізованого оформлення документів № 17 Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 8 вересня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року скасувати.

Ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання неправомірним рішення Відділу централізованого оформлення документів № 17 Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про відмову у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон та зобов'язання оформити та видати паспорт громадянина України для виїзду за кордон відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.