Справа № 824/71/15-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/71/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді - Маренича І.В.

секретаря судового засідання - Юзька Я.В.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державного кадастрового реєстратора відділу Держземагентства у Глибоцькому районі Чернівецької області Головного управління Держземагентства в Чернівецькій області ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі-Позивач) звернулася до суду з позовною заявою до Державного кадастрового реєстратора відділу Держземагентства у Глибоцькому районі Чернівецької області Головного управління Держземагентства в Чернівецькій області Кройтор Надії Петрівни (далі-Відповідач) в якій просила - визнати протиправним та скасувати рішення державного кадастрового реєстратора відділу Держземагентства у Глибоцькому районі Чернівецької області Кройтор Н.П. № РВ-014 від 28.11.2014 року. та зобов'язати державного кадастрового реєстратора відділу Держземагентства у Глибоцькому районі Чернівецької області Кройтор Н.П. здійснити державну реєстрацію земельної ділянки у державному земельному кадастрі згідно поданої 17.11.2014 року заяви ОСОБА_2.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 24 квітня 2014 року вона звернулася до Чагорської сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для передачі у власність земельної ділянки у с. Чагор, орієнтованою площею 0,15 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, допоміжних будівель та споруд. У місячний строк, визначений нормами Земельного кодексу України, заяву позивача органом місцевого самоврядування не розглянуто, рішення по ній не прийнято. 30 травня 2014 року більше ніж через місяць її звернення було винесено на розгляд сесії Чагорської сільської ради. Однак, як зазначає позивач, рішення не прийнято згідно норм Земельного кодексу України про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Крім цього, відсутня мотивована відмова у його наданні. 08 серпня 2014 року позивач повідомила Чагорську сільську раду про початок виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу (прийняття рішення) органом місцевого самоврядування, як це передбачено нормами Земельного кодексу України, додавши копію договору на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Позивач зазначає, що 17 листопада 2014 року державним кадастровим реєстратором відділу Держземагентства у Глибоцькому району Кройтор Н.М. зареєстровано заяву із доданими документами для внесення відомостей до державного земельного кадастру. 28 листопада 2014 року державним кадастровим реєстратором відділу Держземагентства у Глибоцькому районі Кройтор Н.М. прийнято рішення за № РВ-014, яким відмовлено у внесені відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, у зв'язку з невідповідністю поданих документів вимогам, установленим Законом України "Про Державний земельний кадастр " і "Порядку ведення Державного земельного кадастру ", а саме відсутністю рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Позивач вважає рішення державного кадастрового реєстратора відділу Держземагентства у Глибоцькому району Кройтор Н.М. за № РВ-014 від 28 листопада 2014 року протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, але від нього поступило заперечення проти позову в якому він просив у позові відмовити за безпідставністю.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

24 квітня 2014 року позивач звернувся до Чагорської сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для передачі у власність земельної ділянки у с. Чагор, орієнтованою площею 0,15 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, допоміжних будівель та споруд .

30 травня 2014 року Чагорською сільською радою вирішено заяву гр. ОСОБА_2 розглянути та тримати на контролі та прийняти відповідне рішення після проведення ДТГО "Львівська залізниця" інвентаризації земель, які перебувають у їх користуванні на території Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області.

08 серпня 2014 року позивач повідомила Чагорську сільську раду про початок виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу (прийняття рішення) органом місцевого самоврядування, як це передбачено абз. 3 ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, додавши копію договору на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки .

На виконання укладеного договору із ПП "Захід Зем" від 04 червня 2014 року землевпорядною організацією розроблено проект землеустрою земельної ділянки у с. Чагор, площею 0,15 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, який на виконання вимог ст. 186-1 Земельного кодексу України, отримав позитивні висновки-погодження органу архітектури та містобудування та територіального органу центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

17 листопад 2014 року державним кадастровим реєстратором відділу Держземагентства у Глибоцькому району Кройтор Н.М. зареєстровано за реєстраційним № ЗВ- 014, встановленої форми заяву із доданими документами для внесення відомостей до державного земельного кадастру. 28 листопада 2014 року державним кадастровим реєстратором відділу Держземагентства у Глибоцькому районі Кройтор Н.М. прийнято рішення за № РВ-014, яким відмовлено у внесені відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, у зв'язку з невідповідністю поданих документів вимогам, установлених Законом України "Про Державний земельний кадастр " і "Порядку ведення Державного земельного кадастру" - відсутністю рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (ст. 50 Закону України "Про землеустрій " та п.п.1 п.109 постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру ").

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на землю є одним із конституційних прав людини-громадянина України, реалізація якого гарантується державою. Таке право набувається відповідно до положень Земельного кодексу України і воно закріплене у ст.14 Конституції України та ст.1 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з положеннями ч.6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Згідно ч.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно постанови Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справі №21-358/а13, який визначив, що положення ст. 118 Земельного кодексу України, направлені на спрощення процедури відведення земельних ділянок у власність, зокрема запроваджено принцип мовчазної згоди на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки у випадку бездіяльності суб'єкта владних повноважень, внаслідок якої протягом місяця не розглянута заява про надання дозволу на виготовлення проектної документації, заявник має право здійснити замовлення проекту відведення земельної ділянки. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

У постанові Верховного Суду України від 30 січня 2013 року у справі N 6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право, яке можна визначити як "право очікування ", є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Як встановлено судом 24 квітня 2014 року позивач звернувся до Чагорської сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для передачі у власність земельної ділянки у с. Чагор, орієнтованою площею 0,15 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, допоміжних будівель та споруд. 25.04.2014 р. Чагорською сільською радою вирішено заяву гр. ОСОБА_6 розглянути та тримати на контролі та прийняти відповідне рішення після проведення ДТГО "Львівська залізниця" інвентаризації земель, які перебувають у їх користуванні на території Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області. 8 серпня 2014 р. позивач повідомила Чагорську сільську раду про початок виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу (прийняття рішення) органом місцевого самоврядування, як це передбачено абз. 3 ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, додавши копію договору на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки .

На виконання укладеного договору із ПП "Захід Зем" землевпорядною організацією розроблено проект землеустрою земельної ділянки у с. Чагор, площею 0,15 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, який на виконання вимог ст. 186-1 Земельного кодексу України, отримав позитивні висновки-погодження органу архітектури та містобудування та територіального органу центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Згідно ст.1 Закону України "Про Державний земельний кадастр " від 07.07.2011 р. №3613-VI (далі - Закон №3613-VI) державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Статтею 3 Закону №3613-VI визначено, що державний земельний кадастр базується на таких основних принципах: обов'язковості внесення до Державного земельного кадастру відомостей про всі його об'єкти; об'єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі; внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону №3613-VI державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки.

Положеннями ч. 1 ст.24 Закону №3613-VI встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Пунктом 107 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. № 1051 "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру" (далі - Порядок) передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Згідно п.п.1 п.109 даного Порядку ведення Державного земельного кадастру, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Відповідно до пункту 4 статті 24 Закону №3613-VI та п. 110 Порядку, для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної

політики у сфері земельних відносин (згідно з додатком 22 Порядку); оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Також Порядком передбачено подання документу, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації земельної ділянки, однак відповідно до ст.41 Закону №3613-VI внесення відомостей до Державного земельного кадастру, внесення змін до них - здійснюються безоплатно.

Державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє (п.111 Порядку): відповідність поданих документів вимогам законодавства; електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій: здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85 Порядку в разі: невідповідності поданих документів вимогам законодавства; подання заявником документів, зазначених у пункті 69 цього Порядку, не в повному обсязі; розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини; розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора.

Судовим розглядом встановлено та не заперечувалось представником відповідача в запереченнях, що позивачем через представника державному кадастровому реєстратору Кройтор Н.П. подано всі необхідні документи, визначені п.4 ст.24 Закону №3613-VI і п. 110 Порядку, подані документи, які відповідають вимогам законодавства, а тому не було правових підстав для прийняття оспорюваного рішення про відмову у внесені змін до державного земельного кадастру.

Згідно ст.50 Закону України "Про землеустрій " проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають, окрім всіх перелічених документів і рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у випадках, передбачених законом.

Суд приймає твердження представника позивач, що оскільки за наслідками розгляду поданої заяви від 24 квітня 2014року, Чагорська сільська рада проявила бездіяльність, порушила вимоги Земельного кодексу України щодо строків розгляду заяви громадянина про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою; рішення про надання такого дозволу або вмотивовану відмову у надані дозволу, як у місячний строк так і по даний час не прийняла, відповідно до положень ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, і тому у визначені терміни позивачем замовлено розроблення проекту землеустрою та повідомлено про вказане орган місцевого самоврядування із наданням копії договору.

Суд звертає увагу, в даному випадку проект землеустрою не буде містити рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що є випадком - застереженням, який визначено ст. 50 Закону України "Про землеустрій " .

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 26 лютого 2014 р. у справі №К/800/1302/14 та в рішенні Верховного суду України від 10 грудня 2013 р. у справі №21-358а13, які дійшли висновку, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про надання її у власність приймають органи, визначені в статті 118 Земельного кодексу України. Їхня бездіяльність не перешкоджає процесу відведення земельної ділянки, оскільки здійснення замовлення на виготовлення проектної документації можливе без отримання дозволу на її виготовлення.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене суд робить висновок, що позов ОСОБА_2 до Державного кадастрового реєстратора відділу Держземагентства у Глибоцькому районі Чернівецької області Головного управління Держземагентства в Чернівецькій області про визнання рішення протиправним, належить до задоволення.

Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно положень ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Європейський суд з прав людини в ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції визначає право особи на мирне володіння майном. Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини в рішенні "Стреч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії" від 24.06.2003 року Європейський суд з прав людини дотримується такого погляду, що дії органу влади можуть бути розцінені як такі, що перешкоджають законним очікуванням заявника згідно із договором та позбавляють його частково тих міркувань на підставі, яких було укладено договір. Дії місцевої влади Європейський Суд з прав людини розцінив як порушення права заявника на законне очікування виконання певних умов і таким чином, вони утворили акт втручання у реалізацію його права власності.

Отже, оскільки положення ст. 118 Земельного кодексу України направлені на спрощення процедури відведення земельних ділянок у власність, зокрема запроваджено принцип мовчазної згоди на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки у випадку бездіяльності суб'єкта владних повноважень, внаслідок якої протягом місяця не розглянута заява про надання дозволу на виготовлення проектної документації, заявник має право здійснити замовлення проекту відведення земельної ділянки і відповідно звернутися до кадастрового реєстратора для реєстрації цієї земельної ділянки в кадастрі і присвоєння їй відповідного кадастрового номера.

Тому, позивач законно очікував, що земельну ділянку кадастровий реєстратор повинен зареєструвати, оскільки позивач вчинив всі необхідні для цього дії, які передбачені Земельним кодексом.

При цьому, такі дії не означають, що позивач набуває права власності на вказану земельну ділянку, а тільки виконання законних вимог для передачі в подальшому документів до органу місцевого самоврядування для прийняття рішення про передачу такої земельної ділянки у власність.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У зв'язку з тим, що позивачем доведено належними засобами доказування правомірність заявленого позову, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Тому слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 73,08 грн. з Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Визнати протиправним та скасувати рішення державного кадастрового реєстратора відділу Держземагентства у Глибоцькому районі Чернівецької області Кройтор Н.П. № РВ-014 від 28.11.2014 року.

3.Зобов'язати державного кадастрового реєстратора відділу Держземагентства у Глибоцькому районі Чернівецької області Кройтор Н.П. здійснити державну реєстрацію земельної ділянки у державному земельному кадастрі згідно поданої 17.11.2014 року заяви ОСОБА_2 .

4.Стягнути із Державного бюджету України на користь позивача - ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 73 грн.08 коп. який сплачений згідно квитанції 0.0.33539538.1 від 12.01.2015 року.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Суддя І.В. Маренич

У судовому засіданні 24 лютого 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Постанову виготовлено в повному обсязі 27 лютого 2015 року.