Справа № 826/3399/15
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі
05 березня 2015 року м. Київ № 826/3399/15
Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Кармазін О.А., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами
ОСОБА_1
доКиївського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України
Житлової комісії гарнізону м. Києва
провизнання протиправними дій та скасування рішення,-
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулися ОСОБА_1 з позовом до Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України та Житлової комісії гарнізону м. Києва, в якому просить:

1) визнати протиправними дії Житлової комісії гарнізону міста Київ щодо відмови в зміні дати зарахування на квартирний облік у гарнізоні м. Києва з 3 березня 1995 року на 25 червня 1992 рік;

2) скасувати пункт 2.2. Рішення Житлової комісії гарнізону міста Київ, оформлене протоколом засідання Житлової комісії гарнізону м. Києва № 16 від 11 лютого 2015 року;

3) визнати протиправними дії Київського квартирно-експлуатаційного управління щодо відмови в зміні дати зарахування на квартирний облік у гарнізоні м. Києва з 3 березня 1995 року на 25 червня 1992рік;

4) визнати датою зарахування позивача зі складом сім`ї із 5 (п`яти) осіб на квартирний облік військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов в гарнізоні м. Києва, для отримання житлового приміщення - дату первинної постановки на квартирний облік 25 червня 1992 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звільнений з військової служби у запас. З 2007 року позивач був призначений наказом міністра оборони до Об`єднаного оперативного командування ЗСУ (гарнізон м. Києва) старшим офіцером інформаційно-аналітичного відділу управління розвідки. Після призначення позивача разом з членами сім`ї зараховано на квартирний облік на загальних підставах з 03.03.1995р., на першочергових - з 21.02.1997р.

Позивач зазначає, що 24 грудня 2014 року об`єднаною житловою комісією військової частини НОМЕР_1 та підпорядкованих їй військових частин було прийняте рішення про перенесення черги квартирного обліку з 03 березня 1995 року на 25 червня 1992 року.

Проте, як зазначає позивач, на його звернення до Київського КЕУ відносно реалізації вказаного рішення, була надана відповідь, з якої вбачається, що перенесення дати квартирного обліку з 03.03.95 на 25.06.92 неможливо. Також, позивач зазначає, що 23 лютого 2015 року ним було отримано відповідь з житлової комісії гарнізону м. Київ та витяг з протоколу № 16 засідання житлової комісії гарнізону міста Київ від 11 лютого 2015 року, яким відмовлено у зміні дати зарахування на квартирний облік з 03.03.1995 року на 25.06.1992 рік.

Враховуючи наведені обставини, як вказано у позові, позивач змушений звернутися до суду з позовом, як військовослужбовець, який був зарахований на облік військовослужбовців, що потребують поліпшення житла 25.06.1992 р.

Відповідно до п. 4, п. 6 ч. 1 ст. 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства та чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Разом з цим, завданням адміністративного судочинства, згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Основними ознаками правовідносин, з яких виникають публічно-правові спори, є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому суб`єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб`єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватись цим суб`єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Відповідно до вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Частиною 2 статті 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів спірні правовідносини виникли між сторонами у зв`язку з відмовою у зміні дати зарахування позивача на квартирний облік.

Тобто, позивач звернувся до суду з метою захисту свого права на отримання житла, як особа, що потребує поліпшення житлових умов.
Так, частиною 1 статті 15 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно правової позиції Верховного суду України, яка викладена у Постанові цього суду від 02.12.2014 року (справа № 21-530а14), пройнятою спільно колегією суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у цивільних справах, приписи пункту 1 частини 1 статті 15 ЦПК України прямо встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства. Поняття «житлові відносини» в контексті змісту наведеної норми включає і право на одержання житла в зв`язку з проходженням публічної служби, оскільки норма не містить винятку зі встановленого нею загального правила.

Верховний суд зазначив, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

В даному випадку, як вже зазначено вище, позивач звернувся до суду із позовної заявою про захист своїх прав, що виникли із житлових відносин, а відтак, керуючись правовою позицією Верховного суду України, суд приходить до висновку про належність розгляду даного позову в порядку цивільного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на заявлені позивачем вимоги та наведені на їх обґрунтування доводи, а також беручи до уваги положення законодавства та позицію ВС України, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки позивачем заявлено вимоги, які є предметом розгляду суду у межах цивільного, а не адміністративного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 109, ст. 160, ст. 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

2. Копію ухвали направити позивачу.

3. Попередити позивача, що позовні матеріали будуть йому надіслані супровідним листом рекомендованим поштовим відправленням із зворотною розпискою про їх одержання після спливу терміну для оскарження ухвали про відмову у відкритті провадженні в адміністративній справі.

4. У випадку оскарження ухвали позовні матеріли будуть скеровані до апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою.

5. Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду загальним місцевим судом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому в ст. 254 та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду у порядок та строки, визначені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.А. Кармазін