Справа № 2а-874/11
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року Справа № 876/2655/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 18 жовтня 2013 року у справі за поданням головного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про заміну способу і порядку виконання виконавчого листа у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов'язання здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії,

В С Т А Н О В И В :

04.07.2011 року головний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області звернувся до суду із поданням про зміну способу і порядку виконання виконавчого листа № 2а-874/11 від 08.02.2013 року шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 538,20 грн. нарахованого підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, в період з 01.04.2011 року по 30.06.2011 року.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18 жовтня 2013 року відмовлено в задоволенні заяви.

Не погодившись із вказаною ухвалою її оскаржив ОСОБА_1, подавши апеляційну скаргу, вважає ухвалу незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить скасувати осаржувану ухвалу. Обгрунтовуючи свою незгоду із судовим рішенням, апелянт зазначив, що судом не враховано, що підставою для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення є обставини, що роблять виконання судового рішення неможливим. При цьому, суд змінюючи спосіб виконання рішення, може змінити зміст резолютивної частини рішення.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

В даному випадку, судове рішення у справі, пов'язаній із соціальною виплатою носить зобов'язальний характер щодо проведення такої виплати і не належить до зазначених у згаданій статті видів рішень, що унеможливлює його виконання без зміни його способу.

Виконання даного судового рішення можливе шляхом зміни зобов'язання здійснити виплати на стягнення цих виплат.

З аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» вбачається, що державним виконавцем підставно скеровано на адресу суду подання про зміну способу та порядку виконання судового рішення.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом встановлено, що постановою Галицького районного суду м. Львова від 10 жовтня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2012 року, позов задоволено, визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області незаконними та зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, в період з 01.04.2011 року по 30.06.2011 року.

За виконавчим листом, виданим Галицьким районним судом м. Львова 08 лютого 2013 року, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провело нарахування заборгованості, розмір якої становить 528,20 грн. та повідомило державного виконавця, що виплата коштів не здійснюється у зв'язку з відсутністю на розрахункових рахунках управління коштів, призначених на виконання рішень судів, та що виплата буде здійснена за наявності відповідного фінвнсування з Державного бюджету України.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами пункту другого частини четвертої статті 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови Галицького районного суду м. Львова від 10 жовтня 2011 року та наведених процесуальних норм дають підстави колегії суддів зробити висновок про те, що зобов'язання, покладені на відповідача цим судом, є позовними вимогами як обраним судом видом захисту порушених прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин заявник просив змінити не спосіб виконання постанови суду, а безпосередньо саме це судове рішення по суті позовних вимог, а також вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження адміністративного суду під час прийняття цієї постанови. У той час як в адміністративному судочинстві повноваження щодо зміни постанови суду в частині задоволення позовних вимог мають тільки адміністративні суди апеляційної та касаційної інстанцій і лише в установленому процесуальним законом порядку оскарження цієї постанови (ст.ст. 198, 223 КАС України).

Відтак, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення, врахував відмінності між позовною вимогою як обраним судом видом захисту порушених прав позивача від способу виконання судового рішення як одного з його заходів.

Крім того, частиною першою статті 263 КАС України встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення, розстрочення виконання рішення та зміни способу його є такі підстави: для розстрочення та відстрочення - обставини, що ускладнюють виконання, а для зміни способу і порядку виконання - обставини, які роблять виконання неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що виконання постанови суду першої інстанції неможливе через відсутність коштів, виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду фактично можливе, хоча й за певних умов, тому відсутні підстави для зміни способу виконання рішення суду першої інстанції.

Також колегія суддів наголошує, що "захист порушеного права у судовому рішенні" і "спосіб виконання судового рішення" не є тотожними поняттями (процесуальними інститутами).

Вирішення питання про стягнення коштів як заборгованості невиплаченої пенсії, яка нарахована у разі виконання рішення адміністративного суду, відноситься до юрисдикції цивільних судів.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зміна на підставі статті 263 КАС способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 162 КАС при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права. Отже, зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобов'язання органу ПФУ здійснити виплату із зобов'язання на стягнення такої виплати є незаконною.

Така правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 11 листопада 2014 року (справа № 21-394а14).

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні поданння.

З огляду на зазначене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а ухвала відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 18 жовтня 2013 року по справі № 461/12241/13-а (2а-874/11) - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено та підписано 03 березня 2015 року