Справа № 824/167/15-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

19 лютого 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/167/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левицького В.К.,

за участю секретаря судового засідання Жураковської Ю.М.,

сторін:

представника позивача - Нараєвської А.Ю.,

відповідач - не зявився,

треті особи - не зявилися,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом прокурора Сокирянського району Чернівецької області в інтересах держави

до Михалківської сільської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - державна інспекція сільського господарства в Чернівецькій області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування рішення.

встановив:

В провадженні Чернівецького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом прокурора Сокирянського району Чернівецької області (далі - позивач) про визнання протиправним та скасування рішення сесії Михалківської сільської ради Сокирянського району (далі - відповідач) від 07.11.2014 р. №342/35-14 "Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду".

В обгрунтування вказував, що рішенням сесії Михалківської сільської ради Сокирянського району від 07.11.2014 р. №342/35-14 "Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду" надано дозвіл на розробку проекту землеустрою з метою подальшої передачі в оренду ОСОБА_2 земельної ділянки водного фонду. Оскільки відповідно до чинного земельного законодавства передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведених торгів, то прийняте відповідачем рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просив суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідачем до суду подано письмові заперечення проти позову, відповідно до яких, вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить суд у задоволенні позову відмовити повністю, зазначаючи, що оскаржуване рішення ніяких негативних наслідків або нанесення шкоди, порушення прав чи інтересів не несе, так як у разі виготовлення проекту землевпорядної організації, воно підлягає погодженню і експертизі, і тільки в разі відсутності порушень буде погоджено. Крім того, вказував, що вказана справа підсудна місцевому загальному суду.

В судове засідання призначене на 19.02.2015 р. Михалківська сільська рада не з'явилися, проте подала до суду клопотання про розгляд справи без участі її предстанвика.

Ухвалою суду від 09.02.2015 р. залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - державну інспекцію сільського господарства в Чернівецькій області та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2.

Державна інспекція сільського господарства в Чернівецькій області 13.02.2015 р. подала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності їхнього представника.

ОСОБА_2 в судове засідання призначене на 19.02.2015 р. не з'явився, явку представників не забезпечила, про причини неприбуття не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи приписи ст. 128 КАС України, суд вважає, що подання відповідачем та державною інспекцію сільського господарства в Чернівецькій області клопотань про розгляд справи без їхньої участі, а також неприбуття ОСОБА_2 належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду без поважних причин, не є перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що провадження у даній справі необхідно закрити виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється, на всі правовідносини, що виникають у державі.

Разом з тим, суди повинні дотримуватися встановлених процесуальними законами правил підсудності та підвідомчості спорів, враховувати, що тільки права, свободи та законні інтереси учасників правовідносин, які виникають із визначених законом підстав та інших юридичних фактів, підлягають судовому захисту в передбачений законом та/або договором спосіб.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов'язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно - правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України ( далі - ЗК України) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Статтею 5 ЗК України передбачено, що земельне законодавство базується, в тому числі на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Статтею 80 ЗК України установлено, що суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності та держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Виходячи з положень ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст.ст. 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 148 Господарського кодексу України, земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

З положень ст.ст. 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, ст.ст. 80, 84, 123, 124, 127, 128 ЗК України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Конституції України кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб.

Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок грунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

За змістом ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст. 11 ЦК України, ст.ст. 123, 124, 127, 128 ЗК України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб'єкту у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог ЗК України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер.

Як вбачається із поданого позову, позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення сесії Михалківської сільської ради Сокирянського району від 07.11.2014 р. №342/35-14 "Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду", яким надано ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду за рахунок земель комунальної власності для будівництва експлуатації та догляду за гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами і каналами, орієнтовною площею 0,03 га за адресою с. Непоротове.

В даному випадку Михалківська сільська рада реалізує свої повноваження власника землі, і виступає рівноправним суб'єктом земельних відносин. У відносинах з приводу яких виник спір, відповідач не здійснював владні управлінські функції. Тобто спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно -правовий характер.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція з цього приводу викладена в постановах Верховного Суду України від 01.10.2013 р. у справі №21-228а13, від 11.11.2014 р. у справі № 21-493а14, від 09.12.2014 р. у справі №21-308а14 та від 16.12.2014 р. у справі №21-544а14, висновки яких є обов'язковими для врахування судами у відповідності до положень ст.2442 КАС України.

Частиною 2 ст. 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що юрисдикція адміністративного суду не поширюється на справи стосовно прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність або користування (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальшого оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки, оскільки виникає спір про цивільне право та має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 49, 51, 136, 160, 167 та ст. 157 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі № 824/167/15-а за позовом прокурора Сокирянського району Чернівецької області в інтересах держави до Михалківської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - державна інспекція сільського господарства в Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 КАС України судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала, згідно ч. 3 ст. 186 КАС України, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано судом 02 березня 2015 р.

Суддя В.К. Левицький