Справа № 826/19682/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 лютого 2015 року № 826/19682/14

Судді Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., Данилишин В. М., Качур І. А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державної виконавчої служби України

провизнання протиправним а скасування постанови
Обставини справи:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 15.10.14, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень ДВС України Мазуром Г. І. по виконавчому провадженню ВП № 40594977 з примусового виконання виконавчого листа № 1007/13329/2012 від 28.08.2013, виданого Броварським міскрайонним судом Київської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням Закону України "Про виконавче провадження", оскільки про відкриття виконавчого провадження дізнався 21.10.2014. Крім того, позивач зазначає, що 12.02.2014 Рішенням Апеляційного суду Київської області скасовано заочне рішення суду першої інстанції на підставі якого видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження, у зв'язку з чим у відповідача були відсутні правові підстави для винесення оскаржуваної постанови.

Відповідач - Державна виконавча служба України - письмових заперечень суду не надав, направивши завірену копію матеріалів виконавчого провадження ВП № 40594977.

21.01.2015 в судовому засіданні відмовлено в задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство «Омега Банк».

Також в судовому засіданні відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України судом ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою від 08.11.2013 відкрито виконавче провадження №40594977 з примусового виконання виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області, виданого 28.08.2013 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

В подальшому, постановою від 14.10.2014 змінено назву сторони виконавчого провадження, а саме: стягувача з Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» на Публічне акціонерне товариство «Омега Банк».

15.10.2014 державним виконавцем прийнято постанову про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 437 340,48 доларів США.

Постановою державного виконавця від 16.10.2014 повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі заяви Публічного акціонерного товариства «Омега Банк».

Постановою від 24.10.2014 відкрито виконавче провадження ВП № 45190403 з виконання Постанови про стягнення з боржника виконавчого збору № 40594977, виданої 15.10.2014.

Вирішуючи адміністративну справу по суті, суд, керуючись частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України), виходить з того, що оскільки способом захисту порушеного права позивача, обрано оскарження рішення Державної виконавчої служби України суд, досліджуючи надані сторонами докази, повинен встановити відповідність змісту рішення суб'єкта владних повноважень чинному законодавству та законність процедури його прийняття.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Враховуючи, що предметом оскарження є постанова про стягнення виконавчого збору, суду належить встановити чи мало місце невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" для самостійного його виконання.

Як зазначено вище, постановою від 08.11.2013 відкрито виконавче провадження №40594977 з примусового виконання виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області, виданого 28.08.2013.

Згідно вказаної постанови державним виконавцем для добровільного виконання рішення суду згідно з виконавчим документом надано семиденний строк з моменту винесення (отримання) постанови.

Як передбачено в частині другій статті 25 Закону України "Про виконавче провадження", у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно частини п'ятої статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Частиною першою статті 31 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Як свідчать матеріали справи, постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.11.2013 разом з супровідним листом від 15.11.2013 направлено поштовим повідомленням на адресу позивача (боржника).

Судом враховано, що відповідачем порушено процесуальний строк направлення постанови про відкриття виконавчого провадження, проте вказаний факт не впливає на підстави невиконання судового рішення, оскільки в матеріалах справи містяться належні докази направлення на адресу позивача вказаної постанови.

Частиною першою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Аналіз змісту статті 25 Закону свідчить, що підставою для стягнення виконавчого збору є фактичне здійснення державним виконавцем дій (заходів) з примусового виконання судового рішення.

Законом України "Про виконавче провадження" передбачені наслідки невиконання рішення у строк, установлений строк для добровільного виконання, зазначений в постанові про відкриття виконавчого провадження. Одним з яких є виконавчий збір, який стягується у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом.

Оскаржуваною постановою від 15.10.2014 постановлено стягнути з позивача (боржника у виконавчому провадженні) виконавчий збір.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день винесення оскаржуваної постанови боржником не виконано рішення суду в установлений законом строк.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" постановлено, що відповідно до статей 45, 46 Закону "Про виконавче провадження" витрати виконавчого-провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно.

Відповідно до статті 11 Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом.

З огляду на те, що Законом України "Про виконавче провадження" державному виконавцю надано повноваження щодо стягнення виконавчого збору, рішення суду позивачем не виконано в установлений законом строк, суд не вбачає підстав для скасування Постанови державного виконавця від 15.10.2014 про стягнення виконавчого збору.

Стосовно посилань позивача Рішення Апеляційного суду Київської області від 12.02.2014, яким скасовано рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.01.2013 на підставі якого видано виконавчий лист як на підставу для скасування оскаржуваної постанови від 15.10.2014, суд вважає за необхідне вказати про наступне.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»).

Проте, в матеріалах справи відсутні докази доведення до відома державного виконавця вказаного рішення суду апеляційної інстанції, крім того, позивач не надав суду доказів підстав позбавлення можливості повідомити виконавця про скасування рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.01.2013. При цьому, на суд жодним чином не покладено повноваження перебирати функції державних органів щодо прийняття відповідних рішень, а тому суд суд вважає за необхідне наголосити, що позивач як учасник виконавчого провадження не позбавлений права звернення до відповідача із відповідною заявою та оскарження його дій або бездіяльності у разі їх вчинення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 122, 158 - 163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Суддя В.І. Келеберда

Судді В.М. Данилишин

І.А. Качур