Справа № 810/6824/14
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2015 року м. Київ 810/6824/14

15:58

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Панової Г.В., за участю секретаря судового засідання Волощук Л.В.

представників сторін:

від позивача - Гулевич В.Г.,

від відповідача - не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київобленерго"

до Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського

районного управління юстиції

про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Публічне акціонерне товариство «Київобленерго» (далі - позивач) з позовом до Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування постанов від 19.11.2014 про відкриття виконавчого провадження № 45541347, № 45541375, № 45541494, № 45541567, № 45541513, № 45541544, № 45541556, № 45541585, № 45541454, № 45541530, № 45541426, № 45541283.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанови про відкриття виконавчого провадження є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції про проведення виконавчих дій, у постановах не встановлено строк для добровільного виконання вказаних постанов та не зазначена сума стягнення, а також у них неправильно визначено найменування боржника.

Крім того, позивач у позові вказує на ту обставину, що спірні постанови були прийняті у зв'язку із виконанням постанов про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, які, у свою чергу, скасовані постановою Київського окружного адміністративного суду від 18.09.2014 у справі № 810/4955/14.

В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні та просив суд позов задовольнити.

Представники відповідача у судове засідання 21.01.2015 не з'явились. Відповідач був належним чином повідомлений судом про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується даними розписки від 15.01.2015 про отримання копії ухвали про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду та позову із додатками. Копії ухвал від 14.01.2015 про відкриття провадження у справі та призначення справи до судового розгляду також були надіслані відповідачу по факсу, що підтверджується даними факсограми від 15.01.2015, яка наявна в матеріалах справи.

Від відповідача до суду будь-яких заяв або клопотань станом на час розгляду справи не надходило.

Відповідно до частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, 19.11.2014 Відділом державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції прийнято постанови про відкриття виконавчого провадження № 45541347, № 45541375, № 45541494, № 45541567, № 45541513, № 45541544, № 45541556, № 45541585, № 45541454, № 45541530, № 45541426, № 45541283 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Вказані постанови прийняті на виконання постанов: від 04.11.2013 ВП № 40686217 «Про стягнення з боржника виконавчого збору на користь держави», від 05.08.2013 ВП № 39095174 «Про стягнення з боржника виконавчого збору на користь держави», від 05.08.2013 ВП № 39096051 «Про стягнення з боржника виконавчого збору на користь держави», від 11.06.2014 ВП № 38504466 «Про стягнення з боржника виконавчого збору на користь держави», від 19.03.2013 ВП № 39095352 «Про стягнення з боржника виконавчого збору на користь держави», від 09.09.2013 ВП № 39564152 «Про стягнення з боржника виконавчого збору на користь держави», від 09.09.2013 ВП № 39564152 «Про стягнення витрат на проведення виконавчих дій», від 11.06.2013 ВП № 38504466 «Про стягнення витрат на проведення виконавчих дій», від 05.08.2013 ВП № 39096051 «Про стягнення витрат на проведення виконавчих дій», від 19.03.2013 ВП № 37095352 «Про стягнення витрат на проведення виконавчих дій», від 05.08.2013 ВП № 39095174 «Про стягнення витрат на проведення виконавчих дій», від 04.11.2013 ВП № 40686217 «Про стягнення витрат на проведення виконавчих дій».

На думку позивача зазначені постанови прийняті відповідачем протиправно та підлягають скасуванню, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 21.04.1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (далі - Закон України від 21.04.1999 року № 606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Стаття 17 Закон України від 21.04.1999 року № 606-XIV визначає, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 3) судові накази; 4) виконавчі написи нотаріусів; 5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу; 8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу; 9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"; 10) рішення (постанови) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Стаття 25 Закон України від 21.04.1999 року № 606-XIV визначає, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Отже, чинне законодавство визначає, що відкриття виконавчого провадження на підставі передбачених законом виконавчих документів є обов'язком державного виконавця.

У свою чергу, стаття 26 Закон України від 21.04.1999 року № 606-XIV встановлює за яких обставин державний виконавець відмовляє у відкритті провадження у справі. Так частина перша даної норми визначає, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 61) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Як було встановлено судом, спірні постанови про відкриття виконавчого провадження, які оскаржує позивач, були прийняті на виконання постанов про стягнення з боржник виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, які є виконавчими документами. Таким чином, відповідач відповідно до вимог статті 25 Закон України від 21.04.1999 року № 606-XIV був зобов'язаний прийняти відповідні постанови про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, під час розгляду справи позивачем не було доведено суду наявності станом на час ухвалення спірних постанов про відкриття виконавчих проваджень підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження, які визначені у статті 26 Закону України «Про виконавче провадження». Не були наведені такі підстави і у позовній заяві з якою позивач звернувся до суду.

Доводи позивача, викладені у позовній заяві, відносно того, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 18.09.2014 у справі № 810/4955/14 постанови про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій на підставі яких відкриті виконавчі провадження були скасовані судом, є безпідставними, оскільки станом на час прийняття постанов від 19.11.2014 про відкриття виконавчого провадження дане рішення не набрало законної сили. Отже, у відповідача не було правових підстав для неприйняття вказаних постанов до виконання.

Щодо неправильного зазначення у постановах про відкриття виконавче провадження найменування позивача а саме, ПАТ «АЕС Київобленерго» замість ПАТ «Київобленерго», суд звертає увагу, що це не є підставою для скасування цих постанов, а лише свідчить про наявність у них друкованої помилки.

Твердження позивача відносно того, що у постановах не встановлено строку для добровільного виконання вказаних постанов та не зазначена сума стягнення, тому це є підставою для скасування постанов, не приймаються судом до уваги, оскільки у постановах про відкриття виконавчого провадження зазначено назву виконавчого документу на підставі якого вони прийняті. Отже, оскільки такими виконавчими документами були постанови про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, які позивач оскаржував в судовому порядку (адміністративна справа № 810/4955/14), фактично позивач був обізнаний з їх змістом, а також з розміром сум, які визначені до стягнення у цих постановах.

Відносно строку для добровільного виконання, то у постановах про відкриття виконавчого провадження було вказано про те, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

У свою чергу, положення статті 25 Закон України від 21.04.1999 року № 606-XIV встановлюють, що строком для добровільного виконання є саме семиденний строк з моменту прийняття постанови. Таким чином, не зазначення у постановах саме терміну у сім днів також не є підставою для їх скасування, з огляду на те, що законодавством встановлено загальний термін для добровільного виконання - сім днів.

Крім того, в ході судового розгляду судом було встановлено, і дану обставину не заперечував представник позивача, що відповідно до постанов від 14.01.2015, копії яких надані суду представником позивача, на підставі пункту 4 частини першої статті 49 та статті 50 Закону України "Про виконавче провадження» державним виконавцем постановлено про закінчення виконавчих проваджень № 45541347, № 45541375, № 45541494, № 45541567, № 45541513, № 45541544, № 45541556, № 45541585, № 45541454, № 45541530, № 45541426, № 45541283 по яким позивачем оскаржуються постанови від 19.11.2014 про відкриття виконавчих проваджень.

Також судом встановлено, що ухвалою від 13.01.2015 Київським апеляційним адміністративним судом відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року у справі № 810/4955/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Київобленерго" до Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області про визнання протиправними та скасування постанов.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 49 Закону України від 21.04.1999 року № 606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі: скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Отже, оскільки відповідачем закінчені виконавчі провадження по яким позивач оскаржує постанови про їх відкриття з підстав скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, станом на час розгляду справи спірні постанови про відкриття виконавчого провадження жодних прав позивача не порушують та не створюють для позивача будь-яких правових наслідків.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що підстави для скасування постанов від 19.11.2014 про відкриття виконавчого провадження відсутні, а позов є таким, що задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною другою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки відповідачем не понесено витрат пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню на користь відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд.

Згідно з частиною другою статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 26 січня 2015 р.