Справа № 367/5176/14-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 367/5176/14-а Головуючий у 1-й інстанції: Линник В.Я.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Анапріюк С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно ст. 41 КАС України, в залі суду апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України у Київській області на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 15 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного Управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з адміністративним позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він перебуває на обліку та отримує пенсію в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Київській області. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Вказує, що стаття 67 зазначеного Закону встановлює, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, розмір вищезазначених пенсій підвищується, і їх перерахунок здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Однак, відповідач нараховує та виплачує йому пенсію у меншому розмірі, ніж це передбачено статтями 50, 54, 67 цього Закону для відповідної категорії громадян, та відмовив у проведенні відповідного перерахунку.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 15 грудня 2014 року задоволено вказаний позов частково. Залишено без розгляду позов ОСОБА_2 в частині вимог за період з 01.01.2012 року по 13.02.2014 року. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити ОСОБА_2 перерахунок та виплатити додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 13.02.2014 року по 15.08.2014 року. В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням Головне Управління Пенсійного фонду України у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позову як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні даного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду - частковому скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 198, пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач є інвалідом 2 групи від захворювання, пов'язаного із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, ліквідатором аварії на ЧАЕС 1 категорії. Він перебуває на обліку та отримує пенсію по інвалідності в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Київській області.

Позивач у липні 2014 року звернувся до відповідача із заявою (а.с. 10), в якій просив надати розгорнуту довідку про розміри нарахованих і виплачених йому, починаючи з 01.01.2000 року і до подачі цієї заяви, сум пенсій, що передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а у разі нарахування та виплати сум пенсій у меншому розмірі, ніж це передбачено статтями 50, 54, 67 цього Закону для відповідної категорії громадян, провести нарахування та перерахунок належних йому пенсій відповідно до вимог Закону України, та виплатити недоотриману різницю.

Листом від 31.07.2014 року № 2101/Ш-а (а.с. 11) відповідач відмовив позивачу у вчиненні таких дій із вказівкою на те, що нарахування та виплати його пенсій здійснюються на підставі документів, що містяться в матеріалах пенсійної справи, та відповідно до чинного законодавства України, а саме: Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Рішення Конституційного суду України № 20-рп/2011 від 26.12.2011 р. та № З-рп/2012 від 25.01.2012 р., Законів України про Держбюджет на відповідні роки і постанов Кабінету Міністрів України № 745 від 06.07.2011 р. «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», прийняту на виконання пункту 7 Закону України від 14.06.2011 р. "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" та № 1210 від 23.11.2011 р. «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому підстав для перерахунку та проведення доплат не вбачається.

Не погоджуючись з такими діями та бездіяльністю відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними та обгрунтованими в частині зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу додаткової пенсії, а тому підлягають задоволенню частково.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим з огляду на наступне.

Виходячи із змісту ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії І, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: - інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до п. 17 ч. 1 с. 87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 5 частини другої статті 67-1 цього Кодексу), належать видатки на державні програми з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки, запобігання виникненню та ліквідації надзвичайних ситуацій та наслідків стихійного лиха.

Відповідно до абз. 8 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Статтею 63 Закону України «Про статусі і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Однак, починаючи з 01.01.2014 pоку, Закон України «Про державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 року в редакції Закону України від 06.07.2014 року № 1534-18 не містить жодної норми, яка б обмежувала у 2014 року пряме застосування Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема ст.ст. 50, 54 вказаного Закону.

Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 року в редакції Закону України від 03.08.2014 року № 1622-18, встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Отже, починаючи лише з 04.08.2014 року розміри пенсій передбачених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обмежується вимогами Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 р. в редакції Закону України від 03.08.2014 року.

Оскільки вказана норма діє з 04.08.2014 року, то розміри пенсій передбачених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обмежується вимогами Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 року в редакції Закону України від 03.08.2014 року № 1622-18.

Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, з 01.01.2014 року застосуванню підлягають норми статті 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про необхідність захисту прав позивача, зобов'язавши відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплатити додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Також колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням. адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушення з боку органів державної влади. органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача перераховувати у подальшому визначені ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розміри пенсій, у зв'язку із збільшенням розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для відповідної групи осіб, починаючи з дня встановлення нового розміру, а також вчасно виплачувати належну йому додаткову пенсію, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Не підлягають також задоволенню вимоги про звернення суду до Верховного Суду України, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на вимогах закону.

Є безпідставними вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача у подальшому перераховувати йому пенсії у зв'язку із збільшенням розміру прожиткового мінімуму, оскільки завданням суду є захист порушених прав та інтересів осіб. Позивачем не надано доказів того, що у майбутньому відповідач порушує його права чи інтереси.

Відсутні також підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості за пенсійними виплатами, оскільки суду не надано доказів наявності такої заборгованості.

Однак, колегія суддів вважає неправильним висновок суду першої інстанції про задоволення вимог позивача в період з 03.08.2014 року по 15.08.2014 року, оскільки починаючи з 03.08.2014 року розміри пенсій передбачених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обмежується вимогами Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 року в редакції Закону України від 03.08.2014 року.

Отже, колегія суддів вважає, що у вказаній частині судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

За вказаних обставин колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги частково обґрунтованими, а тому вона є такою, що підлягає задоволенню частково.

Зі змісту ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно надана правова оцінка обставинам справи у вказаній частині, оскаржуване судове рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду - частковому скасуванню.

Керуючись ст. ст. 2, 41, 159, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України у Київській області - задовольнити частково.

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 15 грудня 2014 року в частині задоволення позовних вимог за період з 04.08.2014 року по 15.08.2014 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного Управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити певні дії за період з 04.08.2014 року по 15.08.2014 року - відмовити.

В іншій частині постанову Ірпінського міського суду Київської області від 15 грудня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.