Справа № 524/5275/14-а
Суддя: Предоляк О. С.
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/5275/14-а
Провадження №
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

02.03.2015 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого - судді - Предоляк О.С.

при секретарі - Коваль Т.М.,

з участю представників: позивача - ОСОБА_1, відповідача - Гордієнка Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним адміністративним позовом до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука. Просить визнати неправомірною бездіяльність відповідача в частині ненарахування та невиплати їй грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади понад 10 років в розмірі середньомісячної заробітної плати та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити їй грошову винагороду за сумлінну безперервну працю в органах державної влади понад 10 років в розмірі середньомісячної заробітної плати. Крім того, зобов'язати відповідача надати до суду звіт про виконання судового рішення на протязі одного місяця від дати набрання судовим рішенням законної сили.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

Представник відповідача виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука - Гордієнко Ю.А. просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані та надані докази у їх сукупності, встановив наступне.

З 10.09.2002 року по 25.11.2010 року позивач працювала у виконавчому комітеті Автозаводської районної ради міста Кременчука.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 33 Закону України "Про державну службу" оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплат за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Частиною 9 ст. 33 Закону України "Про державну службу" передбачено, що скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших, передбачених цим Законом, гарантій, пільг і компенсацій.

Відповідно ст. 1 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

У п. 2 Розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" передбачено, що дія Закону України "Про державну службу" ( 3723-12 ) поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ( 280/97-ВР ), цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

За посадовими особами місцевого самоврядування, посади яких на момент набрання чинності цим Законом було віднесено до відповідних категорій та яким присвоєно ранг згідно з пунктом 5 розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", зберігається така сама категорія та присвоюється такий самий ранг з додержанням вимог цього Закону.

Відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року № 212 "Порядку видачі грошової винагороди державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків" (далі - Порядок), державним службовцям, які пропрацювали на посадах державних службовців в одному або кількох органах державної влади не менше 10 років, за сумлінну безперервну працю в органах державної влади та зразкове виконання трудових обов'язків, видається грошова винагорода.

Статті 1, 2 Закону України "Про оплату праці" визначають поняття заробітна плата та структуру заробітної плати, за аналізом змісту яких, згадана грошова винагорода є складовою заробітної плати.

У п. 4 Порядку, вказано, що грошова винагорода включається до фонду оплати праці.

Відповідно до п. З Порядку, грошова винагорода видається у таких розмірах: від 10 до 15 років роботи - одна середньомісячна заробітна плата.

Станом на дату звільнення позивач мала понад 10 років стажу безперервної праці в органах державної влади, пропрацювавши з 25.02.1997 по 09.09.2002 року на різних посадах державної служби, а з 10.09.2002 року службовця органу місцевого самоврядування у виконавчому комітеті Автозаводської районної Ради м. Кременчука, а тому мала право на отримання грошової винагороди в розмірі середньомісячної заробітної плати за сумлінну безперервну працю в органах державної влади та зразкове виконання трудових обов'язків.

Отже, відповідачем допущено неправомірну бездіяльність в частині ненарахування та невиплати грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади понад 10 років в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Доводи представника відповідача щодо відсутності обов'язку виплачувати таку грошову винагороду та відсутністю фінансування спростовуються нормами вказаних законодавчих та підзаконних нормативних актів, а також фактом виплати такої допомоги іншому працівнику відповідача.

Згідно ст. 43 Конституції України проголошує, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

З ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України постає, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Відповідно до статті 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

Згідно ст. 22 Закону України "Про оплату праці", суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших, передбачених Законом України "Про державну службу" гарантій, пільг і компенсацій.

Однак, позов підлягає частковому задоволенню. Необхідно визнати неправомірною бездіяльність відповідача в частині ненарахування та невиплати позивачу грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади понад 10 років в розмірі середньомісячної заробітної плати, зобов'язати виконавчий комітет Автозаводської районної Ради м. Кременчука нарахувати та виплатити позивачу грошову винагороду за сумлінну безперервну працю в органах державної влади понад 10 років в розмірі середньомісячної заробітної плати та стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 73,08 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Вказаній нормі кореспондуються положення абз. 7 п. 4 ч. 1 ст. 163, абз. 5 п. 4 ч. 1 ст. 207 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови суду першої чи апеляційної зазначається встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіт про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень-відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу. У разі звернення позивача із заявою про зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення після прийняття постанови у справі суд ухвалою відмовляє у задоволенні такої заяви, оскільки, згідно з ч. 4ст. 257 КАС України в подальшому, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Зобов'язання суб'єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в резолютивній його частині має бути визначено обов'язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі. Разом з цим, слід зазначити, що вказаною статтею Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право, а не обов'язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов'язати суб'єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст. 33 Закону України "Про державну службу", ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування", ст.ст. 1, 21, п. 2 Розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", ст.ст. 116, 233, 238 КЗпП України, ст. ст. 17, 18, 19, 69, 70, 158-163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_3 грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади понад 10 років в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Зобов'язати виконавчий комітет Автозаводської районної Ради м. Кременчука нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошову винагороду за сумлінну безперервну працю в органах державної влади понад 10 років в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Стягнути з виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука на користь держави судовий збір в розмірі 73,08 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського Апеляційного Адміністративного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука упродовж десяти днів з дня проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо постанову не скасовано.

Суддя: