Справа № 2а-9621/10/0470
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року місто Київ К/800/46503/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2013 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" до Дніпропетровської митниці, Головного управління державного казначейства України у м. Києві, за участю прокуратури Дніпропетровської області, про визнання нечинним рішення, скасування картки відмови, стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до суду з позовом до Криворізької митниці (на момент розгляду справи у суді першої інстанції правонаступник - Дніпропетровська митниця) та Головного управління державного казначейства України у м. Києві, про визнання нечинним рішення Криворізької митниці про визначення митної вартості товарів від 08.04.2010 №113000006/2010/000248/1, скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 08.04.2010 №113050000/0/00420; повернення з Державного бюджету України коштів на відшкодування шкоди у вигляді надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 40 460,99 грн.; повернення з Державного бюджету України коштів на відшкодування шкоди у вигляді надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 14 161,35 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Криворізькою митницею протиправно, на підставі хибного висновку щодо заниження позивачем митної вартості товарів, що ввозилися на територію України, прийнято рішення про визначення іншої, відмінної від заявленої декларантом, митної вартості товарів, що призвело до заподіяння позивачеві збитків у вигляді надмірно сплачених митних платежів.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі публічне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та постановити нове, про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 16.11.2009 між публічним акціонерним товариством "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" та відкритим акціонерним товариством "Белшина" (Беларусь) укладено зовнішньоекономічний контракт №1352/8941-37-09.

З метою здійснення митного оформлення товару (шини 33.00-51 ФТ-116АМ2 пневматичні гумові, нові, для автомобілів великої та особливо великої вантажопідйомності), ввезеного позивачем на виконання умов контракту від 16.11.2009 №1352/8941-37-09, позивачем до Криворізької митниці подано, у тому числі, декларацію митної вартості від 07.04.2010 №113050000/2010/002812, згідно з якими декларантом визначено митну вартість імпортованого товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, на рівні 8250,00 доларів США за одиницю товару.

На підтвердження заявленої митної вартості позивачем Криворізькій митниці надано, у тому числі: зовнішньоекономічний контракт від 16.11.2009 №1352/8941-37-09, специфікацію від 16.11.2009 №1, додаткову угоду від 29.01.2010 №2, сертифікати якості, сертифікати про походження товару, рахунки-фактури, комерційну пропозицію постачальника від 03.09.2009 №37/14308, лист постачальника від 01.09.2009 №01/1361-3,2

У зв'язку з виникненням у Криворізької митниці сумнівів щодо правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару, митним органом витребувано додаткові документи відповідно до пункту 11 вказаного Порядку, згідно з переліком, наведеним в декларації митної вартості, а саме: прайс-листи та калькуляцію від фірми-виробника. Декларантом вказано на неможливість надання запитуваних документів.

У зв'язку з ненаданням позивачем додаткових документів, відповідачем прийнято рішення про визначення митної вартості товару від 08.04.2010 №113000006/2010/000248/1, згідно з якими митну вартість товару визначено із застосуванням шостого методу, на рівні 8960,00 доларів США за одиницю товару.

Також Криворізькою митницею винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 08.04.2010 №113050000/0/00420, відповідно до якої в якості умов, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення чи пропуску цих товарів і транспортних засобів через митний кордон України, вказано на необхідність здійснення декларування товару відповідно до прийнятого рішення про визначення митної вартості.

Вказуючи на протиправність рішення митного органу про визначення митної вартості товару від 08.04.2010 №113000006/2010/000248/1 та картки відмови від 08.04.2010 №113050000/0/00420, публічне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до суду із зазначеним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з правомірності рішення про визначення митної вартості товару від 08.04.2010 №113000006/2010/000248/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 08.04.2010 №113050000/0/00420 як таких, що прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.

Зазначена позиція судів попередніх інстанцій ґрунтується на тому, що позивачем не було надано митному органу витребуваних ним на підтвердження заявленої митної вартості товарів документів за умови виникнення у митного органу обґрунтованого сумніву щодо необхідності підтвердження митної вартості. Також судами попередніх інстанцій вказано на доведеність з боку митного органу неможливості застосування 2-5 методів визначення митної вартості товарів.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, зважаючи на обставини, встановлені судами попередніх інстанцій на підставі доказів, досліджених під час судового розгляду справи, не погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо доведеності з боку митного органу наявності підставі для коригування митної вартості, заявленої позивачем, з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 266 Митного кодексу України основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Відповідно до статті 267 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), використовується в разі, якщо: немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) стосовно продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, що унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не може бути зроблено відповідне коригування відповідно до положень частини другої цієї статті; 4) покупець і продавець не є пов'язаними між собою особами або хоч і є пов'язаними між собою особами, але ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з положеннями частини першої статті 264 Митного кодексу України заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За змістом статті 265 Митного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.04.2008 №339, контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення операцій їх митного контролю і митного оформлення здійснюється митним органом відповідно до статті 41 Митного кодексу України, у тому числі шляхом проведення перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і відомостей, що необхідні для здійснення митного контролю, а також порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митний орган має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. При цьому, такий контроль в силу положень пункту 2 Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.04.2008 №339, може здійснюватися в тому числі шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто з використанням бази даних Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України, яка містить відповідну інформацію.

Так, наявність ЄАІС ДМСУ інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів може бути підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості товару.

Зазначена позиція узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 22 жовтня 2013 року у справі №21-342а13.

У той же час, на думку колегії суддів, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатньою для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом.

Відповідно до пункту 10 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 №1766, декларант має право на доведення у передбачений законодавством строк митному органові правильності визначення ним митної вартості товарів.

Згідно з пунктами 11, 14 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 №1766, для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи. Якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Суди попередніх інстанцій в обґрунтування правомірності рішення митного органу про визначення митної вартості товару виходили з того, що декларантом не було надано додаткові документи на вимогу митного органу за наявності у митного органу сумніву щодо достовірності заявленої митної вартості з мотивів наявності інформації щодо здійснення митного оформлення ідентичних товарів за тим самим договором за іншою митною вартістю.

У той же час, відповідно до вимог пункту 7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 №1766, рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом) є обов'язковим для надання митному органу для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів, у той же час зазначене рішення не є обов'язковим при визначенні митної вартості товару, оскільки відповідно до вимог частини другої статті 266 Митного кодексу України основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у той час як вартість операцій за одним і тим самим контрактом може бути відмінною в залежності від умов здійснення такої операції.

Судами попередніх інстанцій не встановлено та митним органом не обґрунтовано об'єктивної неможливості визначити митну вартість імпортованого товару за ціною угоди на підставі документів, наданих позивачем. Іншого обґрунтування наявності у митного органу сумніву щодо правильності визначення декларантом митної вартості окрім наявності інформації щодо здійснення митного оформлення ідентичних товарів за цим же контрактом за іншою вартістю, митним органом не наведено та судами попередніх інстанцій не зазначено.

Враховуючи викладене, зважаючи на помилковість позиції судів попередніх інстанцій щодо доведеності з боку митного органу наявності підстав для невизнання митної вартості, заявленої позивачем, колегія суддів вказує протиправність рішення про визначення митної вартості товару від 08.04.2010 №113000006/2010/000248/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 08.04.2010 №113050000/0/00420 як таких, що прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Одночасно з викладеним, враховуючи позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 15.04.2014 року (справа № 21-29а14), за змістом якої повернення суми надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) має здійснюватися у передбаченому законодавством порядку, колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для захисту прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах шляхом задоволення вимог про повернення коштів.

Відповідно до частини першої статті 225 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині.

Враховуючи викладене, зважаючи не те, що у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а рішення судів попередніх інстанцій є помилковими лише в частині, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни судовий рішень.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 94, 160, 167, 220, 222, 225, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2013 року змінити, скасувавши в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання нечинним рішення Криворізької митниці про визначення митної вартості товарів від 08.04.2010 №113000006/2010/000248/1 та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 08.04.2010 №113050000/0/00420.

У вказаній частині позов задовольнити.

Визнати нечинним рішення Криворізької митниці про визначення митної вартості товарів від 08.04.2010 №113000006/2010/000248/1.

Скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 08.04.2010 №113050000/0/00420.

В іншій частині постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2013 року залишити без змін.

Присудити з Державного бюджету України на користь публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" 43,59 грн. (сорок три гривні 59 копійок) судових витрат.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: