Справа № 810/7050/14
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/7050/14 Головуючий у 1-й інстанції: Лиска І.Г. Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Гром Л.М., Романчук О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за поданням Тетіївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И В :

18 грудня 2014 року об 11 год. 30 хв. Тетіївська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Київській області звернулась у суд із поданням про визнання обґрунтованим адміністративного арешту майна ФОП ОСОБА_2

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року подання задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду, ФОП ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та відмовити у задоволенні подання податковому органу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив із того, що відмова від допуску платником податків посадових осіб податкового органу до проведення фактичної перевірки є достатньою підставою для застосування арешту майна цього платника.

З таким висновком суду не можна не погодитись.

Колегією суддів установлено, що наказом начальника Головного управління ДФС у Київській області від 28.11.2014 №64 «Про проведення фактичних перевірок», відповідно до пп. пп. 80.2.1, 80.2.2, 80.2.3, 80.2.4, 80.2.6 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, призначено фактичну перевірку суб'єктів господарювання, зокрема, ФОП ОСОБА_2

На підставі зазначеного наказу посадовим особам Головного управління ДФС у Київській області Олєйнікову М.О. та Повару І.А. виписано направлення на перевірку від 16.12.2014 № №960, №961.

17.12.2014 згаданими посадовими особами податкового органу, з метою проведення фактичної перевірки, здійснено вихід за місцем здійснення діяльності ФОП ОСОБА_2

За результатом виходу складено акт відмови платника податків від допуску посадових осіб Головного управління ДФС у Київській області у проведенні фактичної перевірки №0430/1000/22/НОМЕР_1 від 17.12.2014, зі змісту якого слідує, що вказаними посадовими особами під час виходу пред'явлено службові посвідчення, вищезазначені направлення на перевірку та копію наказу. Після ознайомлення з указаними документами продавцем-касиром магазину, яка проводила розрахунки за товари, відмовлено у допуску посадових осіб контролюючого органу до фактичної перевірки. Крім того, дана особа відмовилась від підпису в направленнях на проведення фактичної перевірки, що підтверджується відповідним актом (а.с. 7).

17.12.2014 начальником відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведенням фактичних перевірок управління податкового контролю та митного аудиту Головного управління ДФС у Київській області подано на адресу начальника Тетіївської ОДПІ звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, яким, на підставі відмови у проведенні фактичної перевірки ФОП ОСОБА_2, згідно зі ст. ст. 20, ст. 81 Податкового кодексу України, висловлено прохання застосувати умовний адміністративний арешт майна цього підприємця.

За результатом розгляду вказаного звернення Головою комісії з реорганізації начальником Тетіївської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області 17.12.2014 о 17 год. 30 хв. прийнято рішення №5 про застосування адміністративного арешту майна платника податків, яким застосовано умовний адміністративний арешт майна ФОП ОСОБА_2, що перебуває в магазині-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1.

З метою підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна зазначеного підприємця, відповідно до положень статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України, податковий орган звернувся у суд із даним поданням.

Обговорюючи правомірність даного звернення, судова колегія зважає на таке.

Відповідно до підпунктів 20.1.4, 20.1.13, 20.1.43 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; доступу під час проведення перевірок до територій, приміщень (крім житла громадян) та іншого майна, що використовуються для провадження господарської діяльності та/або є об'єктами оподаткування, або використовуються для отримання доходів (прибутку), або пов'язані з іншими об'єктами оподаткування та/або можуть бути джерелом погашення податкового боргу; здійснювати інші повноваження, передбачені законом.

Реалізації зазначених прав контролюючих органів сприяють обов'язки платника податків: не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов'язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи; допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов'язані з утриманням об'єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених Податковим кодексом України (пп. 16.1.9, 16.1.13 п. 16.1 ст. 16 Кодексу).

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підстави та порядок проведення камеральних, документальних та фактичних перевірок визначені статтями 75 - 80 Податкового кодексу України.

Згідно підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 вказаного Кодексу фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки регулюється статтею 80 цього Кодексу.

Згідно пунктів 80.1, 80.2 цієї норми фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Така перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з обставин, визначених підпунктами 80.2.1 - 80.2.7 норми цього Кодексу.

Відповідно до пункту 80.5 статті 80 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Положеннями пунктів 81.1 та 81.2 статті 81 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Таким чином, податковим законодавством України визначено вичерпний перелік підстав для недопущення посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки, якими є непред'явлення або ненадіслання платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки та службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки, а також пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням законом встановлених вимог.

Із матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_2 посилається на те, що посадовими особами податкового органу не було пред'явлено до перевірки копії наказу та службових посвідчень. Втім, дані доводи спростовуються змістом складеного перевіряючими акту про відмову платника податків у допуску посадових осіб ГУ ДФС у Київській області до проведення фактичної перевірки. Вказаний акт не містить жодних зауважень платника податків. Відтак, у суду відсутні підстави для сумнівів у достовірності зазначеної в згаданому акті інформації.

Надаючи оцінку правомірності застосуванню до ФОП ОСОБА_2 арешту майна за рішенням №5 від 17.12.2014, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 94.1 статті 94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті (пункт 94.3 статті 94 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 94.4 статті 94 цього Кодексу арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Відповідно до пункту 94.5 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути повним або умовним. Так, умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника відповідного контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном.

У відповідності до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується, що платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Системний аналіз приведених норм дає підстави стверджувати, що приписи пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України поширюються на випадки застосування арешту майна платника податків у разі: або відмови від проведення документальної перевірки, або недопуску до перевірки будь-якого виду, якщо для такої перевірки передбачено застосування процедури допуску.

Тобто, вказаний захід можна застосувати як за відмови від допуску до документальної перевірки, так і в разі відмови від допуску до іншого виду перевірки, зокрема фактичної перевірки.

На користь даного висновку свідчить, зокрема, те, що процедура допуску посадових осіб до проведення перевірки регламентована статтею 81 Податкового кодексу України і однаково застосовується як для документальних, так і для фактичних перевірок.

Дані висновки узгоджуються із позицією Вищого адміністративного суду України, висловленою, зокрема, в ухвалах від 15 вересня 2014 року (касаційне провадження №К/800/55020/13) та від 29 жовтня 2014 року (касаційне провадження №К/9991/63388/12).

Таким чином, доводи ФОП ОСОБА_2 про те, що арешт майна на підставі пп. 94.2.3 п.94.2 ст. 94 Податкового кодексу України, може застосовуватись лише при не допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної перевірки, не відповідають вимогам чинного законодавства.

Враховуючи, що податковим органом дотримано порядок проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_2, а обґрунтованих підстав для недопуску перевіряючих до проведення такої матеріали справи не містять, колегія суддів доходить висновку, що платник податків фактично перешкоджає законній діяльності (реалізації законом наданих повноважень) посадових осіб контролюючого органу під час виконання ними службових обов'язків.

Відтак, наявні підстави для підтвердження обґрунтованості застосування умовного арешту майна ФОП ОСОБА_2 на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України та рішення начальника Тетіївської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області №5 від 17.12.2014.

Отже, висновки суду першої інстанції знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, а тому скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення слід залишити без змін.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя Л.М. Гром
суддяО.М. Романчук

.

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Гром Л.М.

Романчук О.М