Справа № 805/410/15-а
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 р. Справа № 805/410/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Бабаш Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування вимоги від 14.08.2014 року №Ф788/05-14-25-13-9 про стягнення боргу у розмірі 4 222,97 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування вимоги від 14.08.2014 року №Ф788/05-14-25-13-9 про стягнення боргу у розмірі 4 222,97 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є пенсіонером за віком на пільгових умовах та знаходиться на обліку в Костянтинівській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області як платник єдиного внеску, зареєстрований як фізична особа-підприємець, перебуває на спрощеній системі оподаткування. Зазначає, що згідно ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. З урахуванням зазначеного вважає незаконною спірну вимогу про сплату недоїмки, та просить її скасувати.

Відповідач не погоджується з позовними вимогами позивача, в матеріалах справи наявні заперечення проти адміністративного позову, в яких відповідач зазначив, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 пропущено встановлений строк звернення до адміністративного суду з метою оскарження спірної в даній справі вимоги про сплату боргу. Крім того, вважає, що відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом. Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визначення її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом. Зазначив, що умови призначення пенсії за віком визначені ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років. Таким чином, вважає, що позивач зобов'язаний сплачувати єдиний внесок. Просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Позивачем до суду надано письмову заяву про здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, до суду надав письмову заяву про здійснення розгляду справи за його відсутності.

Таким чином, керуючись ч.6 ст.128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1, є фізичною особою-підприємцем, зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з 01.10.2010р., що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію (а.с. 13), перебуває на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується свідоцтвом про сплату єдиного податку серії НОМЕР_1 (а.с. 8) та є пенсіонером за віком з 02.03.2003 року, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с. 9), отримує пенсію за віком та знаходиться на обліку в УПФУ у м. Костянтинівні та Костянтинівському районі Донецької області як платник єдиного внеску.

Відповідач, Костянтинівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Донецькій області, є органом виконавчої влади, який в цих правовідносинах здійснює повноваження, покладені на нього п. 19-1-1.8 Податкового кодексу України, відповідно до якого забезпечує достовірність та повноту обліку платників податків та платників єдиного внеску, суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, об'єктів оподаткування та об'єктів, пов'язаних з оподаткуванням.

Так, з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» та Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» повноваження щодо формування податкової політики в частині адміністрування, зокрема, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та забезпечення її реалізації з 01.10.2013 року покладені на органи доходів і зборів України.

Пунктом 3-1 ч. 1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що формує податкову і митну політику (в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів, єдиного внеску) та забезпечує її реалізацію (центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), та його територіальні органи.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 13 цього Закону органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року (далі Закон № 1058), Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 р. (далі Закон №1788) та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідачем 14 серпня 2014р. прийнято вимогу про сплату боргу зі сплати єдиного внеску № Ф-788 05-14-25-13-9 на суму 4 222,97 грн. за період 3 квартал 2013 року- 2 квартал 2014 року включно. Зазначена вимога отримана позивачем особисто 14.08.2014 року.

Позивач вважає зазначену вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску неправомірною, оскільки він є фізичною особою-підприємцем та пенсіонером за віком, отримує відповідну пенсію і на підставі ч. 4 ст. 4 Закону № 2464 звільнений від сплати за себе єдиного внеску.

Предметом доказування в цій справі є правомірність винесеної податковим органом вимоги про сплату недоїмки у вищезазначеному розмірі та правильність застосування відповідачем норм діючого законодавства в даних правовідносинах.

Стосовно посилань відповідача на пропуск позивачем встановленого строку звернення до суду з позовом щодо скасування вимоги про сплату недоїмки суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Таким чином, виходячи з приписів вищезазначених норм законодавством встановлений 10-денний строк оскарження рішень податкового органу з дня отримання платником рішення (вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску або рішення про застосування фінансових санкцій).

Позивач в позовній заяві зазначає, що спірна в даній справі вимога про сплату боргу отримана ним особисто 14.08.2014 року.

Проте, у зв'язку з проведенням на території м. Донецька в зазначений період антитерористичних дій, та внаслідок захоплення 16 вересня 2014 року незаконним озброєним формуванням двох корпусів Донецького окружного адміністративного суду, розташованих за адресою: м. Донецьк, вул. 50-ї Гвардійської дивізії, буд.17,, Донецький окружний адміністративний суд тимчасово припинив свою роботу.

На підставі Указу Президента України від 12.11.2014 року №866/2014 «Про внесення змін до мережі адміністративних судів України» Донецький окружний адміністративний суд відновив свою діяльність за новим місцезнаходженням у м. Слов'янську.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд вважає, що строк звернення до суду із зазначеним адміністративним позовом позивачем пропущено з поважних причин.

Відповідно до статті 1 Закону № 1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 1 Закону №1058 поняття «пенсія» визначено як щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №1058 за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно зі ст. 26 цього Закону, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

У відповідності до приписів ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, у відповідності до вищенаведених приписів законодавства, отримує пенсію за віком на пільгових умовах (список №1).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платникам єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною 8 статті 9 Закону № 2464 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника, як передбачено частиною 12 статті 9 Закону №2464.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 4 Закону № 2464 особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

З аналізу наведеної норми вбачається, що законодавцем з поняття «пенсіонери за віком» не виключені особи, які є пенсіонерами за віком на пільгових умовах.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу, з 06.08.2011р. звільняються від сплати єдиного внеску.

Оскільки, позивач є пенсіонером за віком та отримує пенсію за віком, він у відповідності до зазначеної норми звільняється від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з 06.08.2011р.

Також, суд зазначає, що добровільна сплата єдиного внеску врегульована ст. 10 Закону України № 2464.

Відповідно до вимог зазначеної норми, обов'язковою умовою добровільної участі особи у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування є належним чином укладений договір в порядку ст. 10 Закону України № 2464.

З матеріалів справи вбачається, що договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування між сторонами не укладалось.

Крім того, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача стосовно того, що позивачу призначена пенсія відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", у зв'язку з чим він не досяг пенсійного віку, а тому відсутні підстави для звільнення його від сплати єдиного внеску.

Частиною 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" чітко визначено про звільнення від сплати єдиного внеску за себе фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

При цьому законодавець не ставить в залежність звільнення від сплати єдиного внеску від того, чи досягла особа пенсійного віку. Таким чином, в даному випадку не має правового значення підстави призначення пенсії за віком.

Суд зазначає, що пенсії, призначені на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", є різновидом пенсій за віком.

З огляду на викладене, спірна в даній справі вимога про сплату боргу від 14.08.2014 року № Ф-788 05-14-25-13-9 на суму 4 222,97 грн. підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ч. 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи те, що спірна в даній справі вимога про сплату боргу прийнята податковим органом на підставі неправильного застосування норм діючого законодавства, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАСУ якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України відповідно до обсягу задоволених позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 2, 8-11, 17, 69-71, 86, 94, 158-163, 185-186, 254, КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування вимоги від 14.08.2014 року №Ф788/05-14-25-13-9 про стягнення боргу у розмірі 4 222,97 грн. - задовольнити.

Скасувати вимогу Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про сплату боргу від 14.08.2014 року №Ф788/05-14-25-13-9 на суму 4 222,97 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У випадку подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Бабаш Г.П.