Справа № 826/9369/14
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9369/14 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В. Суддя-доповідач: Мамчур Я.С
У Х В А Л А

Іменем України

24 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Мамчура Я.С,

суддів: Шостака О.О., Желтобрюх І.Л.

при секретарі: Гімарі Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та звільнення з публічної служби,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та звільнення з публічної служби, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідач протиправно відмовив у проведенні звільнення зі служби в органах внутрішніх справ України з посиланням на ст. 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року у задоволені позову - відмовлено.

На вказану постанову представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення з'явившихся учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Згідно з п. 1, ч.1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що позивач звернулась із рапортом про звільнення з органів внутрішніх справ не до уповноваженого чинним законодавством органу, якому надано повноваження на прийняття відповідного рішення за наслідками розгляду рапорту, а тому позов позивача є безпідставним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач 26.03.2014 року подала до Міністерства внутрішніх справ України рапорт про звільнення зі служби в органах внутрішніх справи на підставі п. 64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року №114 та ст. 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням у зв'язку з наявністю причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків, а саме у зв'язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку.

За наслідками розгляду даного рапорту Міністерство внутрішніх справ України листом №6/1/1-3044 від 19.05.2014 року повідомило ОСОБА_2 про відмову у проведенні звільнення зі служби в органах внутрішніх справ з посиланням на ст. 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII від 15.04.2014 року.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначено Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. N 114.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу на час звернення з рапортом про звільнення зі служби в органах внутрішніх справ на підставі п. 64 «ж» Положення №114 присвоєно звання «капітан міліції» на підставі наказу УМВС України в м. Севастополі від 29.07.2011 року №104-ос.

Пунктом 64 Положення №114 визначено перелік обставин, за яких особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), зокрема і за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Відповідно до п. 70 Положення №114 звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться: до полковника міліції, полковника внутрішньої служби включно - начальниками головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі і рівними їм начальниками, яким таке право надано Міністром внутрішніх справ.

При цьому, особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Отже, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що оскільки позивач проходила службу у званні «капітан міліції» на посаді старшого слідчого слідчого відділу Нахімовського РВ УВМС України в м. Севастополі, а тому, правом звільнення її з органів внутрішніх справ з урахуванням вимог п. 70 Положення №114 наділений начальник УМВС України в м. Севастополі.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач всупереч п. 70 Положення №114 направила рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ на підставі п. 64 «ж» Положення №114 та ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку на ім'я Міністра внутрішніх справ України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що виходячи з повноважень Міністра, визначених п. 11 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року N 383/2011, Міністр внутрішніх справ України не наділений повноваженнями щодо звільнення осіб середнього начальницького складу.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що адміністративний позов позивача є безпідставним, а висновки суду першої інстанції не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Так, відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий - суддя: Я.С. Мамчур

Судді: І.Л. Желтобрюх

О.О. Шостак

Ухвалу складено у повному обсязі 27.02.2015.

.

Головуючий суддя Мамчур Я.С

Судді: Желтобрюх І.Л.

Шостак О.О.