Справа № П/811/377/15
Суддя: Г.П. Нагібіна
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року Справа № П/811/377/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої - судді Нагібіної Г.П.

при секретарі - Козоріз О.М.

за участю:

позивача -ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача -Турчин О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області про визнаття протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність УМВС в Кіровоградській області, що полягає у ненаданні відпустки та зобов'язання надати відпустку без збереження заробітної плати з 12 січня 2015 р.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що маючи дитину, яка потребує домашнього догляду, подала рапорт керівнику УМВС в Кіровоградській області про надання відпустки, проте, станом на день звернення до суду рапорт про надання відпустки розглянутий не був, а тому вважає таку бездіяльність протиправною.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги позовної заяви з підстав, зазначених в позовній заяві та просили суд задовольнити її у повному обсязі.

Відповідач не погоджуючись із позовом в судовому засіданні надав заперечення, які обґрунтовані тим, що рапорт про надання відпустки був розглянутий та запропоновано позивачці звернутись із рапортом до керівника Устинівського РВ УМВС України в Кіровоградській області з новим рапортом у зв'язку із переведення по посаду дільничного інспектора саме в цей райвідділ міліції.

Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши подані позивачем та відповідачем матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) з 04.06.2013 р. проходила службу на посаді інспектора дозвільної системи міліції громадської безпеки Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області.

Наказом УМВС України в Кіровоградській області від 22.12.2014 р. №1319 «Про неналежне виконання службових обов'язків працівником дозвільної системи Кіровоградського РВ УМВС в області та покарання винного» ОСОБА_1 звільнено з посади та на 5% зменшено розмір грошової премії (а.с.35-36).

Наказом від 13.01.2015 р. №9о/с дск реалізовано наказ від 22.12.2014 р. про звільнення ОСОБА_1 з 14.01.2015 р. з посади із залишенням її у розпорядженні УМВС Україні по цій же посаді (а.с.50).

ОСОБА_1 подала рапорт начальнику УМВС України в Кіровоградській області про надання відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею 6-ти річного віку (а.с.8), який разом із долученою довідкою про потребу дитини у домашньому догляді цінним листом направлено поштою 13.01.2015 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.8-10).

Наявність або відсутність бездіяльності відповідача щодо не вирішення питання про надання безоплатної відпустки та зобов'язання надати таку відпустку є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Позивач зазначає, що має беззаперечне право на отримання відпустки без збереження заробітної плати відповідно до норм законодавства.

Відповідач, відмовляючи у наданні відпустки у листі від 04.02.2015 р. зазначив про необхідність прибути позивачу до Устинівського районного відділу УМВС України в області для написання ще одного рапорту (а.с.29).

Позивач в судовому засіданні зазначила про те, що не отримувала вищезазначеної відповіді. Доказів отримання відповіді від 04.02.2015 р. відповідач на надав, зазначив лише про факт направлення такої відповіді, що підтверджується квитанцією про оплату поштового відправлення від 15.02.2015 р. (а.с.30). Тобто, відповідач направив відповідь позивачці майже через місяць після отримання ним рапорту про надання відпустки.

Враховуючи вищезазначене, питання щодо надання безоплатної відпустки позивачці станом на день розгляду справи в суді є не вирішеним.

Відповідно до пункту є) пункту 49 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 р. N 114 (далі Положення про проходження служби), особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки: додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв'язку з навчанням.

Згідно пункту 61 Положення про проходження служби, додаткові і соціальні відпустки особам рядового і начальницького складу надаються відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 25 Закону України «Про відпустки», відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов'язковому порядку: матері або іншим особам, зазначеним у частині третій статті 18 та частині першій статті 19 цього Закону, в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку, а в разі якщо дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - не більш як до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.

Частиною 1 статті 84 Кодексу законів про працю України визначено, що у випадках, передбачених статтею 25 Закону України "Про відпустки", працівнику за його бажанням надається в обов'язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати.

Отже, аналізуючи вищенаведені норми, суд дійшов висновку, що при наявності заяви (рапорту) на отримання відпустки без збереження заробітної плати у зв'язку із наявністю медичної довідки про те, що дитини потребує домашнього догляду, позивач мав беззаперечне право на отримання такої відпустки.

Крім того, законодавством встановлений обов'язок працедавця надати відпустку без збереження заробітної плати при наявності медичної довідки та заяви без витребування додаткових рапортів чи заяв.

Відповідно до статті 6 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України від № 789-XII від 27.02.1991 р., Держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід'ємне право на життя. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Отже, надання відпустки без збереження заробітної плати у даному випадку обмовлено тим, що дитина позивачки побребує домашнього піклування через стан здоров'я, а тому Держава в особі відповідача зобов'язана була ужити усих заходів щодо надання позивачці реалізувати можливість доглядати за своєю дитиною шляхом надання відпустки.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що відповідач, отримавши рапорт та медичну довідку був зобов'язаний надати відпустку без збереження заробітної плати.

Водночас, відмовляючи в наданні відпустки, відповідач зазначив про те, що позивач вже не перебуває на посаді інспектора дозвільної системи міліції громадської безпеки Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області, а тому їй необхідно звернутись з новим рапортом до Устинівського районного відділу УМВС України в Кіровоградській області.

Як встановлено в судовому засіданні, фактично має місце спір щодо назви посади, з якої позивач повинен бути відправлений у відпустку без збереження заробітної плати.

Так, позивач в судовому засіданні зазначила, що повинна бути відправлена у відпустку з посади інспектора дозвільної системи міліції громадської безпеки Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області, з огляду на те, що нею оскаржений наказ про її звільнення і на час написання рапорту її не було ознайомлено з наказом про направлення для проходження служби в інших населений пункт. Водночас, представник відповідача наполягав на тому, що у відпустку позивач може піти (після складання ще одного рапорту) з посади оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей кримінальної міліції Устинівського РВ УМВС України в області.

Як Кіровоградський РВ так і Устинівський РВ є структурними підрозділами УМВС України в Кіровоградській області, а тому рапорт на ім'я начальника УВМС України в Кіровоградській області, суд розцінює, як поданий належному керівнику.

Вирішенню даному питанню суд не надає правової оцінки, оскільки, він є передчасним, так як відповідачем не вирішено питання про надання відпустки.

Позивач в судовому засіданні зазначала, що станом на день направлення рапорту про відпустку вона не була обізнана про те, що її направили для проходження служби в Устинівський РВ УМВС України. Дані обставини також підтверджуються і доказами, наданими представником відповідача.

Більш того, сам наказ про наказ УМВС України в Кіровоградській області від 22.12.2014 р. №1319 «Про неналежне виконання службових обов'язків працівником дозвільної системи Кіровоградського РВ УМВС в області та покарання винного», яким позивача звільнено з посади, оскаржено до суду, що підтверджується ухвалою про відкриття провадження по адміністративній справі № П/811/134/15 за позовом ОСОБА_1 до УМВС України в Кіровоградській області (а.с.55).

Представник відповідача зазначив про те, що рапорт підписаний позивачем як інспектором дозвільної системи міліції громадської безпеки Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області, а тому відповідач, як на його думку, був позбавлений можливості винести наказ про надання відпустки.

Дослідивши зміст рапорту, суд констатує, що в ньому відсутнє будь-яке посилання на посаду з якої позивач має бажанні піти у відпустку без збереження заробітної плати.

Відповідач, отримавши рапорт позивача та медичну довідку про потребу дитини у домашньому догляді був зобов'язаний прийняти наказ про надання відпустки без збереження заробітної плати, зазначивши при цьому посаду, виходячи із власного розуміння конкретної ситуації. А позивач, у разі не згоди в таким наказом в частині визначення посади, мав би право оскаржити його до суду.

Відмова відповідача у наданні відпустки без збереження заробітної плати із зазначенням про звернення до іншого керівництва та написання ще одного рапорту йде врозріз вимогам пункту є) пункту 49 Положення про проходження служби, пункту 3 частини 1 статті 25 Закону України «Про відпустки» та частини 1 статті 84 Кодексу законів про працю України, оскільки даними актами не встановлено будь-яких умов чи то застережень до форми заяви про надання відпустки.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність УМВС України в Кіровоградській області щодо не надання відпустки без збереження заробітної плати.

Стосовно другої позовної вимоги про надання відпустку без збереження заробітної плати з 12 січня 2015 р., суд зазначає наступне.

Вирішення питань щодо надання відпустки позивачу належить до виключної компетенції відповідача та не належить до компетенції адміністративного суду, а відтак суд не повноважний перебирати функції іншого суб'єкта владних повноважень в реалізації трудових функцій і вирішенні питань щодо проходження публічної служби.

У відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013р. №21-87а13, а згідно з статтею 244-2 КАС України суд зобов'язаний привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

За приписами частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог до відповідача щодо зобов'язання надати відпустки з 12.01.2015 р. слід відмовити.

Разом з тим, суд вважає за необхідне, зобов'язати відповідача розглянути рапорт позивача від 12.01.2015 р. та прийняти рішення щодо надання відпустки без збереження заробітної плати.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до частини 2 статті 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Оскільки є відмова відповідача у наданні відпустки, а бездіяльність щодо ненадання відпустки визнана судом протиправною, тому відповідач зобов'язаний переглянути рапорт, поданий позивачем та прийняти відповідний наказ, який повинен бути прийнятий з урахуванням висновків даної постанови суду.

Враховуючи вищеописане, суд дійшов висновку, що належним захистом порушеного права позивача є зобов'язання відповідача розглянути рапорт про надання відпустки від 12.01.2015 р., оскільки саме по собі судове рішення про визнання протиправною бездіяльність відповідача не відновлює порушеного права позивача на прийняття останнім вмотивованого рішення щодо надання відпустки без збереження заробітної плати.

При цьому, суд зазначає, що при прийнятті в подальшому відповідачем рішення, останній не вправі відмовляти позивачу у наданні відпустки з тих самих підстав, за яких судом визнана протиправною бездіяльність відповідача.

Отже, підсумовуючи вищеописане, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 3 статті 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Водночас, згідно Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за подачу данного позову, а тому помилково сплачений судовий збір у розмірі 73,08 грн. (квитанція № 0.0.346214028.1 від 09.02.2015 р., а.с.2) підлягає поверненню з Державного бюджету.

Керуючись ст. ст. 2,17, 94, 158 - 163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області про визнаття протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області у ненаданні відпустки без збереження заробітної плати ОСОБА_1.

Зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області розглянути рапорт ОСОБА_1 від 12.01.2015 р. про надання відпустки без збереження заробітної плати та вирішити питання про її надання.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 73 (сімдесят три) гривні 08 копійок.

Постанова суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови суду, апеляційної скарги через Кіровоградській окружний адміністративний суд, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 23.02.2015 р.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. Нагібіна