Справа № 759/15639/14-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

26 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак Н.П.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м.Києва на постанову Святошинського районного суду м.Києва від 02 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м.Києва про визнання рішення неправомірними, зобов'язання призначити пенсію як науковому працівнику, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року, позивач звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м.Києва про визнання рішення неправомірними, зобов'язання призначити пенсію як науковому працівнику. Свої позовні вимоги мотивував тим, що має право на перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України «Про наукову і науково - технічну діяльність».

Постановою Святошинського районного суду м.Києва від 02 грудня 2014 року позов задоволено повністю.

Визнано неправомірними дії Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо виплати ОСОБА_3 разової грошової допомоги до 5 травня, за 2014 рік у розмірі меншому ніж передбачено статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві та отримує пенсію згідно з Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Позивачем 15.07.1998 року була подана заява про призначення пенсії за віком як працюючого пенсіонера.

Заявою від 24.10.2007 року позивач звертався до відповідача про надання додаткових коштів як дитині війни.

Згідно заяви від 26.01.2008 року позивач до відповідача подав заяву про перерахунок пенсії.

Позивачем 13.01.2010 року повторно подано заяву про перерахунок пенсії.

29.03.2010 року позивачем подано до відповідача заяву про переведення з одного виду пенсії на інший.

Позивача 01.08.2014 року було переведено в категорію непрацюючих пенсіонерів.

У серпні 2014 року позивач просив перевести на пенсію за віком відповідно до ЗУ "Про наукову та науково-технічну діяльність».

Відповідачем 29.08.2014 року за №1491/7-П було надано відповідь про недоцільність проведення перерахунку пенсії, оскільки такий перерахунок призведе до зменшення розміру призначеної пенсії.

Згідно відповіді відповідачем на імя позивача 17.10.2014 року за №553/08/Т-485 було розяснено, що розмір пенсії було обчислено із заробітної плати за період з 01.07.2000 року по 30.11.2012 року.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам необхідно зазначити наступне.

Згідно із статтею 24 Закону №1977-ХІІ пенсії науковим (науково-педагогічним) працівникам призначаються в розмірі 80 відсотків від сум заробітної плати наукового (науково-педагогічного) працівника, яка визначається відповідно до статті 23 цього Закону та частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та на яку відповідно до законодавства нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування (внески).

Для обчислення заробітку під час призначення пенсії науковому (науково-педагогічному) працівнику застосовується середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, у тому числі в сільському господарстві, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, у тому числі в сільському господарстві, визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії встановлено статтею 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09 липня 2003 року.

Зокрема, згідно частини 2 статті 40 Закону №1058-ІУ заробітна плата для обчислення пенсії розраховується за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: - Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії; - Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + КзЗ + ... + Кзп); - К - кількість місяців страхового стажу, за які розраховано коефіцієнти заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Виходячи з буквального тлумачення частини другої статті 40 Закону №1058-ІУ, при призначенні пенсії береться середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії.

Тобто, у даній правовій ситуації при призначенні пенсії УПФ мало застосувати відповідний показник за 2013 рік.

Відповідно до статті Закону №1058-ІУ, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно частини 3 статті 45 Закону №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за баяйшням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Отже, в супереч вказаним нормам, при переведенні позивача з одного виду пенсії на інший УПФ неправомірно застосовано показник середньої заробітної плати за 2009 рік. За наведених обставин, суд вважає, що при призначенні позивачу наукової пенсії за Законом №1977-ХІІ у 2013 році, відповідач повинен був застосувати середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузі економіки України, за 2011-2013 роки.

Згідно зі статтею 10 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є особою, який має право на призначення пенсії, як науковому працівнику, що підтверджується довідками ДП «Антонов» та перебуває на обліку у відповідача, де отримує пенсію за віком.

Отже, з огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин по справі та вимог законодавства, не довів правомірність своїх дій.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м.Києва - залишити без задоволення, а постанову Святошинського районного суду м.Києва від 02 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 03 березня 2015 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено - 26 лютого 2015 року.

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.