Справа № 815/794/15
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/794/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Катаєвої Е.В.,

секретаря Швець В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області Чернавської Інни Василівни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області (далі Реєстраційна служба), Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області Чернавської Інни Василівни (далі Державний реєстратор Чернавська І.В.), в якому позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Чернавської І.В. №18320423 від 25.12.2014 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень;

- зобов'язати Реєстраційну службу повторно розглянути її заяву від 11.12.2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та здійснити реєстрацію її права власності на квартиру АДРЕСА_1;

- зобов'язати Реєстраційну службу видати їй свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_1;

- стягнути з державного реєстратора Чернавської І.В. на її користь моральну шкоду у розмірі 7 000 гривень.

Позивач зазначила, що вона згідно договору від 03.12.2013 року з ТОВ «ФК «Талінофф» інвестувала об'єкт будівництва - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Договором від 20.10.2014 року ТОВ «ФК «Талінофф» відступило їй права на об'єкт інвестування. Згідно акту від 23.10.2014 року відокремленим підрозділом «БУ №463 ТОВ «Чорноморгідробуд», якій виступив забудовником об'єкту будівництва - реконструкція гуртожитку №2 для розміщення житла квартирного типу з надбудовою двох поверхів та мансардного поверху по АДРЕСА_1, на виконання умов договору від 03.12.2013 року, їй передана у власність квартира №27, загальною площею 58,30 кв. м, на четвертому поверсі за адресою: АДРЕСА_1. Також забудовник надав пакет документів, необхідних для реєстрації права власності на квартиру.

11.12.2014 року вона звернулась до Реєстраційної служби з заявою про державну реєстрацію її права власності на квартиру.

Проте, рішенням № 18320423 від 25.12.2014 року Державний реєстратор прав на нерухоме майно Чернавська І.В. відмовив їй у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позивач вважає вказане рішення протиправним, виданими з порушенням положень діючого законодавства та таким, що порушує її законні права та інтереси, а тому таким, що підлягає скасуванню.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що підставою для відмови в реєстрації права власності згідно рішення Державного реєстратора є те, що нібито документи, подані для проведення державної реєстрації прав, не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме то, що згідно наданого договору оренди землі від 16.09.2005 року земельна ділянка, на якій розташований об'єкт, надана для експлуатації та обслуговування будівель гуртожитків, що суперечить п. 8.1 даного договору(заборона на зміну цільового призначення без узгодженої за встановленим порядком проектної документації). Відповідно до зазначеного договору дозволяється лише експлуатація та обслуговування гуртожитку, а не проведення його реконструкції. Але при цьому Державний реєстратор знехтувала п. 5.2 договору оренди землі від 16.09.2005 року, яким встановлено, що категорія земель за основним цільовим призначенням - землі житлової та громадської забудови. Тобто і після реконструкції гуртожитку цільове призначення землі земельної ділянки не змінилось.

Крім того, Державний реєстратор не врахував, що реєстрації підлягає саме квартира №27, а не в загалі вся будівля по АДРЕСА_1. Позивач зазначила, що отримуючи квартиру вона не зобов'язана орендувати земельну ділянку під будівлею, в якій знаходиться квартира. В зазначеному договорі оренди вона не є стороною, та не має жодного відношення до його укладання. Зазначений договір оренди не є документом, якій посвідчує заявлене до реєстрації право власності.

Рішення Державного реєстратора винесено в порушення вимог законодавства, а саме Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статтею 24 якого встановлений вичерпний перелік підстав для відмови в здійсненні реєстрації прав, та відмова з підстав, яка відсутня в переліку є неправомірною, про що зазначав Вищій адміністративний суд України у своїх рішеннях по справам №К/800/41306, №К/800/24545/14 від 06.11.2014 року.

Позивач вважає, що поновлення її порушених прав повинно відбутися шляхом здійснення реєстрації прав власності та видачі свідоцтва про реєстрацію прав власності, витягу з Державного реєстру.

Обґрунтовуючи вимоги щодо стягнення моральної шкоди позивач зазначила, що вона є одинокою матір'ю, у зв'язку з відмовою їй в реєстрації права власності знаходиться у стресовому стані, погано себе почуває, не може користуватися квартирою, у зв'язку з чим просить з державного реєстратора 7000грн.моральної шкоди.

У судовому засіданні представник позивача посилаючись на обставини викладені у позовній заяві підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити та зазначив, що доказом моральної шкоди завданої позивачці є саме рішення державного реєстратора. Представник позивача не заперечував, що разом з рішенням про відмову в державній реєстрації права на нерухомий об'єкт позивачу були повернути всі оригінали документів.

Представник відповідача Реєстраційної служби позовні вимоги не визнав, вважав рішення державного реєстратора обґрунтованим, оскільки виходячи з положень п. 20. Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою КМУ № 868 від 17.10.2013 року, у разі проведення державної реєстрації прав на житловий будинок, будівлю або споруду одночасно з державною реєстрацією прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, державний реєстратор приймає одне рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації щодо таких об'єктів. Надані документі щодо земельної ділянки мали суперечливості, які висвітлені в рішенні державного реєстратора.

Представник Реєстраційної служби вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про зобов'язання реєстраційну службу вчинити певні дії здійснити, а саме здійснити реєстрацію права власності позивача на квартиру, видати свідоцтво про право власності, оскільки аналіз Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави стверджувати, що державна реєстрація є дискреційним повноваженням державного реєстратора, а вчиненню реєстраційної дії передують етапи перевірки поданих документів та отримання відповідей на запити від інших повноважних органів. Крім того, представник зазначив, що суд не може підміняти собою суб'єкта владних повноважень щодо реалізації ним власних повноважень. Така позиція суду щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, повністю узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму № 13 від 24.10.2008 року, згідно якої, суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення,яке визнається протиправним, інше рішення,яке б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень та позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти орган влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Відповідач державний реєстратор Реєстраційної служби Чернавська І.В. в судове засідання не з'явилась, була повідомлена про день, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомила. Суд визнав її неявку до суду неповажною та вважав за можливе розглянути справу за її відсутність.

Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №268 від 21.06.2012 року затверджений договір пайової участі замовників у розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси між виконавчим комітетом Одеської міської ради та ТДВ «Чорноморгідробуд» при реконструкції гуртожитку №2 під житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 (а.с.34).

15.05.2013 року між TOB «ФК «Талінофф» та Відокремленим підрозділом «Будівельне управління № 463 ТДВ «Чорноморгідробуд» в м. Одесі» був укладений договір № 10 про фінансування об'єкту будівництва з залученням коштів наданих в управління Фонду фінансування будівництва, предметом якого відповідно до п. 2.2. є врегулювання цивільно - правових відносин сторін, пов'язаних з реконструкцією гуртожитку № 2 для розміщення житла квартирного типу з надбудовою двох поверхів та мансардного поверху по АДРЕСА_1 введенням його в експлуатацію та передачею Довірителям об'єктів інвестування в об'єкті будівництва (а.с.16-19).

03.12.2013 року між позивачкою та TOB «ФК «Талінофф» укладений договір № 20/12 про участь у Фонді фінансування будівництва, згідно за ОСОБА_1 закріплено об'єкт інвестування - кв.27, 4 поверх, загальною площею 58,01 кв.м. (а.с.20-26)

06.10.2014 року замовник будівництва - ТДВ «Чорноморгідробуд» зареєстрував декларацію про готовність об'єкта до експлуатації - реконструкція гуртожитку №2 для розміщення житла квартирного типу з надбудовою двох поверхів та мансардного поверху по АДРЕСА_1 (а.с.35-37).

Актом від 23.10.2014 року на виконання умов договору № 20/12 від 03.12.2013 року забудовник ТДВ «Чорноморгідробуд» передав, а довіритель ОСОБА_1 прийняв у власність №27, загальною площею 58,30 кв. м, на четвертому поверсі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.41)

24.10.2014 року за замовленням позивача виготовлений технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.46-47).

11.12.2014 року позивач звернулась до реєстраційної служби з заявою про реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) з наданням всіх документів, які підтверджують виникнення її права власності на квартиру (а.с.54).

Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 18320423 від 25.12.2014 року Державний реєстратор прав на нерухоме майно Чернавська І.В. відмовила позивачу у державні реєстрації права власності, форма власності: приватна квартира, що розташована АДРЕСА_1, за суб'єктом ОСОБА_1

Згідно рішення № 18320423 від 25.12.2014 року Державний реєстратор Чернавська І.В., розглянувши заяву та документи, подані для проведення державної реєстрації прав, встановив подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Заявником заявлене право на реєстрацію квартири АДРЕСА_1, однак відповідно до наданого договору оренди землі від 16.09.2005 року земельна ділянка, на якій розташований об'єкт, надана експлуатації та обслуговування будівель гуртожитків, що суперечить п. 8.1 даного договору (заборона на зміну цільового призначення без узгодженої за встановленим порядком проектної документації). Відповідно до зазначеного договору дозволяється лише експлуатація та обслуговування гуртожитку, а не проведення його реконструкції (а.с.40).

Суд вважає, що зазначене рішення Державного реєстратора Чернавської І.В про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 18320423 від 25.12.2014 року є протиправним та підлягає скасуванню. При цьому суд виходить з наступного.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визначає Закон України від 01.07.2004 року №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон України №1952-ІV), Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою КМУ № 1141 від 26.10.2011 року відповідно до ч.3 ст.11 Закону України №1952-ІV (далі Порядок № 1141), Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою КМУ № 868 від 17.10.2013 року відповідно до ст.15 Закону України №1952-ІV (далі Порядок № 868).

Статтею 2 Закону України №1952-ІV встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з ч.1,2 ст.3 Закону («Засади державної реєстрації прав») державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Статтею 8 Закону України №1952-ІV визначені повноваження органу державної реєстрації, якій: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; забезпечує ведення Державного реєстру прав; надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Статтею 9 Закону визначені повноваження державного реєстратора, якій відповідно до ч.4 цієї статті самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Державний реєстратор, крім іншого, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Згідно п.15 Порядку № 868 під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);2) повноважень заявника;3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Судом встановлено, що позивачем надані до реєстраційної служби разом з завою всі документи щодо виконання умов договору інвестування, с яким пов'язано виникнення права власності на квартиру АДРЕСА_1. В рішенні державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 18320423 від 25.12.2014 року відсутні будь-яки обґрунтування щодо відсутності виникнення у ОСОБА_1 права власності на зазначену квартиру.

Оскаржуєме рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 18320423 від 25.12.2014 року державний реєстратор обґрунтовує лише тим, що відповідно до наданого договору оренди землі від 16.09.2005 року земельна ділянка, на якій розташований об'єкт, надана експлуатації та обслуговування будівель гуртожитків, що суперечить п. 8.1 даного договору (заборона на зміну цільового призначення без узгодженої за встановленим порядком проектної документації). Відповідно до зазначеного договору дозволяється лише експлуатація та обслуговування гуртожитку, а не проведення його реконструкції.

Суд вважає, що наведені в рішенні №18320423 від 25.12.2014 року державним реєстратором доводи щодо відмови в реєстрації права власності на квартиру згідно наданих позивачем документів у державній реєстрації прав та їх обтяжень не ґрунтується на вимогах законодавства.

Пунктом 4 Порядку №868 визначено, що у разі коли законодавством встановлено вимогу щодо прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація права власності на нього проводиться після прийняття такого об'єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Державна реєстрація права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини проводиться незалежно від того, чи зареєстроване право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Державна реєстрація права власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення проводиться незалежно від того, чи зареєстроване право власності на житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, в яких вони розташовані.

При таких обставинах є обґрунтованими доводи позивача про неврахування Державним реєстратором того, що реєстрації підлягає саме квартира №27, а не в загалі вся будівля по АДРЕСА_1, та отримуючи у власність квартиру вона не зобов'язана орендувати земельну ділянку під будівлею, в якій знаходиться квартира. Також правомірним є твердження позивача, що в зазначеному договорі оренди вона не є стороною, та не має жодного відношення до його укладання, договір оренди не є документом, якій посвідчує заявлене нею до реєстрації право власності на квартиру.

Закон України №1952-ІV та Порядок №868 вимагає наявність відповідних документів щодо земельної ділянки лише у випадку реєстрації права власності на індивідуальний житловий, садибний будинок, а також у разі коли право власності на житловий будинок, будівлю або споруду набувається одночасно з набуттям у відповідної заінтересованої особи речових прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Таким чином, відсутня підстава для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень передбачена п.4 ч.1 ст.24 Закону України №1952-ІV щодо подання документів, які не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, з мотивів наведених в оскаржуємому рішенні.

Перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень визначений ч.1 ст.24 Закону України №1952-ІV та є вичерпним. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом заборонена.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами не доведено правомірність № 18320423 від 25.12.2014 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, а тому позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування зазначеного рішення підлягають задоволенню.

Відповідно підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про зобов'язання Реєстраційної служби повторно розглянути її заяву від 11.12.2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1, оскільки є належним способом захисту порушеного права позивача.

При цьому не підлягають задоволенню вимоги позивача про зобов'язання Реєстраційної служби здійснити реєстрацію її права власності на квартиру АДРЕСА_1, оскільки це рішення є компетенцією Державного реєстратора, яке він приймає за результатами розгляду наданої заяви та наданих до неї документів. В цієї частині суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідача що державна реєстрація є дискреційним повноваженням державного реєстратора.

Крім того, відповідно ж до п.29 Порядку №868 орган державної реєстрації прав не пізніше наступного робочого дня з моменту прийняття рішення про відмову в державній реєстрації прав видає особисто заявникові або надсилає поштою з описом вкладення таке рішення разом з документами, що подавалися заявником для проведення державної реєстрації прав. Таким чином, у державного реєстратора відсутні оригінали документів, на підставі яких повинно прийматись рішення.

Також не підлягає задоволенню вимога позивача про зобов'язання Реєстраційної служби видати їй свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_1, оскільки ці дії державного реєстратора є похідними від рішення про реєстрацію права власності на квартиру.

Також суд вважає, що позивачем не доведено нанесення їй моральної шкоди у розмірі 7000грн. Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що вона орендує житло, несе додаткові витрати, оскільки це стосується матеріальних витрат. Також суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що вона не може проживати в квартирі, робити ремонт, оскільки позивачці квартира передана та нею прийнята у власність згідно акту від 23.10.2014 року та з цього часу вона мала право нею користуватися незалежно від реєстрації права власності на неї.

Статтею 86 КАС України визначено, що, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Державного реєстратора Чернавської І.В. №18320423 від 25.12.2014 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень та зобов'язання Реєстраційної служби повторно розглянути заяву позивача від 11.12.2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд вважає необхідним при розподілі судових витрат стягнути з Державного бюджету України судові витрати на користь позивача 40,00грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-164 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області Чернавської Інни Василівни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Одеського міського управління юстиції в Одеській області Чернавської Інни Василівни №18320423 від 25.12.2014 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Зобов'язати Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.12.2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1.

У задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 40грн.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання постанови у порядку ст.160,167,185-187 КАС України.

Суддя Катаєва Е.В.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Одеського міського управління юстиції в Одеській області Чернавської Інни Василівни №18320423 від 25.12.2014 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Зобов'язати Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.12.2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1.

У задоволені решти позовних вимог - відмовити.

05 березня 2015 року