Справа № 152/200/15-а
Суддя: Строгий І. Л.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/200/15-а
Постанова

іменем України

26 лютого 2015 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - Строгого І.Л.,

за участі:

секретаря - Дубчак Л.В.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора відділення ДАІ у Жмеринському районі Вінницької області Якубовича Ігоря Ігоровича про оскарження акту індивідуальної дії - постанови про адміністративне правопорушення,

у с т а н о в и в:

позивач звернувся з зазначеним позовом, якому просить суд скасувати постанову відповідача Серія АБ2 № 063029 від 28.12.2014 року про його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема, тим, що 28.12.2014 року, після 23 години, він знаходився у м. Жмеринка по вул. Толстого в автомобілі марки «Хюндай» на узбіччі дороги. При цьому автомобілем він не керував, а спілкувався з пасажиром і чекав на приїзд родичів. О 23 годині 40 хвилин до автомобіля, у якому перебував позивач, підійшов працівник ДАІ Якубович І.І. та почав вимагати документи на автомобіль і посвідчення водія. На це позивач відповів, що автомобілем він не керував, а лише спілкується з пасажиром і чекає на приїзд знайомих та може надати паспорт.

Проте, відповідач на пояснення позивача не зважав та склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, зазначивши, що 28.12.2014 року о 0 годин 10 хвилин у м. Жмеринка по вул. Л. Толстого ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1 без посвідчення водія відповідної категорії. Після цього, на підставі зазначеного протоколу відповідач виніс постанову в справі про адміністративне правопорушення, якою наклав на позивача штраф у розмірі 425 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на ті самі обставини, що і в позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з'явився двічі, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не подав.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі не прибуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття, розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Таким чином, керуючись вимогами ст.ст. 128, 172-2 КАС України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутністю відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд, при вирішенні справ керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України.

Частиною 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати всі обставини, що підлягають з'ясуванню при винесенні постанови, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильності вирішення справи.

Судом установлено, що постановою Серія АБ2 № 063029 від 28.12.2014 року відповідач притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, застосувавши до позивача штраф 425 грн.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення АП1 № 655014 від 28.12.2014 року та оскаржуваної постанови, позивач обвинувачувався у тому, що він 28.12.2014 року о 0 годин 10 хвилин у м. Жмеринка по вул. Л. Толстого керував автомобілем НОМЕР_1 без посвідчення водія відповідної категорії.

Проте, на переконання суду, такі висновки відповідача є помилковими, з огляду на таке.

Згідно пункту 1.10. Правил дорожнього руху, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Стоянка це - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов'язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Підпунктом «а» пункту 2.1. Правил дорожнього руху встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

На вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 (підпункт «а» пункту 2.4. Правил дорожнього руху).

Отже, водієм є особа, яка керує транспортним засобом, і саме водій повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, яке водій зобов'язаний пред'явити на вимогу працівника міліції у разі його зупинки.

Разом із тим, із відеозапису, зробленого на відереєстратор, який був встановлений в автомобілі, у якому перебував позивач, вбачається, що відповідач не зупиняв позивача, коли той керував автомобілем. Відповідач під'їхав на службовому автомобілі, коли «Хюндай Елантра», державний номер НОМЕР_2, знаходився на узбіччі дороги на стоянці.

Таким чином, вимога відповідача про надання водійського посвідчення була необґрунтованою, оскільки позивач у той момент не був водієм в розумінні Правил дорожнього руху, а отже не зобов'язаний був мати при собі посвідчення водія та пред'являти його відповідачу.

Водночас, із відереєстратора також вбачається, що позивач пред'являв відповідачу посвідчення водія.

Отже, зазначене вище свідчить про безпідставне складання щодо позивача протоколу та винесення постанови.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотання осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Статтею 70 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частинами 1, 2, 4 та 5 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтю 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльність покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Згідно частини 1 ст. 76 та частини 1 ст. 77 КАС України пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників про відомі їм обставини, що мають значення для справи, оцінюються поряд з іншими доказами у справі.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки відповідачем не надано доказів вчинення позивачем вказаного у постанові правопорушення.

Суд приймає до уваги доводи позивача ОСОБА_1, які ґрунтуються на обставинах, викладених у позовній заяві, оскільки вони нічим не спростовані.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, усе вище викладене є свідченням того, що відповідач прийняв постанову Серія АБ2 № 063029 від 28.12.2014 року в справі про адміністративне правопорушення без дотримання принципів, встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України та у ч. 3 ст. 2 КАС України.

За пунктом 3 ст. 288 КУпАП, постанову посадової особи про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно п. 3 ст. 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги або подання прокурора на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або подання прокурора без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу.

Таким чином, розглядаючи справу про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, суд, зокрема, має право скасувати постанову і закрити справу.

Отже, оскільки встановлено, що позивач не вчиняв правопорушення, у якому його обвинувачували, то з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне позов задовольнити, скасувавши оскаржувану постанову, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Керуючись статтями 2, 11, 69-72, 76, 79, 86, 99, 158-163, 167 КАС України; ст.ст. 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

п о с т а н о в и в:

адміністративний позов задовольнити.

Постанову Інспектора ДПС ВДАІ Жмеринського району прапорщика міліції Якубовича Ігоря Ігоровича Серія АБ2 № 063029 від 28.12.2014 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати і закрити провадження у справі.

Відповідно до ст. 171-2 КАС України, постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 27.02.2015 року.

Суддя І.Л.Строгий