Справа № 821/633/15-а
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 р. м. ХерсонСправа № 821/633/15-а

Суддя Херсонського окружного адміністративного суду Пекний А.С., перевіривши виконання вимог статей 104, 105, 106 КАС України за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Херсонської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області (№61), третя особа: Управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань в Херсонській області про визнання дій неправомірними та скасування рішень про накладення стягнень,

встановив:

Адвокатом ОСОБА_1, який є представником засудженого ОСОБА_2, подано до Херсонського окружного адміністративного суду позов до Херсонської виправної колонії №61, третя особа - Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Херсонській області, в якому ставиться питання про визнання неправомірними дій адміністрації Херсонської виправної колонії №61 щодо накладення на засудженого ОСОБА_2 заходів стягнення в період з 03.05.2013р. по 12.02.2015р. та скасування рішень про накладення цих дисциплінарних стягнень.

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що представник засудженого ОСОБА_2 просить визнати неправомірними дії адміністрації Херсонської виправної колонії №61 щодо накладення в період з 03.05.2013р. по 12.02.2015р. на засудженого ОСОБА_2 передбачених Кримінально-виконавчим кодексом України заходів стягнення та скасувати рішення про накладення цих дисциплінарних стягнень.

Відповідно до статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими. Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов'язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Згідно із статтею 3 Кримінально-виконавчого кодексу України, до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України. Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Відповідно до статті 4 Кримінально-виконавчого кодексу України, підставою виконання і відбування покарання, зокрема, є вирок суду, який набрав законної сили, інші рішення суду.

Питання щодо застосування до осіб, позбавлених волі заходів стягнення регулюються статтею 132 Кримінально-виконавчого кодексу України, в тому числі нею визначені заходи стягнення, які застосовуються до засуджених за порушення встановленого порядку відбування покарання.

Порядок застосування заходів стягнення до осіб, позбавлених волі визначений ст.134 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Відповідно до ч. 13 статті 134 Кримінально виконавчого-кодексу України, засуджений може оскаржити накладене на нього стягнення, однак подання скарги не зупиняє виконання стягнення. Посадова особа, яка наклала стягнення, за наявності для того підстав може його скасувати або замінити іншим, більш м'яким стягненням. Вища посадова особа може скасувати стягнення в разі, коли посадова особа, яка наклала стягнення, перевищила свої повноваження або стягнення було накладено нею при відсутності порушення з боку засудженого.

Отже, порядок застосування заходів стягнення, що застосовуються до осіб, позбавлених волі, регулюється главою 19 Кримінально-виконавчого кодексу України. Цією главою передбачено право засудженого оскаржити накладене на нього стягнення. Однак посадові особи, яким надано право застосовувати заходи стягнення, передбачені статтями 130-132 цього Кодексу, виконують не владні управлінські, а процесуальні функції і спори, що виникли між сторонами по даній справі та пов'язані з реалізацією таких повноважень, не належать до юрисдикції адміністративних судів та повинні розглядатися у межах кримінального, а не адміністративного судочинства.

Вказана позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду від 14.02.2014р. у справі № К/9991/12945/11.

Крім того, з метою однакового застосування норм Конституції України та законів у судовій практиці на основі її узагальнення та аналізу судової статистики Листом Вищого адміністративного суду України № 1619/10/13-09 надано рекомендаційні роз'яснення, у тому числі: з питання "за правилами якого виду судочинства (адміністративного чи кримінально - процесуального) необхідно розглядати справи за скаргами засуджених до позбавлення волі про оскарження дій чи бездіяльності посадових осіб слідчих ізоляторів та колоній".

Згідно вказаного листа розв'язання зазначених питань належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Слід також зазначити, що відповідно до ч.5 ст.534 Кримінально-процесуального кодексу України, процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособове, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Крім того, за додержанням законів при виконанні кримінальних покарань в органах і установах виконання покарань здійснюється прокурорський нагляд Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, суд приходить до висновку, що фактично спір виник з правовідносин, які регулюються Кримінально-виконавчим кодексом України. Оскаржувані заходи стягнення накладаються на засуджених за відповідні порушення дисципліни, трудового розпорядку та стосуються порядку і умов перебування засуджених в місцях відбування покарань, в зв'язку з чим скасування та визнання протиправними таких заходів стягнення до компетенції адміністративних судів не відноситься.

Виходячи з правового аналізу вищенаведених норм чинного законодавства України, суд вважає, що розв'язання зазначених питань стосується виконання вироку суду та, відповідно до статей 534-539 Кримінального процесуального кодексу України, є однією із стадій кримінального процесу, у зв'язку з чим їх належить вирішувати в порядку кримінального судочинства, що виключає можливість їх розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження у адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що дана справа не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції, яке наведене у статті 3 КАС України, а отже компетенція адміністративних судів, встановлена статтею 17 КАС України, на цей спір не поширюється.

Згідно частини 6 статті 109 КАС України, у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Такий спір належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Керуючись ч.1 ст.109 КАС України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Херсонської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області (№61), третя особа: Управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань в Херсонській області про визнання дій неправомірними та скасування рішень про накладення стягнень.

Роз'яснити позивачеві, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку кримінального судочинства.

Повернути ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп., згідно квитанції №72 від 19.02.2015 р..

Позовну заяву разом із усіма доданими до неї документами повернути позивачу.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Херсонський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня її проголошення.

Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи..

Суддя Пекний А.С.

кат. 14