Справа № 802/4105/14-а
Суддя: Жернаков Михайло Володимирович
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 лютого 2015 р. Справа № 802/4105/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Жернакова М. В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука В. В.

представника позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: відділу Держземагентства у Немирівському районі Вінницької області

про: визнавання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) з адміністративним позовом до відділу Держземагентства у Немирівському районі Вінницької області (відповідач), в якому просить суд визнати бездіяльність відповідача протиправною, зобов'язати відділ Держземагентства у Немирівському районі Вінницької області в особі начальника відділу Євпака А. М. вчинити певні дії: погодити проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач відмовив у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаража з надуманих мотивів.

16.12.2014 від представника відповідача на адресу суду надійшли письмові заперечення. У поданих запереченнях, зазначено, зокрема, про невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів (земельної ділянки знаходиться в межах охоронної зони ЛЕП 10 кВ та в межах охоронної зони водопроводу) та відсутність правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомого майна. За таких обставин, як зазначає відповідач, проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 не може бути погоджений.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просив суд задовольнити позовні вимоги повністю

Представник відповідача в судове засідання не прибув, натомість надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд установив такі фактичні обставини.

У 2008 році позивач самочинно збудувала гараж площею 14,0 кв. м. на земельній ділянці, яка належить на праві власності Немирівській міській раді.

Рішенням № 570 від 25.04.2013 Немирівська міська рада надала ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0100 га під уже збудований гараж по АДРЕСА_1

Про визнання права власності на самовільно побудований гараж, ОСОБА_2 звернулася до суду. Ухвалою від 30.09.2013 Немирівський районний суд зупинив провадження у справі за позовом прокурора Немирівського району в інтересах Немирівської міської ради до ОСОБА_2 про знесення самочинно збудованого гаража та зустрічним позовом ОСОБА_2 до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 "Мир" до виготовлення технічної документації щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 під уже збудований гараж в адміністративному порядку послідуючого звернення до компетентного державного органу про прийняття гаража до експлуатації і отримання відповідного висновку.

За замовленням позивача приватне підприємство "Земельно-кадастрове бюро" розробило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Розроблений проект відведення земельної ділянки відповідно до вимог був наданий на погодження до відділу Держземагентства у Немирівському районі Вінницької області.

За наслідками розгляду проекту відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаража, яка розташована в АДРЕСА_1 відділ Держземагентства у Немирівському районі Вінницької області.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо непогодження проекту землеустрою з відведення земельної ділянки протиправною, з метою захисту порушеного права, позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив з такого.

Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності закріплені в ст. 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Згідно з пунктом "в" частини 3 статті 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок здійснення безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Відповідно до ч. 6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з ч. 7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Суд зазначає, що позивач дотримала вказані положення Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 186-1 ЗК України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Представник позивача у судовому засіданні стверджував, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність був переданий відповідачу на погодження ще в квітні 2014 року. Як зазначив представник позивача, у період з квітня до жовтня 2014 відповідач не вчиняв жодних дій щодо надання висновків за вказаним проектом землеустрою. Відтак, на переконання представника позивача, така бездіяльність відповідача є протиправною. Однак на підтвердження вказаних обставин представник позивача жодних доказів не надав.

Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві згідно з положеннями ст. 69 КАС України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 4 ст. 70 КАС України визначає, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Бездіяльність - це пасивна поведінка, тобто не вчинення дій, які особа повинна була і могла вчинити.

Відтак, на підтвердження бездіяльності відповідача - не вчинення дій щодо надання висновків за проектом землеустрою, які відповідач повинен був і міг вчинити у період з квітня до жовтня 2014 позивач мав би надати відповідні докази.

Визначаючись щодо цієї позовної вимоги суд враховував, що відмова відділу Держземагентства у Немирівському районі Вінницької області, викладена в листі від 27.10.2014, прийнята за результатами розгляду заяви від 16.10.2014.

З огляду на викладене, вимоги позивача в частині визнання бездіяльності відповідача протиправною суд визнає необґрунтованими, у зв'язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Визначаючись щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача погодити проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража, суд виходив з такого.

Завданням адміністративного судочинства згідно з положеннями частини 1 статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Повноваження відповідача щодо прийняття відповідних рішень, в тому числі про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за своєю правовою природою є дискреційним.

Водночас, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, на думку суду, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

За відсутності правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомості (гараж), як того вимагає ст. 50 Закону України "Про землеустрій", будь-який інший порядок погодження проекту землеустрою не передбачений. Таким чином, враховуючи принцип законності, яким відповідно до статті 19 Конституції України керуються органи державної влади та місцевого самоврядування, відповідач не міг здійснювати свої повноваження не у спосіб, передбачений законом, та погодити поданий позивачем проект землеустрою.

Відсутність висновку відділу Держземагентства у Немирівському районі Вінницької області про погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 перешкоджає позивачу реалізації його права на отримання земельної ділянки у власність в порядку, передбаченому законом. Суд зауважує, що особа не може нести відповідальність за недосконалість законодавчих процедур. Не може бути підставою фактичного позбавлення особи права власності на земельну ділянку відсутність законних процедур, які б дозволяли погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за відсутності правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомості, побудований на такій земельній ділянці.

Додатково суд зауважує, що в матеріалах справи наявні докази, які свідчать про погодження проекту землеустрою з Немирівськими електричними мережами та Немирівським комбінатом комунальних підприємств, тобто розташування земельної ділянки, на якій самочинно збудований гараж, відповідає критеріям, необхідним для погодження проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки у власність.

За цих обставин, а також враховуючи те, що позивач позбавлений можливості отримати право власності не нерухоме майно в інший спосіб, для досягнення мети правосуддя - забезпечення ефективного поновлення порушеного права позивача суд вважає за можливе зобов'язати відповідача - відділ Держземагентства у Немирівському районі Вінницької області погодити проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, приймаючи таке рішення, суд керується нормами п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України, відповідно до яких у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

З огляду на викладене адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат у справі, суд виходив з такого.

Правила розподілу судових витрат визначені статтею 94 КАС України. Відповідно до частини третьої зазначеної статті якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 73,08 грн., що підтверджується квитанцією від 26.11.2014 № 47.

Зважаючи на те, що позов задоволено частково, за правилами пункту 3 частини 1 статті 94 КАС України з Державного бюджету України на користь позивача необхідно присудити судові витрати у сумі 36,54 грн.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов'язати відповідача - відділ Держземагентства у Немирівському районі Вінницької області погодити проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача - ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 36,54 грн.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жернаков Михайло Володимирович