Справа № 7206/10/2070
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

24 лютого 2015 р. справа №2а-7206/10/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Біленського О.О.

при секретарі судового засідання Рябченко Є.А.

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - Дитиненко Ю.А., Агєєва Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі міста Харкова (далі - ДПІ у Київському районі міста Харкова) про скасування податкових повідомлень-рішень від 17 грудня 2009 року №/0 та №/0, від 12 січня 2010 року № /1 та №/1, від 23 березня 2010 року № /2 та № /2, від 30 квітня 2010 року № /3 та № /3.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.10.2014 року по справі №К/9991/16341/11 касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 було задоволено, Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2010 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2011 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

10.12.2014 року в провадження судді Харківського окружного адміністративного суду надійшла вказана адміністративна справа та 11.12.2014 року була прийнята до розгляду.

Протокольною ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2015 року було замінено відповідача у справі на належного, а саме - Державну податкову інспекцію у Київському районі міста Харкова на її правонаступника - Державну податкову інспекцію у Київському районі м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що висновки ДПІ у Київському районі м.Харкова, викладені в акті перевірки від 14.12.2009 року №8059/17-218/НОМЕР_1, зроблені на підставі помилкового висвітлення фактичних обставин, зокрема необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення. Посилаючись на положення законодавства, позивач вважає, що відповідачем були прийняті незаконні податкові повідомлення-рішення, що є підставою для їх скасування. Також позивач зазначив, що правомірно сформував витрати та податковий кредит, що підтверджується належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити на підставі викладених у позові фактів.

Представник відповідача у запереченнях на адміністративний позов та у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що фахівцями ДПІ у Київському районі м.Харкова було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2007 року по 30.06.2009 року, за результатами якої складено акт від 14.12.2009 року №8059/17-218/НОМЕР_1 в якому зафіксовані порушення: п.п.7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 року №168/97-ВР та ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" №13-92 від 26.12.1992 року. З огляду на вищезазначене, представник відповідача вважає, що позивачу було правомірно нараховано податкові зобов'язання та застосовано штрафні (фінансові) санкції.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

З наявних матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрований виконавчим комітетом Київської районної ради м. Харкова 22.11.2001 року, про що видане свідоцтво про державну реєстрацію №04058841Ф0060435. На податковому обліку в ДПІ у Київському районі м. Харкова позивач перебуває з 29.11.2001 року за №2251, є платником податку на додану вартість (свідоцтво платника ПДВ №81503993 від 12.12.2001 року). Підприємницьку діяльність ОСОБА_4 здійснював у перевіряємий період за загальною системою оподаткування. Види діяльності згідно з реєстраційними документами є: послуги по передачі даних, інформаційні послуги, Web-дизайн (створення html сторінок), торгово - закупівельна діяльність.

На підставі ч.1 ст.11-1 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", відповідно до направлення від 24 листопада 2009 року №1359, виданого ДПІ в Київському районі м.Харкова та плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання, фахівцями ДПІ у Київському районі м.Харкова з 24.11.2009 року по 09.12.2009 року була проведена документальна планова перевірка фінансово - господарської діяльності з питань дотримання ФОП ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2007 року по 30.06.2009 року.

За результатами перевірки складено акт від 14.12.2009 року №8059/17-218/НОМЕР_1 «Про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 за період з 01.01.2007 року по 30.06.2009 року», відповідно до якого встановлено наступні порушення: підпунктів 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", що призвело до заниження податку на додану вартість у сумі 6125,00 грн., у тому числі: за 1 квартал 2007 року у сумі 756,00 грн., за 2 квартал 2007 року у сумі 762,00 грн., за 3 квартал 2007 року у сумі 667,00 грн., за 4 квартал 2007 року у сумі 1 948,00 грн., за 1 квартал 2008 року у сумі 195,00 грн., за 2 квартал 2008 року у сумі 553,00 грн., за 3 квартал 2008 року у сумі 418,00 грн., за 4 квартал 2008 року у сумі 140,00 грн., за 1 квартал 2009 року у сумі 61,00 грн., за 2 квартал 2009 року у сумі 625,00 грн., в результаті підприємцю було зменшено від'ємне значення рядка 26 декларації про податок на додану вартість на суму 3584,00 грн. та донараховано за результатом перевірки податкове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 2016,00 грн.; статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок громадян", які полягали у заниженні чистого доходу за 2007 рік на суму 9769,84 грн., за 2008 рік на суму 3992,57 грн., внаслідок чого підприємцю донараховано податок з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності у сумі 2064,36 грн..

З акту перевірки вбачається, що підприємцем у книзі обліку доходів та витрат за формою №10 включалися сумарно витрати як з урахування податку на додану вартість, так і без урахування податку, що призвело до необґрунтованого включення до складу витрат таких сум: у 2007 році - 1343,33 грн., у 2008 році - 1039,98 грн., у 1 та 2 кварталах 2009 року - 1067,84 грн.: підприємцем у книзі обліку доходів та витрат за формою №10 у зв'язку з арифметичною помилкою у 3 кварталі 2007 року були завищені витрати на суму 980,99 грн. без податку на додану вартість, а у 1 кварталі 2008 року були занижені витрати на суму 550,00 грн. без податку на додану вартість; позивачем до перевірки не були надані документи, які підтверджують витрати за 2007 рік у сумі 1738,50 грн. без податку на додану вартість, за 2008 рік у сумі 247,22 грн. без податку на додану вартість, за 1 та 2 квартали 2009 року у сумі 308,33 грн. без податку на додану вартість; позивачем безпідставно були включені витрати, які не відносяться до складу валових витрат виробництва: в 2007 році - на суму 24513,12 грн. без податку на додану вартість, в 2008 році - на суму 9843,33 грн., в 1 та 2 кварталах 2009 року - на суму 6483,33 грн. Вказані порушення, за твердженням податкового органу, призвели до заниження розміру оподатковуваного доходу в загальній сумі 13762,41 грн., внаслідок чого підлягає донарахуванню податок з доходів фізичних осіб у сумі 2064,36 грн.

Крім іншого, у акті перевірки було вказано, що позивачем в охопленому перевіркою періоді завищено податковий кредит на суму 5825,00 грн. внаслідок безпідставного включення суми податку на додану вартість по придбаних товарах, вартість яких не відносить до складу валових витрат, а саме: по придбанню обладнання та комплектуючих, послуг мобільного зв'язку, мобільних телефонів, телефону, цифрового фотоапарату, аксесуарів для ноутбука, стільця, ремонту обладнання; у 2 кварталі 2009 року позивач безпідставно включив до складу податкового кредиту податок на додану вартість, який не підтверджений податковими накладними, на загальну суму 300,00 грн. Вказані порушення, за твердженням податкового органу, призвели до завищення підприємцем податкового кредиту на 6125,00 грн., що призвело до заниження податкових зобов'язань на вказану суму, однак враховуючи наявність задекларованих позивачем сум від'ємного значення податку на додану вартість, залишок від'ємного значення, який включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду в сумі 3584,00 грн. (рядок 26 податкової декларації з ПДВ за 2 квартал 2009 року) підлягає зменшенню, а донарахуванню підлягає сума податку в розмірі 2016,00 грн.

За результатами розгляду поданих позивачем заперечень до акта перевірки та врахування доданих до них первинних документів ДПІ у Київському районі м. Харкова було зазначено про необхідність донарахування податку з доходів фізичних осіб у сумі 1990,40 грн., зменшення від'ємного значення рядка 26 декларації з податку на додану вартість на суму податку на додану вартість 3384,00 грн. та донарахування податку на додану вартість у сумі 1916,00 грн.

За наслідками акту перевірки від 14.12.2009 року №8059/17-218/НОМЕР_1, 17 грудня 2009 року ДПІ у Київському районі м. Харкова на підставі вказаного акту перевірки було прийняте податкове повідомлення-рішення №/0, яким згідно з підпунктом "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 було визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок з доходів фізичних осіб у розмірі 1990,40 грн. - за основним платежем та прийняте податкове повідомлення-рішення №/0, яким згідно з підпунктом "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 було визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість у розмірі 2874,00 грн., у тому числі: 1916,00 грн. - за основним платежем, 958,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Зазначені податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку, проте були залишені без змін з оформленням за результатом розгляду скарг податкових повідомлень-рішень від 12 січня 2010 року № /1 та №/1, від 23 березня 2010 року № /2 та № /2, від 30 квітня 2010 року №/3 та № /3 на аналогічні суми податкових зобов'язань.

Суд зазначає, що порядок оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю на час виникнення спірних відносин регулювався розділом IV Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян".

Відповідно до частини 3 статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Отже, для цілей визначення оподатковуваного доходу фізичної особи від зайняття підприємницькою діяльністю законодавцем передбачено, що до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Додатком № 7 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року № 12 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що оскільки фізична особа - платник податку не є юридичною особою і платником податку на прибуток, не має обов'язку вести бухгалтерській облік, тому формує витрати за переліком статті 5 "Валові витрати" і відповідно до статті 8 "Амортизація" вказаного Закону з деякими особливостями. Положення статті 5 ("Валові витрати") застосовуються в частині підтвердження первинними документами витрачених сум згідно із операціями (які відповідають переліку статті 5), за результатами або за участю яких у податковому періоді (у звітному кварталі) безпосередньо отриманий дохід. Відповідно до статті 8 ("Амортизація") можливо додатково зменшити валовий дохід виключно на суми витрат, які підлягають амортизації і не перевищують розмір амортизаційних відрахувань, нарахованих шляхом застосування норм амортизації до балансової вартості груп основних фондів, лише у випадку ведення бухгалтерського обліку балансової вартості груп основних фондів відповідно з Порядком, який встановлюється Міністерством фінансів України. До податкової декларації за звітний податковий період, включаються тільки прямі валові витрати і суми амортизаційних відрахувань, що відповідають фактичній сумі отриманого в цьому періоді валового доходу в будь-якій формі від визначеного виду діяльності та підтверджені документально. Будь-які суми витрат фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності до моменту одержання доходу від результату такої діяльності є його власним ризиком. Тобто, виключно факт одержання доходу може бути підставою для включення до валових витрат звітного періоду не всіх підряд видатків, а тільки тієї їх частини, яка прямо цьому доходу відповідає.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпункт 5.2.1 пункту 5.2 статті Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до підпункту 5.3.3 пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не включаються до складу валових витрат витрати на сплату податку на прибуток підприємств, податку на нерухомість, а також податків, установлених пунктами 7.8, 10.2 і статтею 13 цього Закону; сплату податку на додану вартість, включеного до ціни товарів (робіт, послуг), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання, сплату податків на доходи фізичних осіб, які відраховуються за рахунок сум виплат таких доходів згідно із законом України про оподаткування доходів фізичних осіб.

Отже, до складу витрат приймаються лише документально підтверджені витрати, безпосередньо пов'язані з одержаним доходом, а також виключно факт одержання доходу може бути підставою для включення до валових витрат звітного періоду не всіх підряд видатків, а тільки тієї їх частини, яка прямо цьому доходу відповідає.

Так, аналіз наведених вище правових норм Додатку № 7 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної ДПІ України від 21 квітня 1993 року №12 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), свідчить про те, що при визначенні сукупного чистого доходу, як об'єкту оподаткування, до розрахунку приймаються фактично отримана у звітному періоді фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності сума валового доходу та фактично витрачена у зв'язку з отриманням цього доходу сума витрат. При цьому, однією з обов'язкових умов врахування витрат приватного підприємця при визначенні оподатковуваного доходу є збільшення економічних вигод платника саме як результат понесення таких витрат.

З наявних матеріалів справи та пояснень сторін, наданих під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що включення позивачем до складу витрат 2007 року, 2008 року та 1, 2 кварталах 2009 року видатків в загальному розмірі 40839,78 грн., а саме придбання мобільних телефонів на суму 1141,25 грн., послуг мобільного зв'язку на суму 544,50 грн., телефону на суму 42,80 грн., цифрового фотоапарату на суму 1028,50 грн., аксесуарів для ноутбука на суму 126,25 грн., комп'ютеру з монітором на суму 3625,00 грн., стільця на суму 212,25 грн., транспортних послуг на суму 291,67 грн., обладнання та комплектуючих на суму 33760,89 грн., ремонту обладнання на суму 66,67 грн. безпосередньо пов'язані з виконанням позивачем підприємницької діяльності, що відповідає зареєстрованим видам господарської діяльності позивача.

Окремо суд зауважує, що в матеріалах справи містяться первинні документи, що підтверджують понесення позивачем витрат на загальну суму 2294,05 грн., у тому числі: за 2007 рік у сумі 1738,50 грн. без податку на додану вартість, за 2008 рік у сумі 247,22 грн. без податку на додану вартість, за 1 та 2 квартали 2009 року у сумі 308,33 грн. без податку на додану вартість по взаємовідносинам з Волощук, Загорським, МКС, УТЛ, Бондаренко, Дробіним, Ковальовим, МОБІ-ДІК, Кудінцем, Пелетминським. Отже, твердження перевіряючих, викладені на аркуші 12 акту перевірки, щодо відсутності вказаних первинних документів, не відповідають фактичним обставинам справи.

При цьому, згідно з підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

З наведеного, суд приходить до висновку про підтвердження первинними документами понесених позивачем витрат при здійсненні підприємницької діяльності.

Доводи податкового органу щодо використання позивачем у своїй діяльності вказаного обладнання, а саме що придбання комп'ютера, цифрового фотоаппарату та іншого є розкішшю, неспівмірною з отриманим позивачем доходом, не можуть бути взяті до уваги судом, адже обґрунтованість витрат, які зменшують у цілях оподаткування отримані доходи платника, не можуть оцінюватися з точки зору їх доцільності, раціональності, ефективності. До повноважень податкового органу належить лише контроль за дотриманням платниками податкового законодавства, а не визначення оподатковуваного доходу платника, виходячи з власних міркувань щодо способів досягнення платниками економічного результату з найменшими витратами.

З огляду на доцільність та реальність використання вказаних приладів та обладнання, суд вважає, що позивач мав право на віднесення вказаних витрат до складу валових витрат, однак лише в межах отриманого доходу від здійснення підприємницької діяльності.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем було отримано дохід за 2007 рік - 14270,94 грн., 2008 рік - 4120,41 грн., 1 та 2 кварталі 2009 року - 9055,65 грн., в загальній сумі 27447,00 грн. Вказаний факт не заперечувався сторонами під час розгляду справи, акт перевірки не містить встановлених перевіркою порушень при формуванні валового доходу.

Відповідно до положень статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на наявність документально підтверджених валових витрат, які в значній мірі перевищують валовий доход, податковий орган неправомірно визначив суму податку з доходів фізичних осіб через відсутність об'єкту оподаткування.

Суд зазначає, що валові витрати позивача поза межами отриманого від підприємницької діяльності валового доходу, є власним ризиком підприємця та відшкодовуються за рахунок власних коштів суб'єкта підприємництва.

Згідно ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, згідно ч.4 ст.11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Однак, на неодноразові вимоги суду, позивачем не надано до суду доказів наявність арифметичних помилок, на які посилається податковий орган у акту перевірки, не було доведено вказаний факт представниками відповідача під час розгляду справи, доказів факту допущення помилок до суду надано не було. З вказаного приводу представник відповідача вказала, що з огляду на значний проміжок строку розгляду даної справи надати пояснення не вбачається можливим.

Також, суд вважає за необхідне відмітити, що включення позивачем до книги обліку доходів та витрат за формою №10 витрати як з урахуванням податку на додану вартість, так і без урахування податку на додану вартість, дійсно призвело до завищення витрат за охоплений перевіркою період на загальну суму 3451,15 грн., у тому числі: за 2007 рік - 1343,33 грн., за 2008 рік - 1039,98 грн., за 1 та 2 квартали 2009 року - 1067,84 грн. Однак, вказаний факт не впливає на формування об'єкту оподаткування щодо податку з доходів фізичних осіб.

Отже, з огляду на підтвердження первинними документами валових витрат позивача за перевіряємий період та наявність доходу, в межах якого позивач мав право на віднесення валових витрат, суд приходить до висновку про відсутність об'єкту оподаткування щодо податку з доходів фізичних осіб та необґрунтованість прийняття податкових повідомлень - рішень від 17.12.2009 року №/0, від 12 січня 2010 року №/1, від 23 березня 2010 року №/2, від 30 квітня 2010 року №/3, та як наслідок необхідність їх скасування.

Відносно правомірності винесення ДПІ у Київському районі м. Харкова податкових повідомлень - рішень від 17.12.2009 року №/0, від 12 січня 2010 року №/1, від 23 березня 2010 року №/2, від 30 квітня 2010 року №/3 з визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій, суд зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Відповідно до абзацу 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Таким чином, обов'язковими умовами для включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість у складі вартості придбаного основного фонду є факт його придбання з метою його використання у межах господарської діяльності платника, що підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

В матеріалах справи містяться первинні документи, які свідчать про придбання позивачем товарів та послуг, безпосередньо пов'язаних з його господарською діяльністю, зокрема: по придбанню обладнання та комплектуючих, послуг мобільного зв'язку, мобільних телефонів, телефону, цифрового фотоапарату, аксесуарів для ноутбука, стільця, ремонту обладнання.

На вимогу суду, позивачем були надані копії податкових накладних, на підставі яких ним було сформовано податковий кредит. Окремо суд зауважує, що позивачем серед інших, були надані податкові накладні отримані від контрагента ТОВ «ТК Стрім», за якими цілком правомірно у 2 кварталі 2009 року позивачем було віднесено суму ПДВ до податкового кредиту у розмірі 300,00 грн.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про правомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі податкових накладних, отриманих від його контрагентів, в межах операцій з придбання товарів та послуг, необхідних для здійснення господарської діяльності.

Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність формування позивачем податкового кредиту за перевіряємий період, вважає необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню податкові повідомлення - рішення ДПІ у Київському районі м. Харкова від 17.12.2009 року №/0, від 12 січня 2010 року №/1, від 23 березня 2010 року №/2, від 30 квітня 2010 року №/3.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність скасування податкових повідомлень - рішень ДПІ у Київському районі міста Харкова від 17 грудня 2009 року №/0 та №/0, від 12 січня 2010 року №/1 та №/1, від 23 березня 2010 року №/2 та №/2, від 30 квітня 2010 року №/3 та №/3.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятого ним рішення, щодо нарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 документально і нормативно обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 17, 50, 160-163, 167, 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Київському районі міста Харкова від 17 грудня 2009 року №/0 та №/0, від 12 січня 2010 року №/1 та №/1, від 23 березня 2010 року №/2 та №/2, від 30 квітня 2010 року №/3 та №/3.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова у повному обсязі виготовлена 26.02.2015 року.

Суддя Біленський О.О.