Справа № 591/9448/14-а
Суддя: Шелєхова Г. В.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/9448/14-а
Провадження № 2-а/591/39/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Шелєхової Г.В.,

при секретарі - Москаленко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Сумської міської ради про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі просять визнати протиправним та скасувати рішення Сумської міської ради від 26.11.2014 № 3796-МР про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у власність ОСОБА_1, ОСОБА_2 площею 0,1000 га кожному для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, за рахунок земель житлової та громадської забудови Сумської міської ради ( кадастрові номери :07:003:0090 та :07:003:0089). Зобов'язати Сумську міську раду на найближчому пленарному засіданні чергової сесії розглянути проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1, ОСОБА_2 земельних ділянок площею 0,1000 га кожному для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, і прийняти рішення у відповідності до вимог ст. 19 Конституції України та ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України щодо цього проекту землеустрою. Стягнути з місцевого бюджету міста Суми на користь ОСОБА_1 73,08 грн. витрат по сплаті судового збору та 750 грн. витрат на правову допомогу. Стягнути з місцевого бюджету міста Суми на користь ОСОБА_2 73,08 грн. витрат по сплаті судового збору та 750 грн. витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, вважає, що відповідач діяв у межах повноважень, визначених законом.( а. с. 70-71)

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішеннями Сумської міської ради від 02.06.2010 року № 3913-МР і № 3915-МР позивачам надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресами: м. Суми, АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, орієнтованою площею 0,1000 га кожному за рахунок земель Сумської міської ради.

На підставі вказаних рішень Сумської міської ради, Товариством з обмеженою відповідальністю "Діната", яке має відповідний дозвіл на даний вид робіт, у відповідності до вимог Земельного кодексу України, Закону України "Про землеустрій" та Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 677, був розроблений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_1, ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 м. Суми.

Постійно діючою комісією з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою, створеною рішенням Сумської міської ради від 27.01.2010 року № 3433-МР, у складі голови комісії - начальника управління Держкомзему у місті Суми, начальника управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, начальника відділу регулювання питань використання природних ресурсів ДУ ОНПС в Сумській області, головного державного санітарного лікаря м. Суми, першого заступника начальника управління культури і туризму Сумської ОДА наданий висновок від 22.07.2011року №185 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок позивачам.

Як зазначено у цьому висновку, наданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею по 0,1000 га кожна за адресами: м. Суми АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, розроблений ТОВ "Діната", комісія погоджує та подає Сумській міській раді для розгляду та прийняття рішення.

На вимоги Управління земельних ресурсів Сумської міської ради проект землеустрою був погоджений з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, яким на території міста Суми є Управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області.

Проект землеустрою був погоджений Управлінням містобудування та земельних відносин Сумської міської ради висновком від 17.07.2013 р. № 52/11.01-42, тобто профільним управлінням Сумської міської ради. У цьому висновку, зокрема, зазначено, що відповідно до затвердженої містобудівної документації ( проекту внесення змін до генерального плану м. Суми та плану зонування території м. Суми, розроблених інститутом "дніпромісто", і затверджених рішеннями Сумської міської ради від 19.12.2012 р. № 1943-МР та від 06.03.2013р. № 2180-МР), зазначені земельні ділянки розташовані на території садибної житлової забудови. Управлінням містобудування та земельних відносин Сумської міської ради погоджує проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

За результатами розгляду даного проекту землеустрою, Сумська міська рада рішенням від 26.11.2014 року №3796-МР відмовила у його затвердженні та наданні позивачам земельних ділянок у власність.

Право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п.7 ч.1 ст. 13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Пунктом "а" частини 1 статті 17 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту "в" частини 3 статті 116 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Суд зазначає, що порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст. 118 Земельного кодексу України.

Так, відповідно до положень п. п. 1, 6, 7 вищенаведеної статті Кодексу (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно п. 8 ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія).

Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк.

Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи.

Вищезазначені положення також закріплено ч. 4 ст. 123 Земельного кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 186-1 Земельного кодексу України, для розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою, в районах та містах обласного значення, містах Києві та Севастополі функціонують постійно діючі комісії. До повноважень Комісії належить забезпечення погодження документації із землеустрою відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. До складу Комісії входять уповноважені представники районного (міського) органу земельних ресурсів, містобудування та архітектури, природоохоронного та санітарно - епідеміологічного органу, органу охорони культурної спадщини. У разі погодження проектів землеустрою, що розробляються з метою вилучення, надання, зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення, водного фонду, земельних ділянок для цілей, пов'язаних із розробкою корисних копалин, до складу Комісії залучається відповідно представник територіальних органів лісового господарства, водного господарства, державного гірничого нагляду. Організація роботи Комісії, матеріально-технічне забезпечення її діяльності та контроль за дотриманням нею строків і порядку розгляду документації із землеустрою здійснюють органи, що утворили Комісію.

Документація із землеустрою, погоджена Комісією, вважається такою, що погоджена органами, представники яких входять до її складу.

Підставою відмови у погодженні документації із землеустрою може бути невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Погодження документації із землеустрою та підготовка висновків із викладом зауважень до неї здійснюються безоплатно.

Положення про Комісію та порядок її роботи затверджуються Кабінетом Міністрів України. Комісія у разі необхідності має право залучати до роботи представників органів, уповноважених погоджувати документацію із землеустрою, та безоплатно отримувати від них інформацію і документи, необхідні для виконання покладених на неї повноважень.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 1420 від 23.12.2009 року "Про затвердження Типового положення про комісію з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою" (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що комісія з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою, є постійно діючим органом, утвореним районною та міською держадміністрацією - у районах і мм. Києві та Севастополі, міською радою - у містах обласного значення.

До повноважень комісії належить надання висновків про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або місця розташування об'єкта. Для отримання висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або місця розташування об'єкта орган, уповноважений приймати рішення про передачу у власність чи надання у користування земельної ділянки, подає комісії для розгляду проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки або клопотання про погодження місця розташування об'єкта разом з додатками. Комісія розглядає документацію із землеустрою протягом трьох тижнів з дня надходження та надає висновки про її погодження або відмову у погодженні. Порядок розгляду документації із землеустрою членом комісії визначається комісією. У разі надання комісією висновку про відмову у погодженні документації із землеустрою така документація разом з висновком повертається органу, який її подав. У разі коли проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі, погоджений проект подається комісією до відповідного територіального органу Держкомзему для проведення такої експертизи відповідно до закону з одночасним інформуванням його розробника або замовника. Оплата послуг з проведення обов'язкової державної експертизи проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки здійснюється замовниками такої експертизи, що визначені у статті 7 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" (п.3, 4. 5, 6 Постанови КМУ № 1420 від 23.12.2009 року).

Як було встановлено під час розгляду справи та підтверджується наявними в ній доказами, позивачами було в повному обсязі дотримано передбачену законодавством процедуру затвердження проекту землеустрою, зокрема, вчинено дії щодо розроблення проекту землеустрою, погодженням його постійно діючою комісією з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою.

Проект землеустрою погоджений Управлінням містобудування та земельних відносин Сумської міської ради висновком від 17.07.2013р. № 52/11.01-42, тобто профільним управлінням Сумської міської ради.

У цьому висновку, зокрема, зазначено, що відповідно до затвердженої містобудівної документації (проекту внесення змін до генерального плану міста Суми та плану зонування території міста Суми, розроблених інститутом "Діпромісто" і затверджених рішеннями Сумської міської ради від 19.12.2012р. № 1943-МР та від 06.03.2013р. № 2180-МР), зазначені земельні ділянки розташовані на території садибної житлової забудови.

Управління містобудування та земельних відносин Сумської міської ради погодило проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Також у висновку від 22.07.2011 № 185 (пункт 5) Постійно діючої комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою, зазначена категорія земель - землі житлової та громадської забудови. У пункті 17 цього висновку вказано, що земельні ділянки не відносяться до земель водного фонду.

В Умовах відведення земельних ділянок від 27.12.2010 № 2506/01-13, наданих Управлінням Держкомзему у м. Суми, які є складовою проекту землеустрою, встановлено додаткові умови відведення (пункт 6): визначення прибережної захисної смуги річки Псел, та передбачення розташування земельної ділянки за межами прибережної захисної смуги відповідно до вимог ст. ст. 58, 60 Земельного кодексу України.

Як слідує з матеріалів справи, дана умова повністю виконана.

Так, на фрагменті кадастрового плану, який є складовою проекту землеустрою, чітко визначена прибережна захисна смуга річки Псел та запроектовані до відведення земельні ділянки, які знаходяться на значній відстані від цієї прибережної захисної смуги. Даний фрагмент кадастрового плану щодо прибережної захисної смуги річки Псел та місце розташування запроектованих до відведення позивачам земельних ділянок повністю узгоджується із вищевказаною містобудівною документацією: Генеральним планом міста Суми, Планом зонування території м. Суми та Схемою планувальних обмежень.

Також в умовах відведення (пункт 6) вказується додаткове погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з Сумською філією інституту "Дніпродіпроводгосп".

На виконання цієї умови, позивачі звернулись до вказаної організації, яка листом від 09.03.2011 № 59, що є складовою проекту землеустрою, повідомила, що Сумська філія інституту "Дніпродіпроводгосп" відмовляється надавати висновки щодо погодження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність під забудову в м. Суми, у зв'язку з тим, що рекомендації щодо виконання інженерного захисту території від підтоплення і затоплення, надані філією на протязі останніх двох років на стадії проектування та будівництва не виконуються. Виходячи з вищевказаного, надавати висновки до проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок під забудову у власність у м. Суми є недоцільним.

Зі змісту вказаного листа слідує, що позивачам відмовлено у погодженні проекту землеустрою не у зв'язку із якимись недоліками цього проекту, а думка цієї організації є такою, що взагалі недоцільно надавати будь-кому такі висновки, оскільки її певні рекомендації на протязі останніх двох років не виконуються.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача встановлених законом підстав для відмови позивачам у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч. 3 ст. 2 КАС України, суд прийшов до висновку, що відмова відповідача у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивача є незаконною.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Суд зазначає, що відповідач, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не довів правомірність своїх заперечень проти адміністративного позову, законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення.

Натомість позивачі, на виконання вимог ч.1 ст. 71 КАС України, довели обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що оскільки відмова відповідача у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок позивачів є незаконною, то заявлені позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Сумської міської ради від 26.11.2014 № 3796-МР про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо _відведення земельних ділянок та надання їх у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 площею 0,1000 га кожному для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 в м. Суми є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З приводу позовних вимог в частині зобов'язання відповідача зобов'язати Сумську міську раду на найближчому пленарному засіданні чергової сесії розглянути проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельних ділянок площею 0,1000 га кожному для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 в м. Суми, і прийняти рішення у відповідності до вимог ст. 19 Конституції України та ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України щодо цього проекту землеустрою, суд дійшов висновку про наступне.

Із системного аналізу положень ч.1 ст.2 та ч.3 ст.2 КАС України в кореспонденції з приписами ст.6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, слідує, що суд не може перебирати на себе функцій суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта.

Аналізуючи зазначені у частині 2 статті 162 КАС способи захисту порушеного права, колегія суддів приходить до висновку, що вони не містять виняткового переліку. У абзаці другому зазначеної статті законодавець вказав, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи наведе, позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача прийняти рішення у відповідності до вимог ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України за наслідками розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу не підлягають задоволенню, оскільки, по-перше, суд не може підміняти орган управління в реалізації владних функцій, а по-друге, дана вимога спрямована на майбутнє, так як, стосується виключно тих правовідносин і подій, котрі ще не склались і не відбулись відповідно.

Водночас, частиною 2 статті 11 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що достатнім для захисту прав та інтересів позивача буде зобов'язання відповідача повторно розглянути питання з приводу затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельних ділянок площею 0,1000 га кожному для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 в м. Суми.

Щодо заявленої вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Абзацом 2 ст. 2 цього Закону визначено, що компенсація витрат на правову допомогу виплачується за рахунок державного бюджету в межах видатків, передбачених Державній судовій адміністрації України на здійснення правосуддя місцевими загальними та місцевими адміністративними судами.

Позивач має право на відшкодування витрат тільки якщо встановлено, що вони були фактично і необхідно понесені та є розумними.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст.ст. 94, 206 ч. 1 п. 4 КАС України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивачів витрат на правову допомогу.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Частиною другою статті 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову слід стягнути на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 з Державного бюджету судовий збір у розмірі 73,08 грн. за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 17, 158-163, 167,185,186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Сумської міської ради про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Сумської міської ради від 26.11.2014 № 3796-МР про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 площею 0,1000 га кожному для будівництва вслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 в м. Суми, за рахунок земель житлової та громадської забудови Сумської міської ради ( кадастрові номери :07:003:0090 та :07:003:0089).

Зобов'язати Сумську міську раду повторно розглянути питання з приводу затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельних ділянок площею 0,1000 га кожному для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 73, 08 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 73, 08 грн.

Постанову суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання повного тексту постанови, з одночасною подачею копії апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В.Шелєхова