Справа № 825/397/15-а
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2015-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2015 року Чернігів Справа № 825/397/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Федоренка Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Ніжинська ОДПІ ГУ Міністерства доходів і зборів України у Чернігівській області, управління Пенсійного фонду України в місті Ніжині та Ніжинському районі Чернігівської області про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

10.02.2015 до Чернігівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області (далі-відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Ніжинська ОДПІ ГУ Міністерства доходів і зборів України у Чернігівській області, управління Пенсійного фонду України в місті Ніжині та Ніжинському районі Чернігівської області, в якому просить суд скасувати постанову про арешт коштів боржника від 26.01.2015 при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 45835046 від 15.12.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що зведене виконавче провадження № 45835046 від 15.12.2014 року, на його думку, було відкрито з порушенням Інструкції з організації примусового виконання рішень. У зв'язку з цим, позивач оскаржив постанову про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 15.12.2014 № 45835046 в судовому порядку, але на час винесення оскаржуваної постанови, рішення суду не набрало законної сили. За таких обставин вважає, що постанова про арешт коштів боржника від 26.01.2015 підлягає скасуванню.

Позивач та відповідач в судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, просили справу розглянути у їх відсутності. Представник відповідача надав заперечення, в яких виклав свою позицію проти доводів позивача та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач діяв в межах та в порядку, визначеному чинним законодавством України.

Управління Пенсійного фонду України в місті Ніжині та Ніжинському районі Чернігівської області та Ніжинська ОДПІ ГУ Міністерства доходів і зборів України у Чернігівській області надіслали заяви про розгляд справи без участі представника.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідно до частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

15.12.2014 головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого провадження № 45835046 винесена постанова про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, до складу якого входять:

-виконавчий лист № 2а/2570/3933/2012 від 08.01.2013, що видав Чернігівський окружний адміністративний суд, про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь Управління пенсійного фонду України в м. Ніжині та Ніжинському районі Чернігівської області боргу по єдиному соціальному внеску в сумі 4010,30 грн.,

-вимога про сплату боргу № Ф117У від 08.02.2013, що видана УПФУ в м. Ніжині та Ніжинському районі, про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь Управління пенсійного фонду України в м. Ніжині та Ніжинському районі Чернігівської області боргу по єдиному внеску в сумі 4572,42 грн.,

-вимога про сплату боргу № Ф1635У від 21.05.2013, що видана УПФУ в м. Ніжині та Ніжинському районі, про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь Управління пенсійного фонду України в м. Ніжині та Ніжинському районі Чернігівської області боргу по єдиному внеску в сумі 1194,03 грн.,

-вимога про сплату боргу № Ф2060У від 07.08.2013, що видана УПФУ в м. Ніжині та Ніжинському районі, про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь Управління пенсійного фонду України в м. Ніжині та Ніжинському районі Чернігівської області боргу по єдиному внеску в сумі 1194,03 грн.,

-вимога про сплату боргу № Ф692У від 12.06.2014, що видана Ніжинською ОДПІ ГУ Міндоходів у Чернігівській області, про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь держави боргу по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 2486,62 грн.,

-вимога про сплату боргу № Ф612У від 21.11.2013, що видана Ніжинською ОДПІ ГУ Міндоходів у Чернігівській області, про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь держави боргу по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 1194,03 грн.

Не погоджуючись з даною постановою позивач оскаржив її до Чернігівського окружного адміністративного суду (а.с.35).

Чернігівським окружним адміністративним судом по справі № 825/136/15-а прийнята постанова від 30.01.2015, якою в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено. Рішення суду не набрало законної сили.

26.01.2015 головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках :

- код фінансової установи: 353586, назва фінансової установи: ЧЕРНІГ.РУ ПАТ, КБ «ПРИВАТБАНК» М.ЧЕРНІГІВ, номер рахунку: НОМЕР_2, код валюти рахунку: 980;

- код фінансової установи: 353586, назва фінансової установи: ЧЕРНІГ.РУ ПАТ, КБ «ПРИВАТБАНК» М.ЧЕРНІГІВ, номер рахунку: НОМЕР_1, код валюти рахунку: 980, що належать ОСОБА_2, в межах суми стягнення 16406,48грн., оскільки боржником самостійно борг не сплачений (а.с. 6).

Вважаючи вказану постанову такою, що підлягає скасуванню позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку постанові про арешт коштів боржника від 26.01.2015, суд зважає на наступне.

Згідно частини першої статті 52 Цивільного кодексу України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Статтею 1 Закону України від 21.04.1999 № 606 «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 6 частини третьої статті 11 вказаного Закону встановлено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

Наведені норми свідчать, що державний виконавець зобов'язаний забезпечити реальне виконання виконавчого документа шляхом своєчасного і в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець вправі провадити виконавчі дії щодо виявлення та звернення стягнення на кошти, які перебувають на рахунках та вкладах боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 19.12.2014 № 10240 державним виконавцем попереджено позивача, що у разі невиконання його вимог в строк до 26.12.2014 будуть застосовані заходи примусового виконання рішень із стягнень виконавчого збору і витрат (а.с.38)

Доказів про самостійне виконання рішень в строк, визначений державним виконавцем у зведеному виконавчому провадженні № 45835046, позивачем суду не надано.

В силу статті 52 цього Закону стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

На підставі статті 11, 52 Закону України «Про виконавче провадження», 26.01.2015 головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області винесена про арешт коштів боржника.

Частиною другою статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено виключний перелік обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження.

Виконавчі дії не проводяться лише протягом строку, на який виконавче провадження зупинено (частина 4 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження).

Посилання позивача, що оскаржувана постанова від 26.01.2015 про арешт коштів підлягає скасуванню, так як постанова про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 15.12.2014 оскаржена в судовому порядку і не набрала законної сили, суд до уваги не бере, оскільки такої обставини для обов'язкового зупинення виконавчого провадження, статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже підстав для її скасування суд не вбачає.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини третьої статті 2, частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем доведена правомірність оскаржуваного рішення.

Згідно з частин першої та третьої статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Керуючись статті 124 Конституції України, статтями 9, 69-71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Чернігівський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя І.І. Соломко