Справа № 802/4032/14-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про зупинення провадження по справі

м. Вінниця

23 лютого 2015 р. Справа № 802/4032/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса М.Б.,

суддів Вергелеса А.В.

Заброцької Л.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Слишинської Н.С.

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Левицького О.В., Іванова Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про зупинення провадження у справі

за позовом: ОСОБА_2

до: Генеральної прокуратури України, Міністерства юстиції України

про: скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України, Міністерства юстиції України про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання вчинити дії.

20.02.2015 року за вх. № 3762 на адресу суду надійшло клопотання позивача про зупинення провадження у справі на підставі п. 4 ч. 2 ст. 156 КАС України.

Обґрунтовуючи клопотання позивач зазначив, що згідно інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті Конституційного Суду України, колегією суддів Конституційного Суду України здійснюється розгляд подання 47 народних депутатів щодо відповідності Конституції України, положень ч. 3, 6 ст. 1, ч. 1 - 4, 8 ст. 3 п. 2 ч. 5 ст. 5, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади». При цьому позивач зазначив, що нормативною підставою для його звільнення стала норма п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» питання про відповідність Конституції України якої, буде вирішуватися Конституційним Судом України.

У зв'язку із цим, на думку позивача, результати розгляду вказаного конституційного подання матимуть значення для вирішення адміністративної справи.

У судовому засіданні позивач доводи клопотання підтримав із наведених вище підстав.

Представники відповідача - Міністерство юстиції України у судовому засіданні висловились проти задоволення клопотання про зупинення провадження у справі. Мотивуючи заперечення зіслались на те, що результати розгляду подання 47 народних депутатів щодо відповідності Конституції України, положень ч. 3, 6 ст. 1, ч. 1 - 4, 8 ст. 3 п. 2 ч. 5 ст. 5, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» не можуть вплинути на висновки суду у даній справі.

Надавши оцінку доводам клопотання, заслухавши пояснення позивача та представників відповідача щодо заявленого клопотання, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для його часткового задоволення з огляду на наступне.

Суд встановив, що оскаржуваним у справі наказом Генеральної прокуратури України № 2533-ц від 23 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звільнено із посади старшого прокурора відділу запобігання правопорушенням у територіальних прокуратурах управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України у зв'язку із припиненням трудового договору відповідно до п. 7-2 ст. 36 КЗпП України. Як нормативну підставу для звільнення зазначено також п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади».

Згідно п. 7-2 ст. 36 КЗпП України, трудовий договір припиняється з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади».

Застосованим при прийнятті Наказу № 2533-ц від 23 жовтня 2014 року пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» № 1682-VII від 16 вересня 2014 року (Закон № 1682-VII) передбачено, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів.

Водночас, п. 8 ч. 1 ст. 3 Закону № 1682-VII, до якого відсилає норма п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону, встановлено, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року сукупно не менше одного року посаду (посади), в тому числі керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України.

Із позовної заяви видно, що факт зайняття посади заступника прокурора Вінницької області у період із 28.11.2006 року по 07.06.2011 року позивачем не оспорюється (а.с. 4).

Проте, позивач, обґрунтовуючи клопотання про зупинення провадження у справі зазначив, що застосовані як підстава його звільнення норми Закону № 1682-VII є неконституційними, а розгляд подання щодо перевірки таких норм Закону на відповідність Конституції України, ініціювали 47 народних депутатів України.

Судом із інформації наявної на офіційному веб-сайті Конституційного Суду України (http://www.ccu.gov.ua/uk/publish/article/266579) встановлено, що на розгляді колегії суддів КС України знаходиться конституційне подання 47 народних депутатів щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п'ятої статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади». Тобто, предметом вказаного конституційного подання стали, в тому числі норми Закону № 1682-VII, які були підставою для звільнення позивача із посади.

Визначаючись щодо наявності передбачених процесуальним Законом підстав для зупинення провадження у справі, суд зазначає, що клопотання обґрунтоване із посиланням на п. 4 ч. 2 ст. 156 КАС України.

Згідно зазначеної норми Кодексу, суд має право зупинити провадження у справі в разі наявності інших причин за обґрунтованим клопотанням сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - до терміну, встановленого судом.

За своєю правовою сутністю зупинення провадження у справі є тимчасовим і повним припиненням всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені (ухвала ВАС України від 28.10.2010 р., справа № К-23428/10).

Водночас вказаними у п. 4 ч. 2 ст. 156 КАС України іншими причинами для зупинення провадження у справі можуть бути такі обставини, які є істотними та неврахування яких може вплинути на законність судового рішення.

Саме такою істотною обставиною може бути результат розгляду вказаного вище конституційного подання 47 народних депутатів у випадку відкриття конституційного провадження Конституційним Судом України.

Істотність результатів розгляду судом конституційної юрисдикції подання 47 народних депутатів для прийняття законного та обґрунтованого рішення у даній адміністративній справі пояснюється наступним.

Конституційний Суд України в Рішенні від 29 червня 2010 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу восьмого пункту 5 частини першої статті 11 Закону України «Про міліцію» зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Згідно ч. 2 ст. 61 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 16 жовтня 1996 року № 422/96-ВР, Конституційний Суд України може визнати неконституційним правовий акт повністю або в окремій його частині.

Закони, інші правові акти, їх окремі положення, визнані рішенням Конституційного Суду України такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення (частина друга статті 152 Конституції України).

У разі якщо в процесі розгляду справи за конституційним поданням чи конституційним зверненням виявлено невідповідність Конституції України інших правових актів (їх окремих положень), крім тих, щодо яких відкрито провадження у справі, і які впливають на прийняття рішення чи дачу висновку у справі, Конституційний Суд України визнає такі правові акти (їх окремі положення) неконституційними (ч. 3 ст. 61 вказаного Закону).

Статтею 69 Закону № 422/96-ВР, передбачено, що рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Згідно ч. 2-3 ст. 70 Закону № 422/96-ВР, у разі необхідності Конституційний Суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку.

Конституційний Суд України має право зажадати від органів, зазначених у цій статті, письмового підтвердження виконання рішення, додержання висновку Конституційного Суду України.

Згідно ч. 6 п. 4 Рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 року у справі № 1-31/2000 (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України), незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що у випадку визнання неконституційним окремих норм Закону України «Про очищення влади» такі втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення. Проте, як зазначалося, Конституційний Суд вправі визначити у своєму рішенні, порядок і строки його виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення.

При цьому необхідно звернути увагу і на те, що визнання неконституційними великої кількості норм Закону України «Про очищення влади» за поданням 47 народних депутатів щодо відповідності їх Основному Закону може призвести до порушення його логіки і структури, зумовить появу прогалин у ньому. У зв'язку із цим, може виникнути необхідність вжиття додаткових заходів щодо забезпечення виконання прийнятого Рішення. Додаткові заходи, у свою чергу, можуть стосуватися внесення змін до чинного Закону № 1682-VII.

Так, згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 року (справа № 1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Виходячи із зазначеного, за результатами розгляду конституційного подання щодо Закону України «Про очищення влади» правове регулювання суспільних відносин пов'язаних із проведенням очищення влади (люстрації) в залежності від рішення Конституційного Суду може змінитися. Вказане підтверджує висновок про істотність результатів розгляду судом конституційної юрисдикції подання 47 народних депутатів для прийняття законного та обґрунтованого рішення у даній адміністративній справі.

Тому, провадження у адміністративній справі слід зупинити.

Проте, колегія суддів зазначає про наявність підстав лише для часткового задоволення клопотання позивача із наступних мотивів.

Так, у клопотанні про зупинення провадження у справі позивач просив: «зупинити провадження у справі до завершення розгляду Конституційним Судом України конституційного подання 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п'ятої статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади».

Суд не погоджується із доводами позивача щодо наявності підстав для зупинення провадження у справі «до завершення розгляду Конституційним Судом України конституційного подання» із таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 46 Закону України «Про Конституційний Суд України», відкриття провадження у справі у Конституційному Суді України за конституційним поданням чи конституційним зверненням ухвалюється Колегією суддів Конституційного Суду України або Конституційним Судом України на його засіданні.

Відповідно до п. 1 § 21 Глави 5 Розділу ІІ Регламенту Конституційного Суду України, який затверджено Рішенням Конституційного Суду України від 5 березня 1997 року, за результатами розгляду конституційних подань, конституційних звернень на засіданні колегії суддів виноситься процесуальна ухвала про відкриття конституційного провадження у справі або про відмову у його відкритті.

В силу ч. 1 ст. 51 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України на своїх пленарних засіданнях розглядає справи, провадження в яких відкрито за конституційними поданнями та конституційними зверненнями, а також інші питання, віднесені до розгляду Конституційним Судом України на його пленарних засіданнях цим Законом.

На пленарних засіданнях Конституційним Судом України приймаються рішення у справах, передбачених пунктом 1 статті 13, та даються висновки у справах, передбачених пунктами 2-6 статті 13 цього Закону.

Із наведених вище норм Закону України «Про Конституційний Суд України» видно, що формами діяльності Конституційного Суду України є:

засідання колегій суддів Конституційного Суду України на яких вирішуються, в тому числі, питання про відкриття конституційного провадження;

пленарні засідання Конституційного Суду України, на відбувається, в тому числі, розгляд справ, провадження в яких відкрито за конституційними поданнями чи конституційними зверненнями.

Із прохальної частини клопотання про зупинення провадження у справі видно, що позивачем висловлено прохання про зупинення провадження у справі до завершення розгляду Конституційним Судом України вказаного конституційного подання.

Проте, суд звертає увагу, що розгляд Конституційним Судом України конституційного подання 47 народних депутатів щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п'ятої статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» на даний момент не розпочато.

Слід зазначити, що станом на 23.02.2015 року колегія суддів Конституційного Суду України вирішується лише процедурне питання про відкриття конституційного провадження у справі за вказаним конституційним поданням. Отже, клопотання позивача про зупинення провадження до завершення розгляду Конституційним Судом України подання 47 народних депутатів є передчасним, оскільки розгляд такого є наступною стадією конституційного провадження та на момент вирішення клопотання такий розгляд ще не розпочато.

Тому, клопотання позивача про зупинення провадження у справі може бути задоволено частково, а провадження у справі може бути зупинено до вирішення колегією суддів Конституційного Суду України питання про відкриття конституційного провадження.

Крім того, у випадку відкриття конституційного провадження розгляд справи Конституційним Судом України може розглядатися як обов'язкова, передбачена п. 3 ч. 1 ст. 156 КАС України, підстава для зупинення провадження у справі.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання позивача та зупинення провадження у справі до вирішення питання про відкриття конституційного провадження за конституційним поданням 47 народних депутатів щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п'ятої статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» на підставі п. 4 ч. 2 ст. 156 КАС України.

Керуючись ст.ст. 156, 165, 186, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі № 802/4032/14-а задовольнити частково.

Зупинити провадження у справі № 802/4032/14-а до вирішення Конституційним Судом України питання про відкриття конституційного провадження за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 3, 6 ст. 1, ч. 1 - 4, 8 ст. 3 п. 2 ч. 5 ст. 5, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади".

Зобов'язати сторін повідомити суд про усунення обставин, які стали підставою для зупинення провадження у справі.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Богоніс Михайло Богданович

Судді: Вергелес Андрій Валерійович

Заброцька Людмила Олександрівна