Справа № 739/175/15-а
Суддя: Чепурко В. В.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 739/175/15-а
Провадження № 2-а/739/17/15
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" лютого 2015 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород - Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря Богданової Г.П.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділення ДАІ з обслуговування Семенівського району УМВС України в Чернігівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття справи,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до відділення ДАІ з обслуговування Семенівського району УМВС України в Чернігівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 28 січня 2015 року, якою його було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. та закриття адміністративної справи.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 січня 2015 року співробітник ВДАІ безпідставно, на думку позивача, зупинив автомобіль, яким він керував, причини зупинки спочатку не пояснив, а після виникнення суперечки звинуватив його у порушенні правил проїзду залізничного переїзду, після чого склав протокол за відсутність страхового полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, не поцікавившись наявністю останнього, хоча такий поліс у нього був, оскільки перед цим він оформив його. Згодом йому було вручено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, при цьому копія складеного протоколу не вручалася. Відповідно до постанови на нього було накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за непредявлення полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Та обставина, що у нього був при собі зазначений поліс, однак співробітник ВДАІ вимоги надати його не висував, на думку позивача, виключає наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, відповідно постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасування, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Представником відповідача подано заперечення проти позову, з яких вбачається, що позов відповідачем не визнається, як необґрунтований. В запереченнях зазначається, що компетенція працівників підрозділів ДАІ визначена законами та підзаконними нормативно-правовими актами. 28 січня 2015 року на автодорозі Ріпки Городня Щорс Корюківка Семенівка було зупинено автомобіль, яким керував позивач. Співробітник ВДАІ повідомив водію причину зупинки, а саме огляд автомобіля на предмет перевезення вибухівки, вогнепальної та холодної зброї, згідно доручення МВС України від 06 серпня 2014 року №16661, після чого йому було запропоновано предявити документи, визначені пунктом 2.1 Правил дорожнього руху, зокрема посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач предявив посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, заявивши, що поліс обовязкового страхування він повинен предявляти в разі ДТП. Оскільки зазначений поліс не був предявлений, а Правилами дорожнього руху та Наказом МВС України від 29 листопада 2007 року №451 на підрозділи Державтоінспекції покладено контроль за наявністю у водіїв полісі обовязкового страхування наземних транспортних засобів, на позивача було складено протокол про вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП і за результатами його розгляду винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, якою на позивача накладено стягнення за вчинення зазначеного правопорушення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Копію постанови було направлено позивачу рекомендованим листом. Відповідно винесена постанова є законною.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пославшись на обставини, вказані у позові, пояснивши, що 28 січня 2015 року його безпідставно було зупинено співробітником ВДАІ з обслуговування Семенівського району УМВС України в Чернігівській області, який звинуватив його в порушенні правил проїзду залізничного переїзду. Далі він предявив для перевірки посвідчення водія, а на запитання інспектора про наявність страхового полісу підтвердив, що такий поліс у нього є, при цьому надати вказаний поліс у нього ніхто не просив. Далі співробітник ВДАІ склав якийсь протокол, копію якого йому не вручив. Цей протокол був підписаний двома понятими. Він написав пояснення в протоколі, але зробив це не усвідомлюючи того, що робить. Далі він поїхав, а згодом поштою отримав постанову про накладення адміністративного стягнення, яка і є предметом судового оскарження.

Представник відповідача до суду не зявився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що позовні вимоги не визнає з підстав, викладених у запереченнях проти позову, доданих до заяви.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, 28 січня 2015 року позивач, керуючи автомобілем ВАЗ-2109, державний номерний знак НОМЕР_1, був зупинений начальником ВДАІ з обслуговування Семенівського району УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_2 на 161 км. Автомобільної дороги Т-25-12. Зупинення транспортного засобу було мотивоване необхідністю проведення огляду на предмет перевезення вибухівки, вогнепальної та холодної зброї, викриття та недопущення терористичних проявів, вжиття заходів щодо виявлення випадків пересування по території України диверсійних груп, згідно доручення МВС України від 06 серпня 2014 року №16661. У звязку з непредявленням позивачем полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів начальником ВДАІ ОСОБА_2, в присутності двох понятих, було складено протокол серії АВ2 №027717 від 28 січня 2015 року відносно позивача за ознаками правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП. В протоколі міститься пояснення, надане позивачем, з яких вбачається, що 26 січня 2015 року ним був оформлений страховий поліс, однак він перебував вдома у позивача і при собі на час складення протоколу останній його не мав.

Зі змісту доданої до позову копії полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5346146 вбачається, що позивачем 26 січня 2015 року було оформлено вказаний страховий поліс в Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (а.с.3).

Враховуючи наявність в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному в присутності двох понятих, власноручно наданих позивачем письмових пояснень про наявність у нього страхового полісу, який зберігався на час складення протоколу у нього вдома, оформленого 26 січня 2015 року, суд відкидає доводи позивача про те, що поліс обовязкового страхування був у нього з собою, але його надання співробітником ВДАІ не вимагалося, а також, що він не був обізнаний зі змістом цього протоколу та не усвідомлював змісту наданих пояснень.

Відповідно суд вважає встановленим факт ненадання позивачем співробітнику ВДАІ на його вимогу полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Вирішуючи питання щодо законності винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення від 28 січня 2015 року, якою на позивача накладено стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн. суд враховує, що диспозицією частини першої статті 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Частиною другою статті 16 Закону України «Про дорожній рух України» від 30 червня 1996 року №3353-ХІІ ( в редакції на час складення протоколу) передбачено, що водій зобовязаний мати при собі та на вимогу працівників міліції, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ліцензійну картку на автомобільний транспортний засіб у разі надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів.

Аналіз вказаних правових норм у їх системному взаємозвязку свідчить, що водій зобовязаний мати при собі та на вимогу працівника міліції предявляти для перевірки страховий поліс лише у випадках, передбачених законодавством.

Вказані випадки передбачені Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01 липня 2004 року (в редакції на час складення протоколу), який є спеціальним нормативно-правовим актом вищої юридичної сили, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Так, пунктом 21.2 статті 21 цього Закону передбачено, що контроль за наявністю договорів обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється:

- відповідними підрозділами МВС України при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

- органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

Пунктом 21.3 статті 21 вказаного Закону встановлено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобовязана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс предявляється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Пунктом 21.4 статті 21 вказаного Закону встановлено, що у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень та положення частини першої статті 126 КУпАП свідчить, що випадки, в яких на водія може бути накладено стягнення за непредявлення посвідчення водія та реєстраційних документів на транспортний засіб відрізняються від випадків, в яких на водія може бути накладено стягнення за непредявлення страхового полісу.

Так, якщо обовязок надати посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб покладається на водія в будь-якому випадку предявлення вимоги уповноваженим на це працівником міліції і невиконання такого обовязку тягне за собою передбачену законодавством відповідальність, то обовязок надати страховий поліс виникає лише у передбачених законодавством випадках, а саме при складанні відносно водія протоколів про порушення правил дорожнього руху чи при оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод і саме в зазначених випадках водій може бути притягнутий до відповідальності за ненадання страхового полісу, за частиною першою статті 126 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи позивач був зупинений співробітником ВДАІ не у звязку з вчиненням іншого правопорушення чи вчиненням дорожньо-транспортної пригоди і після зупинення позивача відносно нього не складалися протоколи про вчинення інших правопорушень та не оформлялися матеріали дорожнього-транспортної пригоди.

Стосовно посилань представника відповідача на пункт 2.4 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, яким передбачено обовязок водія на вимогу працівника міліції предявити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1, зокрема й поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та Інструкцію з організації діяльності підрозділів Державтоінспекції МВС України щодо контролю за наявністю у водіїв полісів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та страхових сертифікатів "Зелена картка" при нагляді за дорожнім рухом, затвердженої Наказом МВС України №451 від 29 листопада 2007 року суд враховує, що вказаними підзаконними нормативно-правовими актами передбачено обовязок водія предявити на вимогу працівників міліції страховий поліс та право останніх перевіряти наявність такого полісу в будь-якому випадку на першу ж їхню вимогу, як і посвідчення водія та реєстраційних документів на транспортний засіб.

Водночас, притягнення водія за непредявлення страхового полісу в будь-якому випадку на вимогу працівника міліції протирічить диспозиції частини першої статті 126 КУпАП, яка на відміну від встановлення відповідальності за непредявлення посвідчення водія чи реєстраційних документів на транспортний засіб на вимогу працівника міліції, конкретизує можливість притягнення водія за непредявлення страхового полісу лише у випадку якщо обовязок предявлення страхового полісу передбачено законодавством, тобто при складанні протоколів щодо порушення правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожнього-транспортної пригоди. Це в свою чергу свідчить, що вказані вище підзаконні нормативно-правові акти, в частині можливості притягнення водія за непредявлення страхового полісу до відповідальності, протирічать положенням частини першої статті 126 КУпАП, частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух України» та пунктам 21.2, 21.3, 21.4 статті 21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які мають вищу юридичну силу і відповідно підлягають застосуванню до правовідносин, що є предметом судового розгляду.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене вище суд приходить до висновку про відсутність у начальника відділення ДАІ з обслуговування Семенівського району УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_2 законних підстав для винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення від 28 січня 2015 року, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП та свідчить про протиправність винесення такої постанови.

За таких обставин суд вважає за необхідне постанову у справі про адміністративне правопорушення від 28 січня 2015 року, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., визнати протиправною та скасувати, тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

З приводу позовної вимоги про закриття провадження у справі відносно позивача за відсутністю події правопорушення, суд зазначає, що відповідно до положень статті 222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 126 КУпАП належить до компетенції органів внутрішніх справ (міліції). Водночас суд не наділений повноваженнями здійснювати розгляд зазначених справ.

Пунктом 3 частини першої статті 288 КУпАП передбачена можливість оскарження таких постанов до суду у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС України) з особливостями, встановленими цим Кодексом.

У пункті 1 частини першої статті 162 КАС України передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. Водночас прийняття судом іншого рішення, замість того, яке визнано протиправним та скасовано, законодавством не передбачено.

За таких обставин підстави для прийняття судом рішення про закриття провадження у справі про вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП відсутні, тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Відповідно до частини третьої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Згідно з частиною третьою статті 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, позивачем здійснені судові витрати у виді сплати судового збору за подання позовної заяви, а відповідачем судові витрати не здійснювалися, суд приходить до висновку, що позивачу з Державного бюджету України необхідно присудити здійснені ним судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, у розмірі 36 грн. 54 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 18, 71, 94, 158 - 163, 167, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відділення ДАІ з обслуговування Семенівського району УМВС України в Чернігівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття справи - задовольнити частково.

Постанову начальника відділення ДАІ з обслуговування Семенівського району УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_2 у справі про адміністративне правопорушення серії ПС1 №904231 від 28 січня 2015 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень - визнати протиправною та скасувати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 36 (тридцять шість) гривень 54 копійки.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Чепурко

Постанова у повному обсязі складена 02 березня 2015 року.