Справа № 2а-3153/11
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року Справа № 28849/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Сапіги В.П., Хобор Р.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційні скарги ОСОБА_1, дочірнього підприємства відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» - «Закарпатський облавтодор» на постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Синевирської сільської ради Міжгірського району, третя особа - дочірнє підприємство відкритого акціонерного підприємства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» -«Закарпатський облавтодор» про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі - позивач) 09.08.2011 року звернулася з адміністративним позовом до Синевирської сільської ради Міжгірського району, третя особа - дочірнє підприємство відкритого акціонерного підприємства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» - «Закарпатський облавтодор» про скасування рішення № 8 від 10.01.2008 року.

В обґрунтуванні позовних вимог покликається на те, що згоди на вилучення у неї земельної ділянки за розміром 0.05 га з позбавленням її права власності не давала.

Постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2011 року позовні вимоги задоволено. Суд виходив з того, що право власності на земельну ділянку може бути припинено лише за рішенням суду, коли згода на вилучення земельної ділянки не надана її власником. У разі згоди, до 17.11.2009 року Земельним кодексом України було передбачено, а саме п. «г» ст. 143 ЗК України, що в цій ситуації повинна укладатись угода нотаріально посвідчена та зареєстрована. Відтак сільська рада вийшла за межі повноважень.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням стороною позивача та третьою особою було подано апеляційні скарги, з яких із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просять його скасувати та постановити рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог( третя сторона), та відповідно задоволити вимоги в повному обсязі (позивач).

Покликання позивача маються на те, що суд першої інстанції вирішив позовні вимоги тільки в частині, що стосується вказаної в оскаржуваному рішенні відповідача земельної ділянки площею 0,05 га, а не земельної ділянки площею 0,11 га.

Покликання третьої особи маються на те, що у 2007 році позивач надала згоду на вилучення 0,05 га земельної ділянки. Відтак, позивачці про спір було відомо ще з 2007 року, а згідно п. «а» ст. 140 ЗК України підставою припинення права власності на земельну ділянку є добровільна відмова. Крім того, в матеріалах справи наявна заява засвідчена секретарем сільської ради, відтак положення ст. 143 ЗК України на дані правовідносини не поширюється.

У разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (п.2 ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, вбачає їх частково аргументованими.

Відповідно до ст. 201 КАС України, підставами для зміни судового рішення є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права, а також, вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що рішенням Синевирської сільської ради від 10.01.2008 року № 8 вилучено 0,05 га земельної ділянки в селі Синевир в урочищі «Перевал», яка належить на праві власності позивачу в користь Міжгірського райавтодору ДП «Закарпатський облавтодор».

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин де зазначено вичерпний перелік. Виходячи із зазначеного переліку, не вбачається право у органу місцевого самоврядування розпоряджатися земельною ділянкою, яка перебуває у власності громадян.

Що стосується аргументів третьої особи, яка зазначає про добровільну відмову від права власності на земельну ділянку докази якої мітяться в матеріалах справи, то колегія суддів оцінюючи дані твердження керується ч.2 ст. 142 ЗК України де зазначено, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню. Відтак, враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що добровільна відмова від права власності на земельну ділянку можлива лише в користь держави або територіальної громади, а не в користь юридичної особи та обов'язкова наявність нотаріально посвідченої угоди про передачу земельної ділянки.

За таких обставин, позовна вимога у вказаній вище частині є обґрунтованою, позаяк відповідач приймаючи оспорене рішення вийшов за межі своїх повноважень.

Слід погодитись з позицією місцевого суду, що стороною позивача строки звернення до суду не пропущені, оскільки остання дізналась про існування рішенням Синевирської сільської ради від 10.01.2008 року за № 8, яке є предметом оскарження, лише у травні 2011 року. Протилежного з матеріалів справи не вбачається.

Разом з тим, позовні вимоги в частині скасування вказаного рішення в цілому не є аргументованими, позаяк рішенням Синевирської сільської ради від 10.01.2008 року за № 8, передано також в постійне користування Міжгірському райавтодору ДП «Закарпатського облавтодору» земельну ділянку 0,11 га, яка знаходиться під будівлями райавтодору в селі Синевир урочище «Перевал» та до якої, виходячи з матеріалів справи, позивач жодного відношення немає, відтак її права та законні інтереси не порушені.

Беручи до уваги наведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг являються частково суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неповного вирішення всіх позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 201, 205, 207, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги ОСОБА_1, дочірнього підприємства відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» - «Закарпатський облавтодор» задоволити частково.

Змінити постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2011 року по справі № 2а-3153/11, виклавши в наступній редакції.

Позов ОСОБА_1 до Синевирської сільської ради Міжгірського району, третя особа - дочірнє підприємство відкритого акціонерного підприємства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» -«Закарпатський облавтодор» про скасування рішення, задоволити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Синевирської сільради за № 8 від 10 січня 2008 року «Про розгляд відношення ДП «Закарпатський облавтодор» філії «Міжгірський райавтодор» від 20.11.2007 року №264» в частині вилучення у ОСОБА_1 та передачі Міжгірському райавтодору ДП «Закарпатського облатодору» земельної ділянки площею 0,05 га в урочищі «Перевал» села Синевир Міжгірського району Закарпатської області.

Врешті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

Судді В.П. Сапіга

Р.Б. Хобор