Справа № 2а-14875/12/2670
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

24 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

за участю секретаря Погребняк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про визнання протиправною бездіяльності та зобов"язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

27.10.2012 року ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (далі - Відповідач) про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, передбачені п.13 постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2012 року позовну заяву залишено без розгляду відповідно п.4 ч.1 ст.155 КАС України.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2014 року ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 жовтня 2014 року ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2014 року та ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2012 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2014 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2014 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21.07.2005 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (далі - Правила).

Правилами регулюються відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець), і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (п.1 Правил).

Згідно п.13 Правил у разі коли опалювальні пристрої в квартирі (будинку садибного типу) обладнано приладами-розподілювачами теплової енергії або потужність приладів опалення (радіаторів) не відповідає розрахунковій, споживач оплачує послуги за результатами розрахунків витрат тепла, які здійснюються виконавцем за методикою, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

На час прийняття Кабінетом Міністрів України вказаної постанови центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства було Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України.

Відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року №323 «Про утворення Міністерства регіонального розвитку та будівництва України і Міністерства з питань житлово-комунального господарства України» утворено Міністерство з питань житлово-комунального господарства України.

Указом Президента України від 09.12.2010 року №1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Отже, на момент звернення Позивача до суду із даним адміністративним позовом центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства є саме Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

31.05.2011 року Указом Президента України №633/2011 затверджено Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Підпунктом 2 пункту 4 вказаного Положення визначено, що Мінрегіон України відповідно до покладених на нього завдань затверджує методики визначення норм споживання житлово-комунальних послуг (крім споживання природного газу та електроенергії), нормативів витрат і втрат ресурсів, що використовуються у житлово-комунальній сфері, вартості утримання та технічного обслуговування об'єктів житлово-комунального господарства.

За правилами пп.14, 15 п.4 Положення Мінрегіон України розробляє та координує програми підвищення енергоефективності та енергозбереження в житлово-комунальному господарстві, обладнання житлових будинків засобами обліку і регулювання споживання води та теплової енергії, формує прогнозні баланси споживання теплової енергії; забезпечує виконання державних програм у відповідних сферах; функціонування системи базових організацій з науково-технічної діяльності у будівництві.

Пунктом 6 Положення передбачено, що Мінрегіон України для виконання покладених на нього завдань має право в установленому порядку:

1) залучати до виконання окремих робіт, участі у вивченні окремих питань учених і фахівців, у тому числі на договірній основі, працівників центральних та місцевих органів виконавчої влади;

2) одержувати в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності та їх посадових осіб інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань;

3)скликати наради, створювати комісії таробочі групи;

4) користуватися відповідними інформаційними базами даних державних органів, державними, в тому числі урядовими, системами зв'язку і комунікацій, мережами спеціального зв'язку та іншими технічними засобами;

5) скасовувати відповідно до закону накази керівників структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій, підконтрольних та підзвітних Міністерству, з питань, що належать

до його компетенції;

6) утворювати, реорганізовувати та ліквідовувати для забезпечення виконання покладених на нього завдань відповідні підприємства, установи і організації.

Отже, вказаним положенням визначено повноваження Відповідача щодо вчинення ряду заходів, необхідних для виконання покладених на нього завдань.

Так, на звернення Позивача від 27.02.2012 року щодо питання, зокрема, розроблення відповідно п.13 постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 Методики щодо порядку проведення розрахунків за надані споживачам послуги з централізованого водопостачання в умовах використання приладів обліку, Відповідач листом від 09.04.2012 року повідомив, що Методика не розроблена та не затверджена і її розроблення включено до Плану нормотворчої діяльності Міністерства на 2012 рік.

Разом з тим, в листі від 02.08.2012 року на звернення Позивача від 09.07.2012 року Відповідач зазначив, що Методика затверджуватись не буде та вказав про прийняття рішення щодо внесення відповідних змін до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, як таких, що не відповідають стратегії держави у запровадженні комерційного обліку води та теплової енергії. Положення спірного п.13 Правил буде виключено або викладено у новій редакції, а тому, за твердженням Відповідача, методика розрахунків тепла у разі, коли опалювальні пристрої в квартирі (будинку садибного типу) обладнано приладами-розподілювачами теплової енергії або потужність приладів опалення (радіаторів) не відповідає розрахунковій, затверджуватися не буде.

На момент ухвалення оскаржуваного судового рішення жодних дій щодо реалізації п.13 постанови Кабінету Міністрів України 21.07.2005 року №630 Відповідачем не вчинено.

Колегія не приймає до уваги доводи апелянта стосовно відсутності доказів у підтвердження наявності в квартирі Позивача приладів-розподілювачів, неможливості замовлення науково-дослідної розробки у зв»язку з відсутностю фінансування, оскільки ці обставини не звільняють Відповідача від обов»язку щодо виконання покладених на нього положеннями нормативного акту обов»язків щодо розроблення Методики про порядок проведення розрахунків за надані споживачам послуги з централізованого водопостачання в умовах використання приладів обліку.

Посилання суб»єкта владних повноважень на невстановлення пунктом 13 постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 строків розроблення та затвердження вказаної Методики також не заслуговують на увагу.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає обґрунтованим та законним рішення суду першої інстанції про задоволення заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 201, 202 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Бужак Н.П.

Костюк Л.О.

Ухвала складена в повному обсязі 27 лютого 2015 року.

.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Костюк Л.О.