Справа № 826/503/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 лютого 2015 року № 826/503/15

Окружний адміністративний суд міста Києва, у складі: судді Добрянської Я.І., розглянув відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1
до відповідачаУправління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва
третя особаГоловне управління Державної казначейської служби України в м. Києві
провизнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовною заявою до відповідача Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві, про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.01.2015 р. суддею Добрянською Я.І. було відкрито провадження в адміністративній справі № 826/503/15 та призначено справу до судового розгляду на 29.01.2015 р.

У судовому засіданні 29.01.2015 р. представник позивачки заявлені у позовній заяві позовні вимоги підтримав повністю та просив суд:

- визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва щодо відмови повернути помилково сплачений ОСОБА_1 збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомості в розмірі 8 132,30 грн.;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) суму сплаченого збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 8 132 (вісім тисяч сто тридцять дві) грн. 30 коп.;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят грн. 70 коп.).

В обґрунтування наведених позовних вимог представник позивачки зазначив, що ОСОБА_1 було безпідставно та помилково сплачено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 8 132,30 грн., оскільки при першому придбанні житла згідно п. 9 ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», фізична особа такого збору не сплачує.

Представник відповідача в судовому засіданні 29.01.2015 р. проти задоволення позовних вимог позивачки заперечив повністю та просив суд у позові відмовити, оскільки ОСОБА_1 не було надано відповідних документів, що підтверджують придбання нею житла вперше, а отже, на думку відповідача, підстав для повернення позивачці суми сплаченого збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 8 132,30 грн. не має.

У свою чергу третя особа (Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві) в судове засідання 29.01.2015 р. не прибула та не скерувала свого представника, хоча остання належним чином була повідомлена про дату, час та місце судового засідання, докази чого наявні в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зважаючи на викладене, а саме не прибуття третьої особи, що була повідомлена належним чином, в судове засідання 29.01.2015 р., суд ухвалив продовжити розгляд даної адміністративної справи № 826/503/15 в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, проти чого також не заперечили представники позивачки та відповідача.

З даного приводу, від третьої особи 19.02.2015 р. до канцелярії суду надійшли письмові заперечення проти позову, в яких Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві зазначає про відсутність порушень з його боку прав та інтересів позивачки.

Крім того, з метою встановлення всіх об'єктивних даних, що будуть мати беззаперечне значення для належного вирішення адміністративної справи № 826/503/15 по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва скерував судовий запит від 03.02.2015 р. до Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві, в якому просив надати до суду належним чином завірену інформацію стосовно того, чи реєструвалося за ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.н. НОМЕР_1) право власності на об'єкти житлової нерухомості.

Вказаний судовий запит від 03.02.2015 р. був отриманий Реєстраційною службою Головного управління юстиції в м. Києві 16.02.2015 р., згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, що наявне в матеріалах справи.

Однак, жодної інформації (документів, доказів) стосовно цього (щодо першої реєстрації за ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.н. НОМЕР_1) права власності на об'єкти житлової нерухомості) на судовий запит від 03.02.2015 р. від Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві станом на 24.02.2015 р. до суду не надходило.

З даного приводу, суд також зобов'язував саму позивачку надати до матеріалів справи допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, а саме щодо факту придбання ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.н. НОМЕР_1) житла вперше, зокрема: довідки з БТІ м. Полтави (де народилася та проживала остання) та м. Києва (де проживає на даний час), чи іншого уповноваженого державного органу стосовно не придбання ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.н. НОМЕР_1) житла у м. Полтава та у м. Києві до 01.07.2014 р.

Проте, і за наслідками зазначеного, позивачкою не було надано суду жодних допустимих доказів на підтвердження придбання ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.н. НОМЕР_1) житла за договором від 01.07.2014 р. вперше.

Таким чином, за наслідками переходу судом до розгляду адміністративної справи № 826/503/15 в порядку письмового провадження, станом на 24.02.2015 р. інших документів з приводу даного спору від сторін по справі (а також Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві) до канцелярії суду не надходило.

Отже, розглянувши подані позивачкою документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивачки та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 01 липня 2014 року між позивачкою ОСОБА_1 та ТОВ «КУА «Валприм» було укладено договір купівлі продажу квартири. Предметом даного договору стала квартира за адресою: АДРЕСА_1.

23 серпня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1

При нотаріальному посвідчені договору купівлі-продажу даної квартири, обов'язковою умовою було надання нотаріусу квитанції про сплату збору на обов'язкове держане пенсійне страхування в розмірі 1% від суми договору, що становить 8 132 (вісім тисяч сто тридцять дві) грн. 30 коп.

В подальшому позивачці стало відомо, що на час укладення договору купівлі-продажу квартири вона не повинна була сплачувати зазначений збір на обов'язкове пенсійне страхування, оскільки придбавала житлову нерухомість вперше, згідно п. 9 ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є, зокрема, громадяни, за винятком громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Зважаючи на таке, як зазначає позивачка у своїй позовній заяві, оскільки ОСОБА_1 купувала житло вперше, то вона не повинна була сплачувати 1% збору до Пенсійного фонду України, однак, через свою необізнаність в законодавстві, нею було помилково сплачено такі грошові кошти в розмірі 8 132,30 грн., що підтверджується квитанцією № 1 від 01.07.2014 р.

З даного приводу, 10 грудня 2014 року позивачкою надсилалась до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районні м. Києва заява про повернення коштів, сплачених за придбавання житла.

Однак, Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва у своєму листі від 05.01.2015 р. за № 45/03 зазначило, що зараз не існує єдиного джерела інформації, яке б підтверджувало, що житло придбавається вперше, а заявником не надано відповідних документів, що підтверджували б факт придбавання житла вперше.

Крім того, Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва зазначило, що право громадянина на придбання нерухомого майна без сплати відповідного збору може бути визнано в судовому порядку.

Враховуючи наведене, позивачка звернулася за захистом своїх порушених, на її думку, прав та інтересів у судовому порядку до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Окружний адміністративний суд м. Києва дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивачки, зважаючи зокрема на наступне.

Згідно вимог п. 9 ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон «Про збір на ОДПС»), платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком громадян, які придбавають житло вперше.

Відповідно до п. 8 ст. 2 Закону «Про збір на ОДПС», п. 2 розділу II Закону України «Про внесення змін до Закону «Про збір на ОДПС» від 15.07.1999 р. № 967-ХІV, Листа Міністерства юстиції України, Пенсійного фонду України від 13.12.1999 р. № 34-1712/1851, № 06/6472, Листа Пенсійного фонду України від 16.05.2001 р. № 06/2303, - збір сплачується лише у разі придбання нерухомого майна за договором купівлі-продажу, і відповідно, набуття права власності на нерухоме майно за результатами приватизації згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» не є придбанням житла в розумінні п. 9 ст. 1 Закону «Про збір на ОДПС».

З наведених вище положень законодавства вбачається, що для вирішення питання про відсутність у громадянина обов'язку щодо сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та звільнення особи від сплати цього збору достатньо наявності визначеної законом умови - придбання громадянином житла вперше (що в даному випадку має бути доведено суду допустимими у справі доказами).

Щодо належного підтвердження придбання позивачкою житла вперше, то у своєму листі від 05.01.2015 р. за № 45/03 Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва зазначає, що зараз не існує єдиного джерела інформації, яке б підтверджувало, що житло придбавається вперше, а тому право громадянина на придбання нерухомого майна без сплати відповідного збору може бути визнано в судовому порядку, при належному доведенні позивачем допустимими у справі доказами самого факту придбання житла вперше.

Однак, у даному випадку, як було зазначено вище та вбачається з наявних матеріалів справи, позивачкою не було виконано вимог ухвали суду від 19.01.2015 р. про відкриття провадження у справі № 826/503/15, а також не було виконано вимог суду, про які суд наголошував у судових засіданнях, а саме: не було надано суду жодних допустимих доказів з приводу заявленого спору (обґрунтованості заявлених позовних вимог), а саме: належних доказів на підтвердження придбання житла за договором від 01.07.2014 р. вперше.

Зокрема, відповідно до наявних матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 народилася та проживала у м. Полтава, де і була попередньо зареєстрована до моменту реєстрації в м. Києві 05.07.2014 р.

Проте, з даного приводу, на зобов'язання суду надати позивачці до матеріалів справи допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, а саме: щодо факту придбання ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.н. НОМЕР_1) житла вперше, останньою не було виконано таких вимог суду та не було надано до матеріалів справи жодних допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а саме: щодо факту придбання ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.н. НОМЕР_1) житла вперше, зокрема: довідки з БТІ м. Полтави (де народилася та проживала остання) та м. Києва (де проживає на даний час), чи іншого уповноваженого державного органу стосовно не придбання ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.н. НОМЕР_1) житла у м. Полтава та у м. Києві до 01.07.2014 р.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Проте, в даному випадку, позивачкою, як особою, що заявляє про порушення її прав та інтересів, на неодноразову вимогу суду не було надано до матеріалів справи жодних допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а саме: щодо факту придбання ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.н. НОМЕР_1) житла вперше, зокрема: довідки з БТІ м. Полтави (де народилася та проживала позивачка) та м. Києва (де проживає позивачка на даний час), чи іншого уповноваженого державного органу стосовно не придбання ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.н. НОМЕР_1) житла у м. Полтава та у м. Києві до 01.07.2014 р.

Таким чином, виключно усні доводи та посилання позивачки (а також її представника) щодо придбання житла вперше, взагалі не ґрунтуються на жодних фактичних даних (допустимих доказах), а є тільки припущеннями, що не можуть бути взяті судом до уваги.

Згідно ст. 657 Цивільного кодексу України, договори купівлі-продажу квартири та іншого нерухомого майна підлягають державній реєстрації, що здійснюється в порядку, передбаченому Тимчасовим порядком державної реєстрації правочинів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 р. № 671.

Згідно ст. 210 ЦК України, правочин, що підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Таким чином, Державний реєстр правочинів містить інформацію про всі правочини купівлі-продажу житла, які вчинялися тією чи іншою особою, та відповідні витяги з Державного реєстру правочинів мають підтверджувати певний факт придбання (чи не придбання) житла вперше.

Проте як у даному випадку, позивачкою також не було надано до матеріалів справи витягу з Державного реєстру правочинів на підтвердження факту придбання ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.н. НОМЕР_1) житла 01.07.2014 р. вперше

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, зважаючи на наявні матеріали справи та норми наведеного законодавства, суд вважає, що позов є необґрунтованим та у його задоволенні слід відмовити.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя: Я.І. Добрянська

Дата складання та підписання в повному обсязі постанови - 24.02.2015 р.