Справа № 2а/731/15/14
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року м. Київ К/800/49626/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України у Варвинському районі Чернігівської області (далі - УПФ) про зобов'язання призначити пенсію за вислугу років за касаційною скаргою позивачки на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 4 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом, відповідно до якого просила:

визнати протиправними дії УПФ щодо відмови у призначенні їй пенсії за вислугу років;

зобов'язати відповідача призначити зазначену пенсію з 13 червня 2014 року.

Посилалася на наявність правових підстав до призначення пенсії за вислугу років, оскільки має достатній стаж, в тому числі понад 22 років педагогічного та понад 5 років державної служби..

Постановою Варвинського районного суду Чернігівської області від 28 липня 2014 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними дії УПФ щодо відмови в призначенні ОСОБА_4 пенсії за вислугу років. Зобов'язано призначити зазначену пенсію з 13 червня 2014 року.

Київський апеляційний адміністративний суд рішенням від 4 вересня 2014 року постанову районного суду скасував та ухвалив нову про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивачка, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені апеляційним судом, просить рішення цього суду скасувати і залишити в силі постанову суду першої інстанції.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з урахуванням наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 13 червня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до УПФ про призначення пенсії за вислугу років. Вказувала на те, що має більше 27 років стажу роботи, із низ понад 22 роки педагогічного, понад 5 державної служби. Листом УПФ від 17.06.2014 року повідомлено про відсутність законних підстав для призначення пенсії .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що період роботи депутата у місцевій раді на постійній основі зараховується до загального і безперервного стажу роботи (служби) депутата, а також стажу роботи (служби) за тією спеціальністю, за якою він працював до обрання на виборну посаду в раді.

Апеляційний суду прийшов до висновку про відсутність законних підстав для призначення пенсії за вислугу років, тому що позивачка продовжує працювати.

Висновок апеляційного суду, на відміну від суду першої інстанції, є законним і обґрунтованим.

Законом України від 5 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) визначено такі види державних пенсій, як: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Відповідно до статті 7 цього Закону звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому, якщо пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується, то пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

За змістом наведеної норми робота на посаді, яка дає право на пенсію за вислугу років, і одночасно одержання такої пенсії, є несумісними.

Як свідчать фактичні обставин справи, позивачка продовжує працювати на посаді секретаря Остапівської сільської ради, тобто на тій посаді, яка дає право на пенсію за вислугу років, тому суд апеляційної інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про безпідставність позову.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновок суду не спростовують і не дають підстав вважати його таким, що не відповідає нормам матеріального права.

При розгляді справи апеляційним судом допущено порушення норм процесуального права, зокрема статті 35 КАС України про вручення повістки, частини четвертої статті 196 цього Кодексу про належне повідомлення щодо часу та місця розгляду справи, проте такі порушення не можуть вплинути на правильність судового рішення, оскільки позивачка під час касаційного розгляду не заявила про наявність обставин та доказів, які б могли вплинути на його суть.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 222, 224, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 4 вересня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

І.В. Штульман