Справа № 813/2747/14
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" лютого 2015 р. м. Київ К/800/63652/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Конюшка К.В.

суддів: Мороза В.Ф., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Головного управління Держземагенства у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року

справа № 813/2747/14 (7864/14)

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держземагенства у Львівській області

про визнання незаконним рішення, зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держземагентства у Львівській області про визнання незаконним рішення відповідача та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18.07.2014, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2014, позов задоволено.

Визнано протиправним рішення Головного управління Держземагентства у Львівській області, викладене у листі від 15.01.2014 № 31-13-0.5-303/2-14 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Зобов'язано Головне управління Держземагентства у Львівській області розглянути звернення ОСОБА_1 від 17.12.2013 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області та прийняти рішення за результатами розгляду вказаного звернення відповідно до вимог чинного законодавства.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, Головне управління Держземагенства у Львівській області оскаржило їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій з мотивів порушення цими судами норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення - про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга обгрунтована серед іншого тим, що на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 25.06.2014 у справі № 461/6997/14-к у відповідача вилучено документи, які підтверджують передачу спірної земельної ділянки третім особам.

Згідно з частиною другою статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, установленому пунктом 1 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм процесуального та матеріального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 звернулась до начальника Головного управління Держземагентства у Львівській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок категорії земель сільськогосподарського призначення. До клопотання долучено графічні матеріали з зазначенням приблизного місця розташування земельної ділянки; копія паспорта; копія ідентифікаційного коду.

Головне управління Держземагентства у Львівській області розглянуло клопотання позивача та листом від 15.01.2014 № 31-13-0.5-303/2-14 надало відповідь про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок категорії земель сільськогосподарського призначення. Указана відмова відповідача обгрунтована тим, що запропонована позивачем до відведення земельна ділянка розміщена у масиві, стосовно якого Головне управління Держземагентства у Львівській області вже прийняло накази про передачу земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства.

Також судом апеляційної інстанції установлено, що суд першої інстанції з метою повного, всебічного та об'єктивного з'ясування всіх обставин у справі ухвалою від 24.06.2014 витребовував докази, а саме матеріали розгляду звернення позивача від 17.12.2013 року до відповідача; усі документи, що були взяті до уваги при прийнятті рішення, викладеного у листі від 15.01.2014 № 31-13-0.5-303/2-14; інформацію (документи) щодо правового статусу земельної ділянки, вказаної у зверненні позивача до Головного управління Держземагентства у Львівській області від 17.12.2013 (в чиїй власності перебуває ця земельна ділянка і на якій підставі). Проте, жодних документів на вимогу суду та доказів на спростування позовних вимог відповідачем не надано, як і не надано доказів поважності причин ненадання вказаних документів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відмова відповідача, викладена у листі від 15.01.2014 № 31-13-0.5-303/2-14 є протиправною та не ґрунтується на нормах чинного законодавства України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає висновок судів попередніх інстанцій передчасним з огляду на таке.

Відповідно до пункту 6 статті 118 Земельного кодексу України (у чинній на час виникнення спору редакції) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з пунктом 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною п'ятою статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з частиною першою статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення судів попередніх інстанцій названим вимогам процесуального закону відповідають не в повній мірі.

Відповідно до частини першої статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з частиною четвертою статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Ураховуючи вказані положення правових норм адміністративного судочинства стосовно принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі та належності доказів, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що під час нового розгляду цієї справи та прийняття рішення по суті спору суду першої інстанції необхідно встановити правовий статус земельної ділянки, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення якої у власність просила надати позивач, та чим він підтверджується.

З огляду на викладене доводи касаційної скарги частково заслуговують на увагу, у зв'язку з чим наявні підстави для її часткового задоволення та скасування рішень судів попередніх інстанцій.

Частиною першою статті 220 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною другою статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судами попередніх інстанцій було порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Держземагенства у Львівській області задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року в цій справі скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.