Справа № 161/15458/14-а,2-а/161/602/14
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року Справа № 876/316/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Затолочного В.С.,

суддів Кузьмича С.М., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.11.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1) звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області (далі - Відповідач, УПФ України) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.11.2014 року позов задоволено повністю. Визнано дії УПФ України щодо відмови врахувати до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_1, періоду роботи з 01.01.1994 року по 31.12.1999 року на посаді медичної сестри в Луцькій міській Призовній медичній комісії неправомірними. Зобов'язано Відповідача врахувати до спеціального стажу Позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугою років, періоду її роботи з 01.01.1994 року по 31.12.1999 року на посаді медичної сестри в Луцькій міській Призовній медичній комісії.

Постанову суду першої інстанції оскаржило УПФ України, подавши на неї апеляційну скаргу. Відповідач зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що згідно чинного законодавства призовні комісії не відносяться до переліку лікувально-профілактичних закладів, а тому підстав для зарахування стажу роботи Позивача в Луцькій міській призовній комісії в 1994-1999 роках немає. Апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та винести нову про відмову в позові.

Справа розглядалася в порядку письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Позивач, маючи середню медичну освіту, безперервно працювала в системі охорони здоров'я з 11 березня 1989 року. За цей час ОСОБА_1 працювала в обласній, міській лікарнях, у Луцькій призовній медичній комісії, поліклініці № 3 та дитячій поліклініці. В березні 2014 року її стаж роботи по спеціальності становив 25 років, що дає їй право на пенсію за вислугою років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як медичному працівнику. Маючи намір оформити пенсію, позивач звернулась до УПФ України за консультацією, які документи їй слід подати для оформлення пенсії. Листом № 351/Б-01 від 21.08.14 р. Позивача повідомлено про відсутність достатнього стажу, що дає право на пенсію за вислугою років. Управління ПФУ не взяло до уваги періоду її роботи з 01.01.94 по 31.12.99 р. (разом 6 років) на посаді медичної сестри в Луцькій міській Призовній медичній комісії, у зв'язку з тим, що дана установа не передбачена Переліком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909. Крім того, вказано про відсутність такої установи як Призовна медична комісія, і в Переліку закладів охорони здоров'я, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров'я № 114 від 22.06.1995 року. Спеціальний стаж Позивача, який взято до уваги Відповідачем, становить 19 років, якого без врахування 6 років роботи в Призовній медичній комісії, недостатньо для призначення пенсії за вислугою років.

Відповідно до п. «е» частини 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники охорони здоров'я при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, мають право на пенсію за вислугою років.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Даним переліком передбачено, що до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи в таких закладах та установах: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальні органи Держсанепідслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), діагностичні центри, аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії, Медико-соціальні експертні комісії, бюро судово-медичної експертизи та на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад). До посад медичного персоналу (молодших спеціалістів з медичною освітою) відносяться посади медичних працівників, робота на яких вимагає від фахівця наявності спеціальної медичної освіти.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в даному Переліку зазначено лікарняні заклади, в яких працювала позивач, що дає їй право на пенсію за вислугою років.

Згідно до п. 4 ст. 3 та п. 2 ст. 16 Закону України Основи законодавства України про охорону здоров'я, заклади охорони здоров'я - підприємства, установи, організації, завданням яких є забезпечення різноманітних потреб населення в галузі охорони здоров'я шляхом подання медико-санітарної допомоги, включаючи широкий спектр профілактичних і лікувальних засобів або послуг медичного характеру, а також виконання інших функцій на основі професійної діяльності медичних працівників, заклади охорони здоров'я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців.

Відповідно до посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років, віднесено лікарів та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Відповідно до п. 3 та Додатку № 2 Наказу Міністерства охорони здоров'я України № 146 від 23.10.1991 року Про атестацію середніх медичних працівників до середнього медичного персоналу належать всі працівники, всіх спеціальностей, що одержали підготовку в середніх спеціальних учбових закладах або мають незакінчену вищу освіту. Відповідно, посада фельдшера, медичної сестри, лаборанта клінічної лабораторії віднесені до спеціальностей середніх медичних працівників.

Луцька міська призовна медична комісія була утворена рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів від 14 вересня 1993 року № 392.

Згідно п. 1.1, 2.2. Статуту державного лікувально-профілактичного закладу Луцька міська призовна медична комісія даний заклад є лікувально-профілактичним закладом, здійснює медичне обстеження громадян, диспансеризацію, визначає тимчасову непридатність до військової служби, лікувально-профілактичні огляди та діагностичні обстеження. За Статутом та своїми функціями, цей заклад є лікувально-профілактичним закладом комунальної форми власності.

До утворення Луцької міської призивної медичної комісії зі статусом юридичної особи, а також після її реорганізації, ця комісія існувала при поліклініках Луцької міської лікарні як відділення призовної медичної комісії структурний підрозділ, та здійснювала такі самі функції. Всі працівники, що працювали в складі даного структурного підрозділу, при створенні окремої юридичної особи, повним складом були переведені до Луцької міської призовної медичної комісії. Так само, при реорганізації цієї установи в повному складі за переводом повернулись в поліклініку № 3 у відділення призовної медичної комісії, що вбачається з запису в трудовій книжці, наказу Міської призовної медичної комісії № 36 від 31.12.1999 року, та наказів відділу охорони здоров'я № 49/03 від 07.10.1993 року, № 164/3 від 31.12.1999 року. Посади, які займали працівники медичної комісії як окремої юридичної особи, та відділенні при поліклініці, були аналогічними, вони виконували ті самі функції (п. 4.3. наказу № 164/3 від 31.12.1999 року, лист Управління охорони здоров'я № 17-27/567 від 09.09.2014 року).

Пунктом 2 Наказу Міністерства охорони здоров'я № 114 від 22.06.1995 року «Про затвердження переліку закладів охорони здоров'я, переліку лікарських посад і переліку посад фармацевтичних працівників» зобов'язано керівників органів і закладів охорони здоров'я привести у відповідність з цими переліками назви закладів охорони здоров'я і посад медичних працівників.

Вірним є висновок суду першої інстанції, що неприведення керівником закладу назви даного закладу у відповідність до Переліку закладів охорони здоров'я не може бути підставою для обмеження її соціальних прав, до яких відноситься право на пенсійне забезпечення.

Відповідно до ст. 3 Основ законодавства України про охорону здоров'я, які є законом, тобто, мають вищу юридичну силу за постанову Кабінету Міністрів України, та наказу МОЗ, заклад охорони здоров'я - це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

В листі Управління охорони здоров'я № 17-28/Б-356 від 23.07.2014 року, наданого на запит Управління Пенсійного фонду України у м. Луцьку, зазначено, що робота у Луцькій міський медичній призовній комісії, як у державному лікувально-профілактичному закладі, входить до стажу роботи, яка дає право ОСОБА_1 на пенсію за вислугою років.

Таким чином, суд попередньої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що надані Позивачем докази є достатніми та переконливими, а посилання Відповідача на те, що заклади, в яких працювала ОСОБА_1 не відносяться до закладів охорони здоров'я не відповідає дійсності, а тому позов підлягає до задоволення.

Доводи апеляційної скарги не відповідають законодавству України та не можуть бути підставою для її задоволення.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції відповідає обставинам справи, наявним в ній доказам, прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області залишити без задоволення.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.11.2014 року у справі № 161/15458/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.С. Затолочний

Судді С.М. Кузьмич

З.М. Матковська