Справа № 826/18158/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 лютого 2015 року № 826/18158/14

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., суддів Келеберди В.І., Данилишина В.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Всеукраїнської благодійної організації «ТОЧКА ОПОРИ» до Державної реєстраційної служби України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась Всеукраїнська благодійна організація «ТОЧКА ОПОРИ» (далі по тексту також - позивач) з позовом до Державної реєстраційної служби України (надалі також - відповідач), в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Державної реєстраційної служби України та зобов'язати відповідача розглянути реєстраційну заяву позивача, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЙНЕ АГЕНТСТВО «НАЦІОНАЛЬНИЙЛГБТ ПОРТАЛ УКРАЇНИ» як суб'єкта інформаційної діяльності та зобов'язати, відповідача винести відповідне рішення в строк, визначений Законом України «Про інформаційні агентства» та «Положенням про державну реєстрацію інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності».

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що бездіяльністю відповідача порушені статті 9 Закону України «Про інформаційні агентства», Конституції України; п. 2.5 Положення про державну реєстрацію інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності», що унеможливило реалізацію права позивача на заснування інформаційного агентства.

Відповідач проти задоволення позову заперечував та зазначив, що оскільки позивачем не надано змістовного тлумачення скорочення «ЛГБТ», яке використовується у назві інформаційного агентства, відповідач не може здійснити реєстраційні дії.

04.02.2015р. в судовому засіданні за згодою сторін ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду про наступне.

Як свідчать матеріали справи, 28 квітня 2014 року Всеукраїнська благодійна організація «ТОЧКА ОПОРИ» подала до Державної реєстраційної служби заяву на реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЙНЕ АГЕНТСТВО «НАЦІОНАЛЬНИЙ ЛГБТ ПОРТАЛ УКРАЇНИ», як суб'єкта інформаційної діяльності.

За наслідком розгляду заяви позивача, відповідач листом від 15.05.2014р. вих. №720/19-14-8 повідомив про необхідність усунення недоліків в оформленні заяви, а саме: - в пункті 3 заяви вид інформаційного агентства зазначено як «національне», що суперечить підпункту 3 пункту 2.2. Положення. Так статтею 8 Закону України «Про інформаційні агентства» (далі - Закон) видами інформаційних агентств є державні та недержавні інформаційні агентства України та іноземні інформаційні агентства, які діють в Україні через свої представництва; - в пункті 7 заяви не зазначено, чи включає статутний капітал частку іноземного капіталу та в разі наявності його сукупна частка, відповідно до вимог статті 9 Закону; - в пункті 8 заяви відсутні номери засобів зв'язку, що мають бути вказані у свідоцтві про державну реєстрації.

В подальшому, позивач подав уточнену заяву (без номеру та дати), яка надійшла на розгляд до відповідача від 11.06.2014р., за результатами розгляду якої відповідач листом від 09.07.2014р. вих. № 874/19-14-8 із зауваженнями щодо конкретизації абревіатури «ЛГБТ» у назві інформаційного агентства та щодо уточнення програмних цілей інформаційного агентства з урахуванням статті 5 Закону.

Листом від 10.08.2014р. позивач повідомив відповідача про те, що чинним законодавством України не заборонено використання абревіатури «ЛГБТ» та просив повторно розглянути заяву про реєстрацію інформаційного агентства.

Так, з письмових заперечень відповідача проти позову вбачається, що правова позиція суб'єкта владних повноважень ґрунтується на тому, що оскільки позивач не в повному обсязі надав інформацію, про яку запитувалося у листі Укрдержреєстру від 09.07.2014р. вих. №874/19-14-8 із зауваженнями щодо конкретизації абревіатури «ЛГБТ», що унеможливлювало проведення реєстраційних дій та зумовило необхідність звернення відповідача до Комісії щодо надання експертної оцінки стосовно програмних цілей зазначеного інформаційного агентства на відповідність законодавству про захист суспільної моралі. Також, 08.12.2014р. Укрдержреєстр повторно звернувся до Комісії щодо надання експертної оцінки відеоматеріалів та інформації на електронних носіях, розміщеної на сайті «Національного ЛГБТ Порталу» за адресою в Інтернеті www.lgbt.org.ua.

Поряд з цим, відповідач звертав увагу суду на те, що станом на момент звернення позивача до суду, Державною реєстраційною службою України не приймалось рішення щодо відмови у державній реєстрації ТОВ «Інформаційне агентство «Національний ЛГБТ портал України», оскільки продовжується правова експертиза заяви.

Позивач вважаючи, що такими дійми відповідача порушено приписи законодавства щодо порядку та строків розгляду заяв про державну реєстрацію інформаційних агентств, звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Вирішуючи спір по суті суд виходив із наступного.

Правові основи діяльності в Україні інформаційних агентств та їх міжнародного співробітництва регламентовані положеннями Закону України «Про інформаційні агентства» (надалі по тексту також - Закон).

Порядок державної реєстрації Державною реєстраційною службою України інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності, яка полягає у проведенні правової експертизи заяв засновників на відповідність Конституції, Цивільному та Господарському кодексам, Закону України «Про інформаційні агентства», іншим актам законодавства України, а також у підготовці та оформленні відповідних рішень, визначений приписами Положення про державну реєстрацію інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 21.02.2006р. №12/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.02.2006р. №174/12048 (надалі по тексту також - Положення).

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що інформаційними агентствами є зареєстровані як юридичні особи суб'єкти інформаційної діяльності, що діють з метою надання інформаційних послуг.

При цьому, статтею 7 Закону визначено, що інформаційне агентство набуває статусу юридичної особи з моменту його державної реєстрації у порядку, встановленому чинним

законодавством України.

Статтею 9 Закону закріплено право на заснування інформаційного агентства в Україні за громадянами та юридичними особами України.

Процедура державної реєстрації інформаційних агентств визначена ст. 12 Закону, згідно якої державній реєстрації підлягають усі інформаційні агентства та представництва іноземних інформаційних агентств, що засновуються або діють в Україні.

Державна реєстрація інформаційних агентств в Україні як суб'єктів інформаційної діяльності проводиться на підставі письмової заяви засновника (співзасновників) до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності.

Як встановлено ст. 13 Закону, що у заяві про державну реєстрацію інформаційного агентства повинні бути зазначені:1) засновник (співзасновники), включаючи: прізвище, ім'я, по батькові та необхідні дані паспорта громадянина України (для фізичних осіб); повне найменування (для юридичної особи); місцезнаходження, номери засобів зв'язку та банківських рахунків; 2) повне найменування та назва інформаційного агентства; 3) вид інформаційного агентства та його організаційно-правова форма, ідентифікаційний код Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України; 4) передбачувана сфера розповсюдження інформаційної продукції (місцева, регіональна, національна, національна та зарубіжна, зарубіжна); 5) мови, якими буде розповсюджуватися інформаційна продукція; 6) програмна мета та основні напрями діяльності інформаційного агентства; 7) джерела фінансового та матеріально-технічного забезпечення діяльності інформаційного агентства; 8) місцезнаходження інформаційного агентства. Такі вимоги дублюються з приписами п.2.2 Положення.

Поряд з цим, ч. 2 ст. 13 Закону містить припис про заборону вимоги подання інших відомостей та документів.

Заява розглядається у семиденний термін з дня її одержання (п. 2.5. Положення).

Перелік рішень, які можуть бути прийняті Державною реєстраційною службою України за результатами розгляду заяв, визначений у п. 2.5., до яких зокрема належать: - про державну реєстрацію (перереєстрацію) інформагентства; - про відмову в державній реєстрації (перереєстрації) інформагентства; - про видачу дубліката свідоцтва про державну реєстрацію інформагентства; - про відмову у видачі дубліката свідоцтва про державну реєстрацію інформагентства.

Вказаний перелік рішень є вичерпним.

Предметом судового розгляду в даній адміністративній справі, є, зокрема, визначення питання щодо наявності бездіяльності відповідача щодо розгляду заяви позивача про реєстрацію інформаційного агентства. Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) дій відповідача при розгляді відповідної заяви позивача з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

«На підставі» означає, що суб'єкт владних повноважень: 1) повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Разом з тим, під бездіяльністю суб'єкта владних повноважень суд розглядає як пасивну поведінку суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, та інтересів фізичних та юридичних осіб.

Так, матеріали справи свідчать, що за наслідками розгляду заяви позивача про реєстрацію інформаційного агентства від 28.04.2014р., відповідачем оформлювались листи від 15.05.2014р., 09.07.2014р. про надання до Державної реєстраційної служби уточнюючої заяви з метою подальшого прийняття рішення.

Зокрема, листом від 15.05.2014р. №920/19-14-8, позивачу запропоновано п. 3 заяви щодо виду інформаційного агентства привести у відповідність до підпункту 3 пункту 2.2. Положення, зазначити номери засобів зв'язку, які мають бути вказані у свідоцтві про державну реєстрацію інформаційного агентства як суб'єкта інформаційної діяльності.

В подальшому, на наслідком розгляду уточненої заяви позивача, листом Державної реєстраційної служби від 09.07.2014р. №847/19-14-8 повідомлено позивача про необхідність конкретизації абревіатури «ЛГБТ» у назві інформаційного агентства з урахуванням ст. 5 Закону України «Про інформаційні агентства».

В той час, як приписами ст. 5 Закону передбачено, що діяльність інформаційних агентств - це збирання, обробка, творення, зберігання, підготовка інформації до поширення, випуск та розповсюдження інформаційної продукції. Випуск та розповсюдження інформаційними агентствами власної продукції з метою отримання прибутку є підприємницькою діяльністю у цій сфері і здійснюється на основі цього Закону та чинного законодавства України. Особливості діяльності інформаційних агентств під час виборчого процесу регулюються законодавством про вибори.

Таким чином, ст. 5 Закону, на яку посилався відповідач у листі від 09.07.2014р. №847/19-14-8 не передбачено право суб'єкта владних повноважень на витребування додаткових пояснень щодо назв інформаційних агентств, абревіатур, які у них використовуються.

Поряд з цим, суд вважає за доцільне зазначити, що перевіряючи заву особи про реєстрацію інформаційного агентства, суб'єкт владних повноважень - відповідач, повинен системно застосовувати положення Закону.

Так, з системного аналізу норм чинного законодавства України, зокрема, Закону України «Про інформаційні агентства», Положення про державну реєстрацію інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності, вбачається, що Державна реєстраційна служба України у семиденний строк з дня одержання заяви про реєстрацію інформаційного агентства, має прийняти рішення про державну реєстрацію інформагентства або про відмову в державній реєстрації інформагентства.

Суд звертає увагу на те, що чинне законодавство, що регулює спірні правовідносини не передбачає надання проміжної відповіді за результатами розгляду заяви про реєстрацію інформаційного агентства з витребовуванням додаткових документів та пояснень, а також зупинення перебігу та поновлення семиденного строку на прийняття рішення за результатами розгляду заяви про реєстрацію інформаційного агентства.

Відтак з урахуванням наведених вище положень закону та фактичних обставин справи, вбачається бездіяльність відповідача у спірних правовідносинах щодо неприйняття одного із рішень за наслідками розгляду заяви позивача, що передбачені приписами Положення про державну реєстрацію інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності.

При цьому, суд звертає увагу на те, що судом при розгляді справи не досліджується питання наявності правових для реєстрації інформаційного агентства «ІНФОРМАЦІЙНЕ АГЕНТСТВО «НАЦІОНАЛЬНИЙ ЛГБТ ПОРТАЛ УКРАЇНИ», оскільки не належить до предмету доказування, а лише надається правова оцінка на предмет дотримання суб'єктом владних повноважень порядку розгляду заяви про реєстрацію інформаційного агентства.

У той же час, відносно позовної вимоги про зобов'язання відповідача винести відповідне рішення в строк, визначений Законом України «Про інформаційні агентства» та «Положенням про державну реєстрацію інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності», суд зазначає, що зазначена вимога задоволенню не підлягає, позаяк прийняття рішень, що передбачені приписами Закону України «Про інформаційні агентства» та Положення про державну реєстрацію інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності, належить до виключної компетенції даного органу і по суті є фактично перебиранням повноважень органу реєстрації права власності, що є недопустимим в силу закону.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, керуючись статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної реєстраційної служби України та зобов'язати відповідача розглянути реєстраційну заяву позивача, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЙНЕ АГЕНТСТВО «НАЦІОНАЛЬНИЙЛГБТ ПОРТАЛ УКРАЇНИ» як суб'єкта інформаційної діяльності, в порядку та строки, визначені Законом України «Про інформаційні агентства» та Положенням про державну реєстрацію інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.А. Качур

Судді В.І. Келеберда

В.М. Данилишин