Справа № 174/887/14-а (2-а/174/41/2014)
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"18" лютого 2015 р.справа № 174/887/14-а (2-а/174/41/2014)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І. Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2014 року у справі № 174/887/14-а(2-а/174/41/2014) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Вільногірську Дніпропетровської області про визнання протиправними дій та зобов'язання зробити перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Вільногірську Дніпропетровської області (далі - відповідач), в якому просив: визнати неправомірною відмову відповідача від 17.06.2014 року; зобов'язати відповідача винести рішення про включення до його загального трудового стажу - 6 років та 2 місяці під час його роботи, коли він відбував покарання в Бердичівській ВК № 70, і трудового стажу - 2 роки та 3 місяці під час його роботи, коли він відбував покарання в Кременчуцькій ВК № 70, та на цій підставі провести перерахунок призначеної йому пенсії з 03.11.2012 року; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Вільногірську Дніпропетровської області доплатити йому пенсію з 03.11.2012 року, з урахуванням вже виплаченої за цей час частини пенсії.

Постановою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2014 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 56 Закону України „Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховується будь-яка робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, а також робота в'язнів за умови сплати страхових внесків.

Згідно з параграфом 37, пункту 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 р. час відбування виправних робіт не включається в загальний трудовий стаж незалежно від місця їх перебування.

Матеріалами справи підтверджено, що в довідці від 13.02.2007 р. № 20, виданій Бердичівською виправною колонією, зазначено, що відрахування на соціальне страхування із заробітної плати, яку отримав позивач під час перебування в місцях позбавлення волі, не проводилися.

Статтею 50 Виправно-трудового кодексу України, прийнятого Верховною Радою УРСР 23.12.1970, який діяв на час відбування кримінального покарання позивачем, та зупинив свою дію з 01.01.2004 року, однозначно передбачалося, що час роботи засуджених у період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується.

Статтею 122 Кримінально-виконавчого кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, зазначено, що час роботи засудженого у період відбування ним покарання у вигляді позбавлення волі зараховується до стажу роботи для призначення трудової пенсії після звільнення, за умови оплати ним страхових внесків до Пенсійного фонду України в порядку і розмірах, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року N 1788-XII, який набрав чинності з 01.01.1992 р., до стажу роботи зараховується будь-яка робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, а також робота в'язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

В період роботи позивача протягом 6 років та 2 місяців під час відбування ним кримінального покарання у вигляді позбавлення волі в Бердичівській ВК № 70, та його роботи протягом 2 років та 3 місяців під час відбування покарання в Кременчуцькій ВК № 69, діяв Виправно-трудовий кодекс України, прийнятий Верховною Радою УРСР 23.12.1970, статтею 50 якого однозначно було установлено, що час роботи засуджених у період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується.

Крім того, передбачені законом страхові внески з заробітної плати, що зараховувалась позивачу під час відбування ним покарання у виправних колоніях, не утримувалися.

Таким чином, суд обґрунтовано дійшов висновку, що підстав для задоволення позову немає.

Мотивація та доводи, наведені у апеляційній скарзі позивача, не дають колегії суддів підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

у х в а л и В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2014 року у справі № 174/887/14-а(2-а/174/41/2014) - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак