Справа № 819/3034/13а
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року Справа № 876/2688/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Дяковича В.П., Попка Я.С.,

з участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

представника позивача ОСОБА_1, представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 січня 2014 року у справі за його позовом до реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, державного реєстратора реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_5 про визнання дій протиправними та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними дії державного реєстратора реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області ОСОБА_4 щодо прийняття рішення про реєстрацію права власності на гараж АДРЕСА_2 за ОСОБА_5 та видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно 05 червня 2013 року, а також скасувати рішення про реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 січня 2014 року у справі № 819/3034/13-а у задоволенні вказаного позову відмовлено.

У своїй апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1. При цьому, право власності на гараж, який знаходиться в тому ж будинку, позивач не оформив, оскільки документи, що підтверджували підставу набуття майнових прав на нежитлову будівлю (договір про дольову участь), було викрадено.

Крім того, апелянт зазначає, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2012 року відкрито провадження у справі № 1915/19832/2012 за його позовом до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вербицького, 12» про визнання майнового права на нежитлове приміщення - гараж АДРЕСА_1. Ухвалою цього суду від 11 грудня 2012 року було задоволено заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначене нежитлове приміщення. Оскільки існувала заборона щодо вчинення будь-яких дій стосовно спірного приміщення, то відповідач не мав прав приймати рішення про реєстрацію права власності на спірний гараж за ОСОБА_5, так як останнім не було надано документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за нею об'єкта будівництва.

Представник позивача у ході апеляційного розгляду підтримав подану апеляційну скаргу та просив задовольнити її у повному обсязі.

Представник третьої особи у судовому засіданні апеляційного суду заперечила обґрунтованість доводів апелянта, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, на виклик апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що на час прийняття державним реєстратором ОСОБА_4 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 2869908 від 05.06.2013 року, видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 4405623 від 05.06.2013 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за № 4405978 від 05.06.2013 року будь-яких підстав для відмови у проведенні державної реєстрації у державного реєстратора не було. Крім того, повивачем не представлено, а судом не здобуто доказів щодо наявності майнових прав позивача стосовно нерухомого майна - гаража АДРЕСА_1

Даючи правову оцінку доводам апелянта та висновкам суду, що викладені у оскаржуваному судовому рішенні, апеляційний суд виходить із таких міркувань.

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції вірно виходив із того, що її суть полягає у дослідженні правомірності дій (бездіяльності) відповідача щодо державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості, тобто спір за загальними ознаками підпадає під поняття адміністративної справи, що міститься у ст. 3 КАС України.

Разом із тим, вирішення даного адміністративного спору неможливе без з'ясування питань, якими обґрунтовуються оскаржувані дії (бездіяльність) суб'єкта владних повноважень, а саме без з'ясування законності підстав набуття права власності на об'єкт нерухомості, щодо якого ці дії (бездіяльність) вчинено.

Однак адміністративний суд не може вирішувати спори про право власності, оскільки такі спори не належать до публічно-правових, якими обмежується адміністративна юрисдикція.

З матеріалів справи випливає існування конкуренції підстав виникнення права власності у різних осіб приватного права, що претендують на спірне майно, а саме у позивача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_5

При цьому на даний час існує невирішений цивільний спір за позовом ОСОБА_3 до «Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку Вербицького, 12» про визнання майнового права, предметом якого є гараж АДРЕСА_2.

Таким чином, для того, щоб вирішити даний адміністративний спір має бути прийнято остаточне судове рішення, в якому буде розв'язано конкуренцію підстав виникнення права власності різних осіб на спірне майно.

Відтак, в основі даного спору лежить спір про право власності, який відповідно до положень ст. 17 КАС не належить вирішувати в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 квітня 2009 року (Справа № 21-367во09)

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 статті 157 КАС суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За правилами ч. 1 ст. 203 КАС України постанова суду скасовується у апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, передбачених ст. 157 КАС України.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до переконання про те, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, а отже оскаржувану постанову слід скасувати і закрити провадження у адміністративній справі.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 січня 2014 року у справі № 819/3034/13-а та закрити провадження у адміністративній справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Я.С.Попко

Ухвала у повному обсязі складена 27 лютого 2015 року.