Справа № 826/20896/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «РЕНАЛ» до Державної податкової інспекції у Солом’янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Адміністративний позовом позивач мотивує тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем з порушенням норм чинного законодавства, оскільки господарські відносини між позивачем та контрагентами були реально виконані сторонами, мають матеріальне наповнення, що підтверджується первинною документацією. Окрім того, платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов’язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчиненими його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

В судовому засіданні, представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача, в судове засідання не з’явився, хоча про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. За змістом заперечень на позовну заяву, наявних в матеріалах справи, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на правомірність прийнятого рішення, як на підставу своїх заперечень, посилається на висновки актів перевірки контрагентів позивача, якими встановлено відсутність реальності здійснення гоподарських операцій.

Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи зазначене, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

ДПІ у Солом’янському районі Головного управління ДФС у м. Києві відповідно до пп.78.1.1. п.78.1 ст.78 , пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 , п.79.1, п.79.2 ст.79 Податкового кодексу проведено документальну позапланову невиїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «РЕНАЛ» (код ЄДРПОУ 19133293) з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість за період з 01.07.2014р. по 31.07.2014р. по взаємовідносинам із ТОВ «Брокбудкепітал» (код ЄДРПОУ 37450960), ПП «Пром-Тех-Снаб» (код ЄДРПОУ 38007002), ТОВ «Сорбіт» (код ЄДРПОУ 37723754), за результатами якої складено акт від 28.11.2014р. №6102/26-58-22-08-11/19133293.

В ході проведення перевірки встановлено порушення ТОВ «Фірма «РЕНАЛ»: п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу, в результаті чого занижено податок на додану вартість в загальному розмірі 260406грн., в т.ч. по періодам: за липень2014р. на суму 260406грн.

Не погодившись з висновками акту перевірки, позивачем оскаржено їх в адміністративному порядку.

Судом встановлено, що ТОВ «Фірма «Ренал» до ДПІ у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві подано податкову звітність по ПДВ: Декларацію з податку на додану вартість; Додаток 5 до Декларації «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів», якою задекларовано податковий кредит по взаємовідносинах з контрагентами ТОВ «Брокбудкепітал» (код за ЄДРПОУ 37450960), ПП «Пром-Тех-Снаб» (код за ЄДРПОУ 38007002), ТОВ «Сорбіт» (код за ЄДРПОУ 37723754) у липні 2014 року на загальну суму у розмірі 260406 грн.

Перевіркою встановлено, що між ТОВ «Фірма «Ренал» (Замовник) та ТОВ «Брокбудкепітал», (Підрядник) укладено договір Підряду щодо реконструкції обладнання «Big Dutchman» №07/04 від 07 04 2014.

Підрядник за дорученням Замовника, використовуючи обладнання та матеріали останнього зобов'язується виконати роботи з реконструкції обладнання «Big Dutchman» в 11 пташниках племінної птахофабрики Катюжанка, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити вищевказані роботи.

Загальна вартість цього договору встановлена згідно протоколу затвердження договірної ціни від 07.04.2014р. складає 564360,0 грн., в т.ч. ПДВ 94 060,0 грн.

На підтвердження виконання вказаного договору, в матеріалах справи міститься: акт виконаних робіт від 11.07.2014 на загальну суму 564 360,0 грн., у т.ч. ПДВ 94 060,0 грн. та податкова накладна від 11.07.2014 на загальну суму 564 360,0 грн., у т.ч. ПДВ 94 060,0грн.

Однак, як вбачається з акту перевірки, податковим органом зазначено, що ТОВ «Фірма «Ренал» не надано до перевірки документів, що підтверджують факт виконання будівельних робіт по взаємовідносинах з ТОВ «Брокбудкепітал», а саме: акти приймання виконаних робіт (за формою КБ-2) та довідки про вартість виконаних робіт (за формою КБ-3), які встановлені Державними будівельними нормами України та регулюють взаємовідносини між суб'єктами господарювання у сфері будівництва.

Як встановлено судом, позивач мав господарські відносини з ПП «Пром-Тех-Снаб» на підставі договору від 12.05.2014 року № 12.05-22, за змістом якого Підрядник бере на себе зобов'язання своїми силами та засобами, на власний ризик виконати роботи по ремонту і монтажу обладнання на комбікормовому заводі, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити вищевказані роботи за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Привокзальна 46.

Загальна вартість цього договору (встановлена згідно протоколу затвердження договірної ціни) складає 542 436,0 грн., в т.ч. ПДВ 90 406,0 грн.

Як зазначено, податковим органом в акті перевірки, чисельність працівників на підприємстві складає 10 працівників з нарахованою заробітною платою всього 45 000 грн., тобто 4500 грн./люд.

Відповідно до вище зазначеного, податковий орган зробив висновок, що витрати на заробітну плату зазначені в акті виконаних робіт (КБ2) наданих ТОВ «Фірма Ренал» до перевірки не відповідають аналогічним витратам задекларованим ПП Пром-Тех-Снаб» в розрахунку 1ДФ, що в свою чергу свідчить про відсутність у ПП Пром-Тех-Снаб» відповідних активів, а саме трудових ресурсів для здійснення будівельних робіт.

ТОВ «Фірма Ренал» мало господарські відносини з ТОВ «Сорбіт», на підставі договорів ссубпідряду від № 78/16.06., 16.06.2014 року, №78/16.06 від 16.06.2014 №85/24 від 06 від 24.06.2014.

Відповідно до змісту зазначених договорів: Підрядник зобов'язаний: перед початком робіт передати Субпідряднику технічну документацію, необхідну для виконання робіт; своєчасно забезпечити Субпідрядника необхідним матеріалом; прийняти та оплатити виконані роботи. Оплата проводиться Підрядником після підписання Акту приймання-здачі виконаних робіт шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Субпідрядника не пізніше 20 календарних днів з моменту підписання обома сторонами вищевказаного акту. Після закінчення робіт Підрядник та Субпідрядник оформлюють акт здачі-приймання виконаних робіт.

При проведенні перевірки, податковим органом було використано акт ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 02.09.2014 року №2657/26-55-22-08/37723754 «Про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Сорбіт» (ПН 37723754) щодо підтвердження господарських відносин платниками податків за період з 01.07.2014 року по 31.07.2014 року».

Даним актом встановлено порушення п.187.1 cт.. 187, п. 198.1 cт. 198, п.198.2, 198.3 та п. 198.6 cт. 198 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-VI (із змінами та доповненнями), що призвело до завищення податкових зобов'язань з податку на додану вартість за період з 01.07.2014 року по 31.07.2014 року та завищення податкового кредиту з податку на додану вартість за період з 01.07.2014року по 31.07.2014року. За результатами звірки ТОВ «Компанія «Сорбіт» не підтверджено задекларовані податкові зобов'язання з ПДВ за період з 01.07.2014 року по 31.07.2014 року, а також не підтверджено задекларований податковий кредит з ПДВ за період з 01.07.2014 року по 31.07.2014 року.»

В зв'язку з вищенаведеним, податковим органом визначено, що первинні документи ТОВ «Фірма Ренал» по взаємовідносинах з ТОВ «Сорбіт» складені всупереч вимогам діючого законодавства України, в зв'язку з чим не має можливості підтвердити факт здійснення господарських операцій та немає підстав включення ТОВ «Фірма Ренел» до складу податкового кредиту з ПДВ вартості придбання робіт ТОВ «Сорбіт».

Як вбачається з акту перевірки, податковий орган прийшов до висновку про те, що операції ТОВ «Фірма «Ренал» по взаємовідносинах з ТОВ «Сорбіт», ТОВ «Брокбудкепітал» та ПП «Пром-Тех-Снаб» не є господарською діяльністю в розумінні п. п. 14.1.36 ст.14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року за №2756-VI, в зв’язку з чим не має можливості підтвердити факт здійснення господарських операцій та немає підстав для включення ТОВ «Фірма Ренал» до складу податкового кредиту з ПДВ вартості придбання будівельних робіт від ТОВ «Сорбіт», ТОВ «Брокбудкепітал» та ПП «Пром-Тех-Снаб».

На підтвердження факту реальності виконання господарських опрацій між позивачем та контрагентами, ТОВ «Фірма «Ренал» надано наступні документи: копія договору №07/04 від 07.04.2014р.; копія протоколу затвердження договірної ціни від 07.04.2014 p.; копія Договору № 85/24.06 від 24.06.2014 р.; копія Специфікації № 1 від 24.06.2014 р.; копія Договору №41/10.04 від 10.042014 р.; копія Специфікації № 1 від 10.042014; копія Додаткової Угоди № 1 від 02.06.2014 р.; копія Специфікації № 2 від 02.06.2014 р.; копія Додаткової Угоди № 2 від 19.06.2014 p.; копія Специфікації № 3 від 19.06.2014 р.; копія Договору №78/16.06р.; копія Специфікації № 1від16.06.14р.; копія Договору Підряду № 12.05-22 від 12.05.14р.; копія Договірної ціни;копія локального кошторису на будівельні роботи № 2-1-1; копія Акту виконаних робіт від 11.07.2014р.; копія Акту здачі-приймання виконаних робіт від 050.7.2014; копія Акту здачі-приймання викопаних робіт № 1 від 1.07.20 4 р.; копія Акту здачі-приймання виконаних робіт №2 від 14.07.2014 р.; копія Акту здачі-приймання виконаних робіт 05.07.2014р.; копія довідки про вартість виконаних робіт від 23.07.2014р.; копія Акту приймання виконаних будівельних від 23.07.14р.; копія Довідки про вартість виконаних робіт від 23.07.2014р; копія Акту приймання виконаних будівельних робіт від 23.07.2014р.; копія Довідки про вартість виконаних робіт від 23.07.2014р.; копія Акту приймання виконаних будівельних робіт від 23.07.2014р.; копія Податкової накладної № 100 від 05.07.2014 р.; копія Податкової накладної №101 від 05.07.2014p.; копія Податкової накладної № 98 від 07.2014 р.; копія Податкової накладної № 304 від 10.07.20 4 р.; копія Податкової накладної № 102; копія податкової накладної № 321 від 23 07.20I4 р.; копія платіжного доручення № 1223 від 11.08.2014 p.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі –Кодекс), він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов’язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов’язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Витратами відповідно до пп.14.1.27. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визнається сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигоду вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Як зазначено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 “Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби”, процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи: 1. Встановлення факту здійснення господарської операції. 2. Встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції. 3. Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку. 4. Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Крім того Вищим адміністративним судом України в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11 визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. ( абзацу 2 п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704).

Статтею 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 даного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що для формування податкового кредиту та витрат, необхідно мати первинні документи, які можуть довести реальність здійснення господарської операції, підтвердити факт використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Перевіривши дійсність господарських взаємовідносин позивача з контрагентами, суд приходить до висновку, що позивач мав всі правові підстави для формування податкового кредиту та витрат, з огляду на те, що надана позивачем документація у повній мірі відображає реальні наслідки, що наступили після укладення договорів та мають силу первинної документації в розумінні Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України”.

Крім того, в обґрунтування законності спірного податкового повідомлення-рішення відповідач посилається інформацію відносно контрагентів позивача, зокрема, відсутності необхідних умов для ведення господарської діяльності.

У податковому праві визначається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Окрім вищевикладеного суд вважає за необхідне відзначити, що за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками/продавцями товару (послуг) податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит.

Платник податку на додану вартість (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару (послуг) вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Також, суд звертає увагу й на принцип індивідуальної юридичної відповідальності, що закріплений статтею 61 Конституції України.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини (надалі також - ЄСПЛ). Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» ЄСПЛ дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Вищенаведений висновок ЄСПЛ повторно підтвердив у рішенні по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії». У пункті 23 даного рішення ЄСПЛ наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, суд прийшов до висновку, що у позивача були всі підстави для віднесення витрат пов’язаних із веденням господарської діяльності до складу валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

За ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладає на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності винесення ним спірного податкового повідомлення-рішення, а тому останнє підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Судові витрати в сумі 1827,00грн. присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «РЕНАЛ» за рахунок Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов