Справа № 2а-583/08
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

22 січня 2015 року м. Київ В/800/5275/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Бутенка В.І.,

Іваненко Я.Л.,

Олендера І.Я.

Пасічник С.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 вересня 2014 року у справі за його позовом до Київського обласного управління юстиції, Головного управління юстиції у Київській області (правонаступник Державної виконавчої служби Київської області) про зміну формулювання наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2006 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- змінити формулювання наказу Київського обласного управління юстиції від 16 грудня 2005 року № 1662/02 про його звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України);

- зобов'язати відповідача звільнити його на підставі пункту 5 частини першої статті 36 КЗпП України в порядку переведення для подальшої роботи на інше підприємство, установу, організацію;

- поновити на посаді головного державного виконавця Державної виконавчої служби у місті Бровари та Броварському районі в порядку переведення;

- стягнути з Головного управління юстиції у Київській області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 грудня 2005 року по 14 жовтня 2008 року в сумі 38238,40 грн.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2008 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 9 березня 2010 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 10 липня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Не погоджуючись з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 вересня 2014 року, ОСОБА_6 звернувся із заявою про її перегляд Верховним Судом України, з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 237 КАС України.

В обґрунтування заяви ОСОБА_6 надав копії ухвал Вищого адміністративного суду України від 26 червня 2012 року (К/9991/11321/11), 28 травня 2013 року (К-23787/10), 23 серпня 2013 року (К-36806/10), 20 березня 2014 року (К/800/31102/13), 22 квітня 2014 року (К/800/13337/13), 3 липня 2008 року, а також постанов від 10 липня 2012 року (К/9991/19742/12), 30 жовтня 2012 року (К-56418/09), 3 грудня 2013 року (К/9991/57084/12), 20 травня 2014 року (К/9991/59232/11), 29 липня 2014 року (К/800/29468/14), 18 червня 2014 року (К/9991/51519/11), 7 серпня 2014 року (К/9991/32877/12) в яких, на його думку, норми матеріального права застосовано інакше, ніж у даній справі.

Однак, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 26 червня 2012 року (К/9991/11321/11), 28 травня 2013 року (К-23787/10), 3 липня 2008 року, рішення попередніх судів скасовано, а справи направлено до суду першої інстанції на новий розгляд, що вказує на незакінченість розгляду зазначених справ.

Ухвали судів касаційних інстанцій про скасування ухвалених у справі судами попередніх інстанцій рішень та направлення справи на новий розгляд не розв'язують спір по суті.

Оскільки в зазначених ухвалах не відбулося застосування норм матеріального права для розв'язання спору по суті, у зв'язку зі скасуванням прийнятих у справі рішень та направленням справи на новий розгляд, то, відповідно, ці ухвали не є підставою для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Щодо посилання ОСОБА_6 на ухвали Вищого адміністративного суду України від 23 серпня 2013 року (К-36806/10), 20 березня 2014 року (К/800/31102/13), 22 квітня 2014 року (К/800/13337/13) та постанови від 10 липня 2012 року (К/9991/19742/12), 30 жовтня 2012 року (К-56418/09), 3 грудня 2013 року (К/9991/57084/12), 20 травня 2014 року (К/9991/59232/11), 29 липня 2014 року (К/800/29468/14), 18 червня 2014 року (К/9991/51519/11), 7 серпня 2014 року (К/9991/32877/12), слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 237 КАС України заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з мотивів: 1) неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; 2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом; 3) порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення Вищим адміністративним судом України незаконного судового рішення з питань, передбачених статтею 171-1 цього Кодексу.

Встановлений статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України перелік підстав для подання заяви про перегляд Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Під неоднаковим застосуванням одних і тих самих норм матеріального права необхідно розуміти, зокрема: різне тлумачення змісту і сутності правових норм, на підставі якого зроблено висновок про різний зміст суб'єктивних прав і обов'язків учасників відповідних правовідносин, у тому числі про наявність та обсяг прав і/або обов'язків осіб, які беруть участь у справі; різне застосування правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням ієрархії цих правових норм, а також дії норм у часі, просторі та за колом осіб, тобто незастосування закону, який підлягав застосуванню; різне визначення предмета регулювання правових норм, зокрема, застосування різних правових норм для регулювання одних і тих самих відносин або поширення дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосування цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; різне застосування правил аналогії права чи закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Перевіривши матеріали заяви ОСОБА_6, вивчивши ухвалу Вищого адміністративного суду України від 12 вересня 2014 року, щодо якої подана заява, ухвали Вищого адміністративного суду України, на які посилається заявник, суд встановив, що відсутні докази неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Зважаючи на викладене, підстави для допуску справи до провадження для перегляду судового рішення Верховним Судом України у даній адміністративній справі відсутні.

Керуючись статтями 235 - 240 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Відмовити в допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_6 до Київського обласного управління юстиції, Головного управління юстиції у Київській області (правонаступник Державної виконавчої служби Київської області) про зміну формулювання наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 вересня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.В. Швець

В.І. Бутенко

Я.Л. Іваненко

І.Я. Олендер

С.С. Пасічник