Справа № 826/10812/14
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" лютого 2015 р. м. Київ К/800/66519/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя судді за участю секретаря представників сторін: від позивача: від відповідача:Муравйов О. В. Вербицька О. В. Маринчак Н. Є. Титенко М. П. Мінаєва В. В. Піскун І. О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НІАН»
на постанову та ухвалуОкружного адміністративного суду міста Києва від 11.09.2014 року Київського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2014 року
у справі№ 826/10812/14
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «НІАН»
доДержавної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
проскасування податкового повідомлення-рішення та рішення про застосування фінансових санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.09.2014 року у справі № 826/10812/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2014 року, в позові відмовлено.

Не погоджуючись із судовими рішеннями у справі, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, прийняти нову про задоволення позову. Свої вимоги заявник обґрунтовує порушенням судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. ст. 4, 7, п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України, ст. ст. 203, 215, 228 Цивільного кодексу України ст. ст. 9, 76, 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за результатами проведеної відповідачем планової виїзної перевірки ТОВ «НІАН» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2012 року складено акт від 26.02.2014 року № 182/26-55-22-10/24924849, яким зафіксовано порушення: п. п. 192.1, 192.2 ст. 192, п. п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим занижено податку на додану вартість на загальну суму 165 815,00 грн.; пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 226 560,00 грн.; п. 9 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг», що полягає в незабезпеченні щоденного друкування фіскальних звітних чеків та їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій; п. 160.5 ст. 160, п. 152.8 ст. 152 Податкового кодексу України, а саме неутримання та несплата податку з доходу нерезидента всього в сумі 5 803,30 грн.; ст. 18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 року № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних цін на окремі види алкогольних напоїв», що полягає в реалізації алкогольних напоїв в роздріб за цінами нижчими від мінімальних цін, встановлених державою; пп. «е» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1, п. 168.1 ст. 168, пп. «а» п. 171.2 ст. 171 Податкового кодексу України.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 13.03.2014 року № 0, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на суму 250 447,50 грн., в тому числі: за основним платежем - 226 560,00 грн., за штрафними санкціями - 23 887,50 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 13.03.2014 року № 0, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 248 722,60 грн., в тому числі: за основним платежем - 165 815,00 грн., за штрафними санкціями - 82 907,60 грн.

- рішення про застосування фінансових санкцій від 13.03.2014 року № 0, яким за реалізацію алкогольних напоїв в роздріб за цінами нижчими від мінімальних цін, встановлених державою нараховано позивачу штрафу в розмірі 113 789,04 грн.

За наслідками адміністративного оскарження вказані рішення залишені без змін.

Податковим органом в акті перевірки зазначено, що ТОВ «НІАН» реалізовувало алкогольні напої в роздріб за цінами нижчими від мінімальних цін, встановлених державою (Бальзам «Прикарпатський» міцністю 45% об., місткістю 0,5 л. за ціною 32,00 грн. за пляшку (фіскальний чек від 13.12.2012 року № 1536) мінімально-роздрібна ціна за вказаний період становить 32,06 грн. (ціна за 1 л. 100% спирту 142,5 грн. х об'єм, 0,5 л. х міцність 0,45 %) та Шампанське «Французький бульвар» біле напівсолодке, місткістю 0,75 л. за ціною 25,00 грн. за пляшку (фіскальний чек від 14.11.2012 року № 1286), мінімально-роздрібна ціна становить 26,00 грн.

Статтею 13 Закону України «Про ціни і ціноутворення», Державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом: 1) установлення обов'язкових для застосування суб'єктами господарювання: фіксованих цін; граничних цін; граничних рівнів торговельної надбавки (націнки) та постачальницько-збутової надбавки (постачальницької винагороди); граничних нормативів рентабельності; розміру постачальницької винагороди; розміру доплат, знижок (знижувальних коефіцієнтів); 2) запровадження процедури декларування зміни ціни та/або реєстрації ціни.

У відповідності до абз. 13 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно з наданими до перевірки документами: податковими накладними, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними за перевіряємий період підприємством отримано алкогольних напоїв, на які занижено ціну реалізації на загальну суму 113 789,04 грн.

Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачем не спростовано обставин щодо здійснення продажу алкогольних напоїв по заниженим цінам, колегія суддів погоджується з висновком судів про відмову в задоволенні позовних вимог в частині скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 13.03.2014 року за № 0 не підлягають задоволенню.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності такого продажу, викладеного не спростовують, а зводяться до переоцінки обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, що у відповідності до ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України не віднесено до повноважень суду касаційної інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову про скасування податкових повідомлень-рішень від 13.03.2014 року № 0 та № 0, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що висновки акта перевірки щодо відсутності фактичного виконання господарських операцій з спірними контрагентами підтверджується матеріалами справи.

Колегія суддів вважає такий висновок передчасним, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

У справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи вчинені вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (п. 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України).

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

Стверджуючи про відсутність фактичного виконання договору поставки № 2/2009 від 01.09.2009 року, укладеного позивачем та ТОВ «ТД «Вікові Традиції», суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що товарно-транспорті накладні оформлені неналежним чином, а саме: відсутні дані про водія, маршрут (пункт навантаження, пункт розвантаження, вантаж отримав П.І.Б., довіреність отримувача товару), також в матеріалах справи відсутні довіреності на отримання товару, докази поставлення товару на склад та облік на складі, які б підтверджували отримання товару.

З аналогічних підстав суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про відсутність реального виконання операцій по договору купівлі-продажу № 19-09-12 від 19.09.2012 року, укладеному позивачем та ТОВ «САНОІЛ ТОРГ», оскільки позивачем не надано для дослідження товарно-транспортні накладні поставки товару в кількості 2 781,000 т. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про облік даного товару на складі позивача та довіреності на отримання товару.

Згідно із п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України мотивувальна частина постанови повинна містити встановлені судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при прийнятті постанови, і положення закону, яким він керувався.

Тотожні положення викладені в п. 3 ч. 1 ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України відносно змісту ухвали суду апеляційної інстанції.

Проте, всупереч вказаними положенням судами першої та апеляційної інстанцій не зазначено підстави відхилення наданих позивачем доказів щодо реальності господарських операцій по вищезазначеним договорам.

Посилання на відсутність чи певні недоліки окремих документів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

З акта перевірки вбачається, що податковим органом зафіксовано порушення платником п. п. 192.1, 192.2 ст. 192 Податкового кодексу України, а в податковому повідомленні-рішенні від 13.03.2014 року № 0 підставою донарахування зобов'язань з податку на додану вартість вказано в тому числі і зазначені положення Податкового кодексу України.

Розглядаючи спір щодо правомірності податкового повідомленні-рішенні від 13.03.2014 року № 0, судами першої та апеляційної інстанції не з'ясовано чи мав вплив даний епізод порушень на визначення відповідачем податкового зобов'язання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що на підставі ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України постанова судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в задоволенні позову про скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби від 13.03.2014 року № 0 та від 13.03.2014 року № 0 підлягає скасуванню як такі, що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а справа в цій частині - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої інстанції слід врахувати викладене, встановити, дослідити надані сторонами на підтвердження своїх доводів докази, визначити підстави донарахування податковими повідомленнями-рішення зобов'язань, застосувати при оцінці доводів сторін норми матеріального права, які повинні бути застосовані, і вирішити спір згідно із законодавством.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НІАН» задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.09.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2014 року у справі № 826/10812/14 в частині відмови в задоволенні позову про скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби від 13.03.2014 року № 0 та від 13.03.2014 року № 0 скасувати.

В цій частині справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.09.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2014 року у справі № 826/10812/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. В. Муравйов

Судді О. В. Вербицька

Н. Є. Маринчак