Справа № 826/15673/14
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Безименної Н.В.

суддів: Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.,

секретар Авраменко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві про скасування вимоги про сплату боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року позивач звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 15.05.2014 року № Ф-331925 у розмірі 2202,50 грн, винесену Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить оскаржувану постанову скасувати та ухвалити по справі нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, з 29.12.2008 року ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем та перебуває на обліку у відповідача як платник єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (а. с. 7).

04.02.2014 року позивачем подано до відповідача звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2013 рік згідно форми № Д5, яким самостійно визначено сума, на яку нараховується єдиний внесок та розмір єдиного внеску (а. с. 19-21).

15.05.2014 року відповідачем винесено податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3319-25 зі сплати єдиного внеску у розмірі 2202,05 грн станом на 30.04.2014 року (а. с. 9).

З матеріалів справи вбачається, що позивач оскаржувала вказану вище вимогу в адміністративному порядку, проте рішеннями ГУ Міндоходів у м. Києві від 08.08.2014 року № 1736/В/26-15-10-09-25 та ДФС України від 12.09.2014 року № 1503/В/99-99-10-01-07-15 вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2014 року № Ф-3319-25 залишена без змін, а скарги - без задоволення (а. с. 12-13, 16-17).

Даючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Відповідно до п. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Приписами п. 3 ч.1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.

У ч. 11 ст. 8 вказаного вище Закону зазначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік» встановлено у 2013 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 1147 гривень, з 1 грудня - 1218 гривень; у погодинному розмірі: з 1 січня - 6,88 гривні, з 1 грудня - 7,3 гривні.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що сума мінімального розміру єдиного внесу, який мав сплачуватися позивачем, становила з січня 2013 року по листопад 2013 року 398,01 грн. щомісячно (1147*34,7%), а з грудня 2013 року - 422,65 грн. (1218*34,7%).

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до вимог ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» позивачем вчасно сплачено єдиний внесок, що підтверджується платіжними дорученнями № 1 від 17.01.2013 року, № 5 від 11.04.2013 року, № 82 від 07.08.2013 року, № 85 від 30.10.2013 року (а. с. 23, 24 ,25 , 26).

Крім того, в матеріалах справи наявна копія акта від 09.07.2014 року № 6130-20, з якого вбачається, що при проведенні звірки розрахунків платника з бюджетом за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2013 року розбіжності не виявлені (а. с. 22).

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Приписами ч. 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Підсумовуючи вищезазначене, дослідивши матеріали та фактичні обставини справи, судова колегія Київського апеляційного адміністративного суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо задоволення адміністративного позову ОСОБА_2.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 195,196,198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів , -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 23 лютого 2015 року.

Головуючий суддя: Н.В. Безименна

Судді: В. О. Аліменко

А. Ю. Кучма

.

Головуючий суддя Безименна Н.В.

Судді: Аліменко В.О.

Кучма А.Ю.