Справа № 820/631/15
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

25 лютого 2015 р. № 820/631/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

при секретарі судового засідання - Самігулліній К.В.

за участю:

представника позивача - Рубанця А.Ф.,

представника відповідача - Панюкової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Державного підприємства "Харківський електромеханічний завод"
до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області
про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Державне підприємство "Харківський електромеханічний завод", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Харківської області Білоконова О.В. про арешт коштів боржника від 24.12.2014 р. (реєстраційний номер виконавчого провадження: 4909973).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Харківської області Білоконова О.В. від 24.12.2014 р. (реєстраційний номер виконавчого провадження: 4909973) накладено арешт на кошти позивача, що містяться на його банківських рахунках в межах суми 36302004,83 грн. Позивач стверджує, що згадана постанова незаконна та підлягає скасуванню з огляду на те, що ДП "ХЕМЗ" у встановленому законом порядку не отримував постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, а тому був позбавлений можливості виконати вимоги державного виконавця добровільно. Окрім того, за судженням останнього, діючим законодавством не передбачена можливість накладання арешту на кошти боржника в межах одного виконавчого провадження більше ніж однією постановою. Так, в рамках зведеного провадження вже існує постанова іншого державного виконавця про арешт коштів боржника від 31.01.2014р. на суму 23366723,01 грн. та постанова державного виконавця про арешт коштів боржника від 10.11.2011р. на суму 3850986,49 грн. При цьому, постанов про скасування згаданих постанов до підприємства позивача не надходило.

Позивач також посилається на постанови Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2014 року у справі № 820/8109/14 та від 18.02.2014 р. по справі №15135/14, які залишені без змін судом апеляційної інстанції. В згаданих судових актах встановлено відсутність законодавчо визначених підстав для накладення арешту на кошти боржника в межах одного зведеного виконавчого провадження більш, ніж однією постановою, а також відсутність у державного виконавця повноважень на винесення постанови про накладення арешту на кошти боржника у зведеному виконавчому провадженні повторно з урахуванням суми зростання заборгованості за наявності вже діючих аналогічних постанов.

За таких обставин, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд прийняти рішення про задоволення позову.

Представник відповідача - Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області, у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлений судом належним чином, в порядку передбаченому ст.ст.33-35 КАС України, правом надати письмові заперечення не скористався.

Представник відповідача - Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області, у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог ДП "ХЕМЗ", наполягав на правомірності винесеної державним виконавцем спірної постанови про арешт коштів боржника.

Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, який прибув у судове засідання, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Правовідносини з приводу розгляду адміністративним судом справ, предметом яких є рішення, дії, бездіяльність державної виконавчої служби унормовані ст.181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до ч.1 ст.181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), котрі відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, рішення органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу, а також рішення (постанови) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

З аналізу викладених вище норм права, суд приходить до висновку, що виконавче провадження являє собою сукупність дій державного виконавця, спрямованих на примусове виконання визначених законом виконавчих документів. Суд зазначає, що державним виконавцем вчиняються дії з примусового виконання, крім іншого, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

За матеріалами справи судом встановлено, що державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Габрієловою Н.Ю. 11.03.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження у ВП № 42513958 (а.с. 30) за вимогою ДПІ у Московському районі № Ю-13-17, виданої 03.03.2014р. про стягнення з ДП "ХЕМЗ" на користь держави заборгованості у розмірі 275081, 84 грн.

31.01.2014 року при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження про стягнення з ДП "Харківський електромеханічний завод" заборгованості державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Габрієловою Н.Ю. винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках в банках у межах суми 23366723,01 грн. (а.с.31).

24.03.2014 року державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ Габрієловою Н.Ю. винесена постанова про передачу матеріалів виконавчого провадження №42513958 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області для виконання. (а.с. 28-29).

Спірною постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області Білоконова О.В. від 24.12.2014 року при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №4909973 накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках боржника - ДП "ХЕМЗ", у межах суми боргу за зведеним виконавчим провадженням у розмірі 363020004,83 грн. (зв. бік а.с.6).

Суд відзначає, що матеріали справи не містять доказів скасування або втрати чинності згаданої постанови про арешт коштів боржника від 31.01.2014 року.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що в одному виконавчому провадженні винесено дві постанови про арешт коштів боржника: від 31.01.2014 року у межах суми 23366723,01 грн. та від 24.12.2014 року у межах суми 36302004,83 грн. (а.с. 31, зв. бік а.с.6).

Перевіряючи відповідність закону спірного рішення суб'єкта владних повноважень, суд відмічає, що критерії правомірності рішень та діянь суб'єкта владних повноважень викладені законодавцем в ч.3 ст.2 КАС України.

Досліджуючи обставини дотримання відповідачем згаданих критеріїв при реалізації владної управлінської функції у спірних правовідносинах, суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За визначенням ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги, що відповідно до п. 6 ч.3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", у процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Частина 1 статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Пунктом 6.1 Інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, передбачено, що виконавче провадження може бути передано від одного органу ДВС до іншого, від одного державного виконавця до іншого у випадках, визначених Законом та цією Інструкцією.

Стаття 57 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює, що для забезпечення реального виконання рішення застосовується арешт майна боржника, який може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

Слід вказати, що ч. 6 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Отже, враховуючи положення вказаних вище правових норм, накладення арешту на кошти та інші цінності боржника можливе лише у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Як встановлено судовим розглядом та підтверджується матеріалами справи вбачається, в одному виконавчому провадженні державними виконавцями винесено дві постанови про арешт коштів боржника: від 31.01.2014 року у межах суми 23366723,01 грн. та від 24.12.2014 року у межах суми 36302004,83 грн. (а.с. 31, зв. бік а.с.6).

При цьому, постанова про арешт коштів боржника від 31.01.2014 року не скасована і є чинною. А сума, зазначена у постанові від 24.12.2014 року, в межах якої накладено арешт - 36302004,83 грн., є загальною сумою заборгованості ДП "Харківський електромеханічний завод" станом на 24.12.2014 року.

З огляду на викладене, суд вважає, що дії відповідача щодо накладення арешту на кошти боржника є протиправними, такими, що здійснені всупереч вимог ст. 33, ст.52, ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження".

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови про арешт коштів від 24.12.2014 року фактично вийшов за межі наданих йому повноважень, оскільки не взяв до уваги наявність чинної постанови Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт на кошти, що містяться на рахунках в банках, від 31.01.2014 року, яка винесена в рамках того ж зведеного виконавчого провадження, та арештував кошти боржника на суму, яка значно перевищує розмір загальної заборгованості позивача, що виникла з часу винесення першої постанови від 31.01.2014 року по час винесення другої постанови від 24.12.2014 року.

За таких підстав, постанова про арешт коштів від 24.12.2014 року порушує права та законні інтереси боржника - ДП "Харківський електромеханічний завод", та підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 51, 71, ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 161ст. 162, ст. 163, ст. 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Державного підприємства "Харківський електромеханічний завод" до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Харківської області Білоконова О.В. про арешт коштів боржника від 24.12.2014 р. (реєстраційний номер виконавчого провадження: 4909973).

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 02 березня 2015 року.

Суддя Панченко О.В.