Справа № 2а/2370/4963/12
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" лютого 2015 р. м. Київ К/800/17597/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Степашка О.І.

Суддів Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Айлін»

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2013

у справі №2а/2370/4963/2012

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Айлін»

до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Черкаської області Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Айлін» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Айлін») звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Черкаської області Державної податкової служби (далі по тексту - ДПІ у м. Черкасах) про скасування податкових повідомлень-рішень від 29.08.2012 №, №.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 25.01.2013 позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2013 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що згідно акту перевірки встановлено порушення позивачем вимог пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР, а також п. 5.1, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 22.05.1997 №283/97-ВР, в результаті чого занижено податок на прибуток за 4 квартал 2010 року на суму 87341,00 грн. і неправомірно сформовано податковий кредит в деклараціях з ПДВ на загальну суму 69873,00 грн., в тому числі: за жовтень 2010 року на суму 18000,00 грн., за листопад 2010 року на суму 17100,00 грн., за грудень 2010 року на суму 34773,00 грн. по операціях з ТОВ «Укртехномас-сервіс».

Згідно акту перевірки від 25.07.2012 №548/22-08/37144600 директором ТОВ «Укртехномас-сервіс» за період з червня 2010 року по травень 2012 року був ОСОБА_2 Вироком Печерського районного суду м. Києва по справі №1-167/12 від 19.03.2012 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України. Судом встановлено, що після реєстрації товариства ОСОБА_2 самостійно підприємницьку діяльність не здійснював, угод фінансового характеру не складав, печаткою підприємства не користувався, а реєстраційні і установчі документи зазначеного підприємства та банківські документи передав невстановленій досудовим слідством особі. Враховуючи наведені вище факти відповідачем зроблено висновок, що в порушення норм чинного законодавства фактично документальне оформлення правовідносин ТОВ «Укртехномас-сервіс» здійснювали особи, не уповноважені здійснювати господарські операції та підписувати первинні документи.

Згідно п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно пп. 5.2.1 п. 2.1 ст. 5 цього Закону, до складу валових витрат включаються, зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 даного Закону, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Наявні в матеріалах справи видаткові й податкові накладні, розрахункові (платіжні) документи, в силу Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» N996-XIV від 16.07.1999 (в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин) та Положення N168/704 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), є первинними документами, та мають всі необхідні встановлені законом обов'язкові реквізити. Докази того, що вказані накладні, розрахункові (платіжні) документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними - відсутні. Відтак, віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплачених в ціні за товарно-матеріальні цінності, передані за видатковими накладними, відповідає вимогам пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Суд першої інстанції обґрунтовано зробив висновок про неправомірність посилань податкового органу в акті перевірки на недійсність первинних документів по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Укртехномас-сервіс», оскільки при проведенні перевірки у серпні 2012 року податковим органом взагалі не досліджувались будь-які первинні бухгалтерські документи.

Натомість, за результатами проведеної відповідачем в лютому 2012 року планової виїзної перевірки ТОВ «Айлін» (акт від 16.02.2012 №128/23-2/33018404), в ході якої податковим органом була досліджена первинна бухгалтерська документація та податкова звітність, не встановлені будь-які порушення Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та Закону України «Про податок на додану вартість» по взаємовідносинам з контрагентом TOB «Укртехномас-сервіс» за період з 01.01.2008 по 31.12.2010, тобто первинними документами підтверджувалась обґрунтованість формування валових витрат і формування податкового кредиту.

Отже, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що сама по собі наявність обвинувального вироку щодо особи, яка є засновником ТОВ «Укртехномас-сервіс» не може свідчити про недійсність всіх укладених цим підприємством правочинів та оформлених ним бухгалтерських документів, оскільки ці обставини підлягають встановленню та доказуванню.

Крім того, відповідачем не надано доказів щодо недійсності первинних документів, на підставі яких позивачем відображено в бухгалтерському та податковому обліку господарські операції з ТОВ «Укртехномас-сервіс».

Стосовно вироку Печерського районного суду м. Києва по справі №1-167/12 від 19.03.2012, яким ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

При цьому колегія суддів зазначає, що обставини щодо діяння фізичної особи (засновника чи директора підприємства), встановлені вироком суду в кримінальній справі відносно цієї фізичної особи, не можна вважати обов'язковими при оцінці адміністративним судом правомірності поведінки юридичної особи-контрагента, якщо йдеться про відповідальність за порушення податкового законодавства цією юридичною особою.

Тобто, обставини, встановлені вироком суду в кримінальній справі відносно фізичної особи, не можуть бути покладені в основу судового рішення в адміністративному процесі без їх перевірки та підтвердження належними та допустимим доказами. А саме, - з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати рух активів платника податку в процесі здійснення спірних господарських операцій. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, їх подальшу реалізацію тощо.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вирок суду, яким визнано винним посадову особу платника податків, сам по собі не може бути безумовним доказом нікчемності чи недійсності укладених ним угод або безтоварності господарських операцій. Крім того, в даному випадку вироком Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2012 встановлено, що ОСОБА_2 винний у створенні ТОВ «Укртехномас-сервіс» з метою прикриття незаконної діяльності та підробленні і збуті статуту та інших статутних документів підприємства. Таким чином, вказані злочинні дії стосуються періоду створення і реєстрації юридичної особи. При цьому, подальша господарська діяльність підприємства у кримінальній справі не досліджувалась, а вирок суду не містить посилань на будь-які господарські операції ТОВ «Укртехномас-сервіс», зокрема, із позивачем, і не встановлює їх незаконність або безтоварність.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалене відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2013 та залишення в силі постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 25.01.2013.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 226, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Айлін» задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2013 скасувати та залишити в силі постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 25.01.2013.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)М.О. Федоров