Справа № 818/3344/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року м. Київ К/800/23029/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Вербицької О.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Украдор» та Шосткинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області

на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2014

та постанову Сумського окружного адміністративного суду від 19.09.2013

у справі № 818/3344/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Украдор»

до Шосткинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Украдор» звернулось до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Шосткинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області № від 17.12.2012.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 19.09.2013, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2014, позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 17.12.2012 в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 58 107,95 грн., в т.ч.: 46 486,36 грн. основного платежу та 11 621,59 грн. штрафних (фінансових) санкцій; в решті позовних вимог - відмовлено.

Позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідач в касаційній скарзі просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Украдор» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2009 до 30.09.2012, складено акт № 1686/22-005/34113391 від 06.12.2012, в якому зафіксовано порушення: п. 198.3, п. 198.4, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість в сумі 141 800 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки, 17.12.2012 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 177 250 грн., в т.ч.: 141 800 грн. основного платежу та 35 450 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Підставою для збільшення грошових зобов'язань з податку на додану вартість став висновок податкового органу про нікчемність господарських операцій позивача щодо купівлі бензину у ПП «Окко-Нафтопродукт» та Підприємства з іноземними інвестиціями «Лукойл-Україна».

Також судами встановлено, що протягом вересня 2012 року ТОВ «Украдор» придбавало на автозаправних станціях Підприємства з іноземними інвестиціями «Лукойл-Україна», розташованих в м. Суми, 25 203,48 л паливно-мастильних матеріалів (бензин А-95, бензин-92) на загальну суму 276 927,40 грн. (під час кожної купівлі товарів покупцю (позивачу) видавалися чеки реєстраторів розрахункових операцій та податкові накладні).

На підтвердження придбання паливно-мастильних матеріалів у ПП «Окко-Нафтопродукт» та Підприємства з іноземними інвестиціями «Лукойл-Україна» позивач надав до суду: копії податкових накладних, копію оборотно-сальдової відомості ТОВ «Украдор» за 2012 рік та копію сторінок журналу - оборотно-сальдової відомості ТОВ «Украдор» за 2012 рік.

Факт здійснення господарської операції між позивачем та Підприємством з іноземними інвестиціями «Лукойл-Україна» судами попередніх інстанцій встановлено з підтвердженням матеріалів справи, а саме: договором про надання послуг від 03.09.2012, згідно якого виконавець (ТОВ «Конвалія-Ш») зобов'язався за завданням замовника (ТОВ «Украдор») надавати послуги у вигляді доставки нафтопродуктів бензовозом з причепом, а замовник зобов'язався оплачувати надані послуги; рахунками на оплату виконаних робіт за надані послуги з доставки нафтопродуктів у вересні та жовтні 2012 року, актами приймання-передачі робіт (послуг) та платіжними дорученнями; касовими чеками.

Крім того, рішенням Господарського суду Сумської області від 08.08.2012 у справі № 920/1254/13 встановлено, що договори купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів у період з 01.09 до 30.09.2012 між ТОВ «Украдор» та Підприємством з іноземними інвестиціями «Лукойл-Україна» 25 203,48 л на суму 276 927,40 грн. виконувались сторонами у момент їх вчинення.

Щодо взаємовідносин позивача з контрагентом ПП «Окко-Нафтопродукт», то в матеріалах справи, як зазначено судами попередніх інстанцій, крім виписаних податкових накладних, відсутні будь-які інші докази, що підтверджують реальний характер господарський операцій між вказаними суб'єктами господарювання.

Згідно досліджених судами обох інстанцій товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів, підтверджується лише факт доставки нафтопродуктів ТОВ «Конвалією-Ш» між АЗС, розташованих в м. Суми та в м. С.-Буда, м. Шостка, проте, не вбачається, що транспортуванню підлягав бензин А-95, придбаний саме за договором з ПП «Окко-Нафтопродукт».

Задовольняючи позовні вимоги частково, суди попередніх інстанцій виходили з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 цього Кодексу податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 зазначеного Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку,сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Право платника податків на включення до податкової звітності з податку на додану вартість суми податку на додану вартість, зазначеної в податкових накладних по господарських операціях виникає за результатами фактичного здійснення таких операцій, проте, в даному випадку матеріалами справи підтверджено реальний характер операцій лише з Підприємством з іноземними інвестиціями «Лукойл-Україна», що в свою чергу надає підстави для скасування податкового повідомлення-рішення в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 58 107,95 грн., в т.ч.: 46 486,36 грн. основного платежу та 11 621,59 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

У відповідності до наведених обставин та за відсутності порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позовних вимог є вірним, а касаційні скарги сторін - необґрунтованими та такими, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Украдор» та Шосткинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області відхилити.

Ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2014 та постанову Сумського окружного адміністративного суду від 19.09.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді О.В. Вербицька
О.А. Моторний