Справа № 805/775/15-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

805/775/15-а

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

02 березня 2015 року Справа № 805/775/15-а

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича ознайомившись з позовною заявою Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» м. Маріуполь в інтересах Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства КП «Вода Донбасу» м.Костянтинівка

до Державної виконавчої служби України м. Київ

про визнання неправомірними дії щодо винесення постанови про арешт коштів ЗВП № від 02.02.2015 року на суму 392819005,25 грн. та її скасування

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» звернувся до Донецького окружного адміністративного суду в інтересах Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства КП «Вода Донбасу» з позовом до Державної виконавчої служби України про визнання неправомірними дії щодо винесення постанови про арешт коштів ЗВП № від 02.02.2015 року на суму 392819005,25 грн. та її скасування.

Суд дослідивши подані матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до частини 3 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Згідно статі 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 статті 4 цього Закону встановлені ставки судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову, розмір яких залежить від характеру наданого позову. За подання позову майнового характеру ставка судового збору встановлена у розмірі 2 відсотків розміру майнових вимог, але не менше 01,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальних заробітних плат, за подання адміністративного позову немайнового характеру у розмірі 0,06 розміру мінімальної заробітної плати.

Як вбачається з позовної заяви, предметом оскарження позову є постанова Державної виконавчої служби України від 02.02.2015 року про арешт коштів боржника, накладеного на рахунки Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», відкриті відокремленим підрозділом Костянтинівським виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства КП «Вода Донбасу».

Таким чином, вимога про скасування постанови відповідача про арешт коштів боржника від 02.02.2015 року , безпосереднім наслідком якої є зміна складу майна позивача, є майновою, оскільки оскарження такого рішення спрямоване на захист порушеного права у публічно-правових відносинах з метою збереження належного майна позивача.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскільки заявлена вимога позивача є майновою, судовий збір має бути сплачений, виходячи із ставок судового збору встановлених за подання до адміністративного суду позову майнового характеру, а саме у розмірі 2 відсотків розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальних заробітних плат.

Згідно доданого до позову платіжного доручення №23 від 23 лютого 2015 року позивач сплатив судовий збір в розмірі 73,08 грн., що є меншим розміру судового збору, обчисленого за ставкою, встановленою підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Отже, позивачем не дотримано вимог частини 3 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки ним не надано доказів, що підтверджують сплату судового збору за вимогу майнового характеру.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України, на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

Статтею 181 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною четвертою статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Так позивач, звернувся до суду з вимогою про визнання протиправними дії Державної виконавчої служби щодо винесення постанови про арешт коштів ЗВП №41211546 від 02.02.2015 року та її скасування. Як вбачається змісту оскаржуваної постанови, вона винесена у межах зведеного виконавчого провадження з примусового виконання наказів Господарського суду Донецької області та постанов про стягнення виконавчого збору. На підтвердження викладеного позивачем надано рішення Господарського суду Донецької області та не надано постанови про стягнення виконавчого збору. З приводу цього, позивач в позовній заяві вказує на те, що сам не отримував копії таких постанов, оскільки відповідач їх не надсилав.

Однак, суд зауважує, що згідно вимог Кодексу адміністративного судочинства України, якщо позивач позбавлений можливості самостійно надати певні докази по справі, він може зазначити про це із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

Таким чином, суд позбавлений можливості дати належну правової оцінки, чи належить розглядати справу в порядку адміністративного судочинства України.

Отже, позивачем не дотримано вимог частини 2 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки ним не надано доказів, на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Відповідно до частини 1 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Таким чином, позивачем не дотримані вимоги частини 2 та 3 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України, тому позовна заява підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст.ст. 108, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» м. Маріуполь в інтересах Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства КП «Вода Донбасу» до Державної виконавчої служби України м. Київ про визнання неправомірними дії щодо винесення постанови про арешт коштів ЗВП № від 02.02.2015 року на суму 392819005,25 грн. та її скасування - залишити без руху.

Встановити позивачу строк до 23 березня 2015 року на усунення недоліків, шляхом надання суду документу про сплату судового збору у розмірі встановленому законом та докази на підтвердження викладених обставин справи.

Ухвала може бути оскаржена в загальному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Кониченко О.М.