Справа № 813/29/15
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року № 813/29/15

Львівський окружний адміністративний суду в складі:

головуючого - судді: Костецького Н.В.

за участю секретаря судового засідання Примака С.І.

представника позивача Даньківа О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Рома» до Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції в особі державного виконавця Лютик Х.В. про визнання протиправними дій та скасування постанови,-

в с т а н о в и в:

Приватне підприємство «Рома» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції в особі державного виконавця Лютик Х.В., в якому просить суд:

-визнати протиправною дію відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції по винесенні постанови про арешт коштів боржника від 04.09.2014 року (ВП №44119776) державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Лютик Х.В.;

-скасувати постанову про арешт коштів боржника від 04.09.2014 року (ВП №44119776), винесену державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Лютик Х.В.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувана постанова є передчасною, винесена з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження». Вважає, що передбачених законодавством дій виконавець не вчинив, постанова про відкриття виконавчого провадження йому не направлена, також йому не було надано термін для добровільного виконання вимоги, в разі порушення якого слід виносити постанову про арешт коштів.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та дату судового розгляду справи. 04.02.2015 року на адресу Львівського окружного адміністративного суду надійшло заперечення (а.с.21-22). В обґрунтування заперечень на позовну заяву відповідач зазначає, що у відділі державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції на примусовому виконані знаходиться виконавче провадження про стягнення боргу із ПП «Рома» на користь Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції та пеню в сумі 5 451,25 грн. за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів. Пояснивши, що в силу вимог чинного законодавства стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу, на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у бланках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. Вважає, що державний виконавець, приймаючи постанову про арешт коштів боржника від 04.09.2014 року (ВП №44119776), діяла у спосіб визначений Законом України «Про виконавче провадження». З таких підстав просилать в позові відмовити повністю.

Суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних у ній доказів за відсутності представника відповідача.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, заслухавши пояснення представника позивача розглянувши подані документи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вирішує справи на підставі Конституції та Законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У своїй діяльності відділ державної виконавчої служби керується Конституцією України, законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства юстиції України і Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Лютик Х.В.від 04.09.2014 року накладено арешт на кошти, що містяться на всіх рахунках ПП «Рома» у банківських установах(а.с.6).

Як встановлено судом, на розгляді Львівського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом Дрогобицького міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ПП «Рома» про стягнення штрафних санкцій(справа №2а-5353/11/1370).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду в задоволені позову Дрогобицького міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ПП «Рома» про стягнення штрафних санкцій - відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2014 року у справі №69331/11/9104 апеляційну скаргу Львівською обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволено повністю, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2011 року у справі №2а-5353/11/1370 скасовано та прийняти нову постанову, якою позов Дрогобицького міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Львівською обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства «Рома» про стягнення адміністративного-господарських санкцій та пені задовольнити. Постанова набрала законної сили.

Згідно ч. 1 ст. 258 КАС України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Відповідно до ч. 4 ст. 257 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

На підставі вказаного рішення суду 10.06.2014 року Львівським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист по адміністративній справі 2а-5353/11/1370 в якому зазначено, що судове рішення набрало законної сили 28.05.2014 року, та строк пред'явлення виконавчого документа до виконання встановлено до 28.05.2015 року.

Між сторонами виник спір щодо правомірності винесення державним виконавцем постанови про накладення арешту на кошти боржника, який регулюється Законом України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у Законі України «Про виконавче провадження», спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження»).

Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження та їх клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їх права і обов'язки; проводить оцінку (переоцінку) майна в порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, і здійснюється державними виконавцями, що визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Зі змісту частин 1 та 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Виконавчий документ, виданий на підставі рішення, яким надано відстрочку виконання, приймається державним виконавцем до виконання після закінчення строку відстрочки в межах строку, встановленого для його пред'явлення.

У разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, забезпечення позовних вимог або якщо рішення підлягає негайному виконанню строк, встановлений частиною другою

цієї статті, не надається.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 31 Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

За письмовою заявою учасників виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися адресатам каналами факсимільного зв'язку або електронною поштою. Документи виконавчого провадження, надіслані каналами факсимільного зв'язку або електронною поштою, вважаються врученими за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами.

Державний виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам або іншим учасникам виконавчого провадження під розписку.

Належним чином оформлена відмова сторін виконавчого провадження від одержання документів виконавчого провадження не є перешкодою для проведення подальших виконавчих дій у встановленому цим Законом порядку.

В даному випадку позивач стверджує про неотримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази направлення копій постанови про відкриття виконавчого провадження із зазначенням терміну самостійно виконання рішення суду. Натомість, згідно ст. 31 Закону постанова про відкриття виконавчого провадження мала бути надіслана рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

При цьому, належним доказом направлення/отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження є повідомлення про вручення поштового відправлення, квитанція про направлення та/або конверт, що повернувся відправнику із зазначенням причини повернення.

Водночас, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження.

З наданих суду списків згрупованих відправлень та копії конверту неможливо встановити, що саме було відправлено ПП «Рома», а зокрема конверт не містить зазначення адресата.

Крім цього судом скеровувалася на адресу відповідача ухвала про витребування доказів, якою витребовувалося належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження. Проте така ухвала суду відповідачем не виконана.

За відсутності доказів дотримання вказаної вимог Закону у суду відсутні підстави ставити під сумнів твердження позивача про неотримання ним вказаної постанови.

Вказане свідчить про протиправну бездіяльність органу стягнення щодо повідомлення позивача як сторони виконавчого провадження про відкриття виконавчого провадження ВП №44119776 та позбавлення позивача можливості добровільного виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У відповідності до вимог ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Так, ч. 5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за виняткам майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

- винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

- винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

- винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

- проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ч. 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Таким чином, з наведених норм Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. У разі відсутності даних коштів або їх недостатності, державним виконавцем вживаються заходи щодо накладення арешту на інше майно боржника в межах суми стягнення та його подальшої реалізації.

Як встановлено судом з метою виконання рішення суду та на підставі ст. ст. 5, 11 Закону № 606 п. 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, державним виконавцем відповідача направлено запит в Державну податкову службу України про наявність у боржника відкритих розрахункових рахунків.

Згідно бази даних Дрогобицького ВРЕР УДАІ у Львівській області - транспортних засобів зареєстрованих за ПП «Рома» немає.

Згідно відповіді Державної податкової служби України за боржником числились відкриті рахунки в установах банків.

За наслідками цього державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Лютик Х.В. на підставі ст. ст. 11, 52 Закону № 606 та п.4.1.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень 04.09.2014 року було винесено оскаржувану постанову про арешт коштів боржника, яка була направлена банкам ПАТ «Укрсоцбанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль» для виконання та боржнику до відома, зокрема, накладено арешт на майно, яке належить ПП «Рома» та скеровано до виконання органу який веде реєстрацію та відчуження даного майна.

Дана постанова про арешт коштів боржника від 04.09.2014 року направлена позивачу 22.12.2014 року та отримана позивачем 24.12.2014 року.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що державний виконавець в порушення вимог Закону № 606 та Інструкції N 74/5 не вчинив заходів, спрямованих на встановлення фактичного місцезнаходження боржника, а також не пересвідчився про те, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк.

Доказів вручення позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження у відповідності до вимог ст. 31 Закону № 606, відповідачем не представлено.

Беручи до уваги вищенаведене, а також враховуючи те, що при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець не пересвідчився про факт отримання боржником вказаної постанови, не встановив фактичного місцезнаходження юридичної особи ПП«Рома», що позивач був позбавлений, зокрема, права на добровільне виконання рішення суду, оскільки відсутні відомості та докази надіслання такої на його адресу, суд прийшов до висновку про необхідність скасування постанови від 04.09.2014 року про арешт коштів боржника, винесеної відповідачем в межах виконавчого провадження №44119776. Спірна постанова не відповідає критеріям правомірного рішення суб'єкта владних повноважень, які наведено у частині 3 статті 2 КАС України, оскільки прийнята необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). В той же час, позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною1 ст.6 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Частинами 1 та 2 ст.11 КАС України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевказане суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача. Крім того, відповідно до ст. 94 КАС України, судовий збір підлягає відшкодуванню позивачу.

Керуючись ст.ст. 17, 18, 49, 51, 94, 158, 160-163, 167, 183-2, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

1.Позов задовольнити повністю.

2.Визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 04.09.2014 року ВП №44119776, винесену державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Лютик Х.В.

3.Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства «Рома» 73 грн. 08 коп. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повий текст постанови виготовлено 23 лютого 2015 року.

Суддя Костецький Н.В.