Справа № 826/18536/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 лютого 2015 року № 826/18536/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Гарника К.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві
про визнання протиправним та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2014 року (відповідно до відмітки служби діловодства суду) ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд:

- визнати дії державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м.Києві Попик О.В. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 06 лютого 2009 року у виконавчому провадженні ВП № 11284440 протиправними;

- скасувати постанову державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м.Києві Попик О.В. про відкриття виконавчого провадження від 06 лютого 2009 року у виконавчому провадження ВП № 1128440;

- визнати дії державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м.Києві Черухи О.М. щодо винесення постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 14 серпня 2014 року у виконавчому провадженні ВП № 11284440 протиправними;

- скасувати постанову державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м.Києві Черухи О.М. про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 14 серпня 2014 року у виконавчому провадженні ВП № 11284440;

- визнати дії державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м.Києві Черухи О.М. щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 14 серпня 2014 року у виконавчому провадженні ВП № 11284440 протиправними;

- скасувати постанову державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м.Києві Черухи О.М. про стягнення з боржника виконавчого збору від 14 серпня 2014 року у виконавчому провадженні ВП № 11284440.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/18536/14, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 26 січня 2015 року.

У судовому засіданні 20 січня 2015 року представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2015 року залишено без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві в частині визнання дій державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м.Києві Попик О.В. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 06 лютого 2009 року у виконавчому провадженні ВП № 11284440 протиправними; скасування постанови державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м.Києві Попик О.В. про відкриття виконавчого провадження від 06 лютого 2009 року у виконавчому провадження ВП № 1128440.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

На виконанні в Відділі державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві перебуває виконавче провадження ВП № 11284440 з виконання виконавчого листа № 2-4692, виданого 20 січня 2009 року Деснянським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен банк Аваль» коштів у розмірі 149993,57 грн.

Постановою ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 09 лютого 2009 року у відповідності до ст. ст. 3,18, 24 Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження та надано позивачу строк до 16 лютого 2009 року добровільно виконати рішення суду.

14 серпня 2014 року державним виконавцем Черухою О.М. на підставі акту державного виконавця про витрати на проведення виконавчих дій винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 100,09 грн.

Крім того, постановою від 14 серпня 2014 року Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві з боржника стягнено виконавчий збір у зв'язку з невиконанням виконавчого листа згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 09 лютого 2009 року.

Наразі, постановою ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 14 серпня 2014 року на підставі заяви Стягувача закінчено виконавче провадження № 11284440.

Не погоджуючись зі спірними постановами та діями виконавця щодо їх винесення, позивач зазначає, що дії відповідача стосовно винесення спірних постанов є неправомірними, у зв'язку з чим постанови підлягають скасуванню.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Пунктом 5 цієї статті визначено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, стягнення виконавчого збору, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, відшкодування витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і стягнення штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, а також у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред'явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі. У разі якщо стягнутої з боржника суми недостатньо для задоволення в повному обсязі вимог стягувача, виконавчий збір сплачується пропорційно до стягнутої суми. У разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір повертається боржникові. У разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Отже, у випадку невиконання боржником рішення майнового характеру у встановлений державним виконавцем строк, який не має перевищувати семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню та витрати пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій. При цьому у випадку отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій не стягуються.

Таким чином, суду належить встановити чи мало місце невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» для самостійного його виконання, в даному випадку.

Матеріали справи свідчать, що спірне виконавче провадження відкрите 09 лютого 2009 року.

З наданих відповідачем копій матеріалів виконавчого провадження не вбачається за можливе встановити факт виконання відповідачем положень статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» в частині направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові, тобто, не пізніше 10 лютого 2009 року.

Судом встановлено, що станом на 15 лютого 2010 року позивачу було достеменно відмово про відкриття виконавчого провадження № 11284440, про що свідчить його заява про залучення до проведення виконавчих дій представників подана до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві 18 лютого 2010 року.

Враховуючи відсутність в матеріалах виконавчого провадження доказів направлення на адресу Боржника постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом із повідомленням про вручення, беручи до уваги заяву позивача про залучення до проведення виконавчих дій представників від 15 лютого 2010 року, суд вважає, що строк на добровільне виконання рішення суду для Боржника розпочався ще у лютому 2010 року.

Виконавче провадження № 11284440 закінчено на підставі заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 31 липня 2014 року № 11-17-2-00/5339 про виконання боржником рішення суду.

Як зазначено у адміністративному позові, вчинялися дії щодо виконання даного рішення у частині стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом постійних та систематичних переговорів із стягувачем Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль»в особі Київської регіональної дирекції стосовно визначення суми боргу, який ОСОБА_1 міг би реально сплатити банку.

31 липня 2014 року, на підставі протоколу засідання Комітету з проблемних кредитів роздрібного бізнесу ЦО № 114-0-0-00/9-917 від 30 липня 2014 року ОСОБА_1 запропоновано скористатися пропозицією Банку щодо врегулювання проблемної заборгованості, а саме внести згідно із рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2008 року по справі № 2-4692/2008 року на погашення заборгованості за кредитним договором № 014/9441/72/45926 від 21 вересня 2006 року позивальника ОСОБА_5 коштів в сумі не менше ніж 50000 грн.

31 липня 2014 року ОСОБА_1 було виконано умови Київської регіональної дирекції Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» викладені у вказаному Листі-пропозиції від 31 липня 2014 року та внесено на рахунок Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» суму у розмірі 50000 грн., доказом чого є квитанція № SOL/3584-6 від 31 липня 2014 року .

Відповідно до частини 3 статті 28 Закону України «Про виконавчий збір» постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає, що лише добровільне виконання виконавчого документу у встановлений строк звільняє Боржника від сплати виконавчого збору. При цьому, інших підстав не сплати судового збору зазначеним Законом не передбачено.

Аналіз вказаним норм у сукупності дає підстави суду дійти до висновку, що стягнення витрат виконавчого провадження має акцесорний характер, який обумовлений фактом початку примусового виконання виконавчого документа. При цьому суд зазначає, що в силу вказаних вище положень Закону, початок примусового виконання рішення обумовлюється не вчиненням якоїсь дії, а фактом спливу строку на добровільне виконання та відсутності у органів державної виконавчої служби документального підтвердження повного виконання рішення.

Тому суд не приймає доводи позивача щодо необхідності вчинення відповідачем будь-яких дій до примусового виконання рішення, оскільки вказане Законом не встановлено як абсолютну і виключну обставину початку примусового виконання. Навпаки, такі дії є елементами, які лише «наповнюють» зміст примусового виконання, але не ініціюють його початок.

Слід зазначити, що матеріали виконавчого провадження не містять звернень позивача до державного виконавця про відкладення виконавчих дій, зупинення виконавчого провадження, тощо.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що про звернення виконавчого листа Деснянського районного суду міста Києва від 20 січня 2009 року № 2-4692 до примусового виконання позивачу було відомо ще у лютому 2010 року, з огляду на відсутність звернень позивача до державного виконавця про відкладення виконавчих дій, зупинення виконавчого провадження, тощо та виконання рішення суду лише у липні 2014 року, суд вважає доведеним факт невиконання позивачем рішення суду у добровільному порядку та у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Відтак, державний виконавець діяв в порядку та в межах наданих йому повноважень, тому підстави для скасування постанови про стягнення з позивача виконавчого збору відсутні, як і підстави для визнання таких дій протиправними.

Стосовно винесення відповідачем постанови про стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 14 серпня 2014 року, суд зазначає наступне.

Статтею 41 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Кошти виконавчого провадження складаються з: авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій; інших надходжень, що не суперечать законодавству.

До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: перевезення, зберігання і реалізації майна боржника; послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; розміщення оголошення в засобах масової інформації; виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк.

Відповідно до п. 4.15.1. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 15 грудня 1999 року № 74/5 передбачено, що витратами, пов'язаними з проведенням виконавчих дій, є витрати на організацію і проведення виконавчих дій.

До витрат на проведення виконавчих дій належать кошти, витрачені на: перевезення, зберігання й реалізацію майна боржника; оплату праці експертів, перекладачів та інших осіб, залучених у встановленому порядку до провадження виконавчих дій; поштовий переказ стягувачеві стягнутих аліментних сум; розшук боржника, його майна або розшук дитини; оголошення в засобах масової інформації; інші необхідні витрати для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

До інших витрат на організацію виконавчих дій належать витрати на виплату винагороди державним виконавцям відповідно до статті 47 Закону; придбання службових житлових приміщень; придбання службових приміщень; страхування державних виконавців; забезпечення державних виконавців форменим одягом; матеріально-технічне забезпечення діяльності служби, у тому числі: придбання канцелярських та господарських товарів; підписка або передплата періодичних, довідкових та інформаційних видань; придбання предметів, матеріалів, обладнання та інвентарю; витрати транспортних послуг, утримання транспортних засобів та оренда транспортних засобів, у тому числі грошова компенсація за використання державними виконавцями власного автотранспорту; оренда приміщень; ремонт та обслуговування оргтехніки; поштові витрати та витрати на послуги зв'язку, модему, Інтернету; витрати на установку телефонів, модемного зв'язку та охоронної сигналізації; витрати на охорону та охоронну сигналізацію; поліграфічні витрати; витрати на проведення семінарів; витрати на відрядження та проїзд державних виконавців, у тому числі на придбання проїзних документів; витрати на оплату комунальних послуг та енергоносіїв; придбання основних засобів та програм; витрати на Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень; поточний та капітальний ремонт приміщень; витрати на привід боржників до органів державної виконавчої служби, у тому числі інші витрати в разі застосування державним виконавцем приводу боржників через органи Міністерства внутрішніх справ України; інші витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій.

Згідно п. 4.15.2. вказаної вище Інструкції про суми витрат на проведення виконавчих дій державний виконавець складає акт про витрати на проведення виконавчих дій, в якому зазначаються перелік та суми витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій, а також документи, якими вони підтверджуються, з доданням копій таких документів.

Про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій державний виконавець зобов'язаний винести постанову, яка разом з актом про витрати на проведення виконавчих дій затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби.

В даному випадку згідно змісту постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 14 серпня 2014 року ВП № 11284440 зазначено про понесення витрат на проведення виконавчих дій в сумі 100,09 грн., що підтверджено актом державного виконавця про витрати на проведення виконавчих дій від 14 серпня 2014 року, згідно якого державним виконавцем при здійсненні виконавчих дій здійснено витрати, пов'язані з проведенням виконавчих дій з переліком у зв'язку з чим суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість винесення спірної постанови та дій по її винесенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність винесення спірних постанов, а тому, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158 - 163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник