Справа № 2а-3111/11
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2015 року м. Київ К/9991/22294/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С.Я.

Конюшка К.В.

Мороза В.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою селянського (фермерського) господарства "Скакун" на постанову Полтавського районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2012 року у справі за позовом селянського (фермерського) господарства "Скакун" до Полтавської міжрайонної виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2011 року залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2012 року відмовлено в позові селянського (фермерського) господарства "Скакун" до Полтавської міжрайонної виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про скасування рішення відповідача №28 від 26 травня 2011 року про повернення коштів в розмірі 4158, 00 грн.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями, позивач звернувся з касаційною скаргою та просить їх скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та підтверджується наявними у справі матеріалами, відповідачем була проведена перевірка СФГ "Скакун" правильності нарахування, перерахування і використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за період з 01.01.2008 року по 01.01.2011 року, яка оформлена актом від 13.05.2011 року.

В ході проведення перевірки встановлено, що на санаторно-курортне лікування працівників від Полтавської МРВД ПОВ ФСС з ТВП у жовтні 2008 року, згідно заявки про виділення путівок на санаторно-курортне лікування застрахованих осіб, страхувальником СФГ "Скакун" отримано і використано одну санаторно-курортну путівку на суму 3465,00 грн. в санаторій "Ай-Петрі", №361073 з датою заїзду з 12.10.2008 року.

Під час перевірки правильності видачі путівки виявлено порушення ст.47, п. 3 ч.2 ст. 27 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" від 18.01.2001 р. № 2240-ІІІ, п.3.3, п.4.1, п.4.8 Інструкції "Про Порядок забезпечення застрахованих осіб і членів їх сімей путівками на санаторно-курортне лікування, які придбані за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності" від 02.06.2005 р. № 55.

На підставі висновків, викладених в Акті перевірки від 13.05.2011 року, відповідачем винесені: постанова № 10 від 26 травня 2011 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 в розмірі 136,00 грн. та рішення №28 від 26 травня 2011 року про повернення коштів відповідачу в розмірі 4158,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій правомірно вказували на таке.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, замовленими похованням" від 18.01.2001 року №2240-ІІІ (далі - Закон № 2240) загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, передбачає матеріальне забезпечення у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності, вагітності та пологів, часткову компенсацію витрат, пов'язаних із смертю застрахованої особи або членів її сім'ї, а також надання соціальних послуг за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Згідно з ст. ст. 9, 28 Закону №2240 Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, провадить акумуляцію страхових внесків та інших коштів, призначених для фінансування матеріального забезпечення та соціальних послуг, види яких передбачені статтею 34 цього Закону, та забезпечує їх надання, а також здійснює контроль за дотриманням порядку використання цих коштів.

Для забезпечення відновлення здоров'я застрахована особа та члени її сім'ї відповідно до ст. 47 Закону № 2240 мають право на отримання санаторно-курортного лікування, оздоровлення в спеціалізованих оздоровчих закладах у межах асигнувань, установлених бюджетом Фонду на зазначені цілі, та в порядку і на умовах, визначених правлінням Фонду.

На виконання вищевказаної норми Постановою правління Фонду від 02.06.2005 року №55 затверджена Інструкція про порядок забезпечення осіб і членів їх сімей путівками на санаторно-курортне лікування, які придбані за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Інструкція № 55), яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин. А рішення правління Фонду, прийняте в межах його компетенції, є обов'язковим для виконання всіма страхувальниками та застрахованими особами (ст. 10 Закону № 2240).

Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 55 рішення про виділення путівки застрахованій особі приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування підприємства, установи, організації (далі - комісія (уповноважений) із соціального страхування) на підставі особистої заяви та медичної довідки про потребу санаторно-курортного лікування (форма № 070/0).

Згідно з п. 4.8 Інструкції № 55 лише комісія (уповноважений) із соціального страхування може приймати рішення про виділення путівки (путівок) відповідно до медичних показань для спільного санаторно-курортного лікування працюючих на підприємстві чоловіка, дружини або їх дітей віком від 4 до 18 років, у тому числі для члена сім'ї (дружини/чоловіка), який працює на іншому підприємстві (застрахованої особи) та члена сім'ї, який навчається у вищому навчальному закладі. Також, при видачі путівки члену сім'ї, який працює на іншому підприємстві (навчається у вищому навчальному закладі), він повинен надати довідку з місця його основної роботи (навчання) про те, що не користувався цією соціальною послугою протягом двох календарних років.

Лише комісія (уповноважений) із соціального страхування в окремих випадках може приймати рішення про поділ путівки для спільного санаторно-курортного лікування застрахованої особи та працюючого члена сім'ї (дружини, чоловіка), у тому числі на іншому підприємстві (застрахованої особи), або її дитини віком від 4 до 18 років, застрахованої особи та члена її сім'ї, який навчається у вищому навчальному закладі, а також для двох застрахованих осіб, працюючих на одному підприємстві, за умови попереднього отримання письмового дозволу адміністрації санаторно-курортного закладу і терміну лікування кожної особи не менше 12 діб ( п. 4.10 Інструкції).

Згідно з п. 3.3 Інструкції № 55 путівки, які надходять до страхувальників, лікувально-профілактичних закладів, обліковуються в бухгалтерському обліку на позабалансовому рахунку з обов'язковим веденням книги обліку путівок до санаторно-курортних закладів (Ф13-ФСС з ТВП).

Як вбачається з матеріалів справи, керуючись ст. 28 Закону № 2240 та Інструкцією про порядок проведення перевірок страхувальників по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, прийняття рішень за їх результатами та процедуру оскарження, затвердженою Постановою правління Фонду від 22.12.2010 року № 29 (далі - Інструкція № 29), відповідачем було проведено перевірку правильності нарахування, перерахування і використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у СФГ "Скакун" за період з 01.01.2008 року по 01.01.2011 рік.

Згідно з Актом перевірки від 13 травня 2011 року виявлено порушення ст.ст. 27, 47 Закону № 2240 та п. п. 3.3, 4.1, 4.8 Інструкції № 55, а саме:

- путівку видано гр. ОСОБА_1, який не є застрахованою особою;

- путівку було видано без рішення уповноваженого із соціального страхування про виділення путівки, без особистої заяви та медичної довідки форми № 070/0 про потребу санаторно-курортного лікування гр. ОСОБА_1 Ці документи не були пред'явлені під час перевірки, яку було призупинено для надання можливості ОСОБА_1 їх подати;

- путівку було розподілено між двома особами, одна з яких є членом сім'ї (дружиною) Голови фермерського господарства та не працює найманим працівником на даному підприємстві, без попереднього на те письмового дозволу адміністрації санаторно-курортного закладу лікування та без надання дружиною довідки з основного місця роботи про те, що вона не користувалася цією послугою протягом двох календарних років. Також, була відсутня медична довідка форми №070/0 про потребу санаторно-курортного лікування останньої;

- відсутність ведення книги обліку путівок до санаторно-курортних закладів (Ф13-ФСС з ТВП).

Таким чином, позивачем допущено ряд порушень законодавства у сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності при отриманні та використанні соціальних послуг (путівки на санаторно-курортне лікування). Доказів, які б спростували вказані вище порушення, позивачем надано не було.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що страхові внески до Полтавської міжрайонної виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності членами селянського фермерського господарства "Скакун" ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з 01.01.2008 року по 01.01.2011 рік не сплачувались.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України "Про фермерське господарство" від 19.06.2003 р. № 973 (далі - Закон № 973) члени фермерського господарства і особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню за умов, встановлених Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" від 18.01.2001 року № 2240-III (далі - Закон № 2240).

Коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, чітко визначено ч. 1 ст. 6 Закону № 2240. До зазначеного переліку члени фермерського господарства не входять.

Вказані особи згідно з п. 2 ст. 5 Закону № 2240 беруть участь у страхуванні у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності на добровільних засадах і на підставі ч. 3 ст. 6 цього Закону мають право на матеріальне забезпечення та страхові послуги за умови сплати страхових внесків до Фонду.

ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_2 є членами СФГ «Скакун» та не є найманими працівниками цього господарства згідно із вимогами Закону № 973. Враховуючи, що заробітна плата їм не нараховувалась, відповідно, страхові внески до Фонду не сплачувалися, договори про добровільну участь у загальнообов'язковому державному соціальному страхуванні у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності не укладалися, отже, на думку колегії суддів, і права на матеріальне забезпечення та соціальні послуги вищезазначені особи не мали (в т.ч і на отримання та використання путівки, придбаної за рахунок коштів Фонду).

Також, підтвердженням цього є й факт перебування позивача на спрощеній системі оподаткування і сплата ним як суб'єктом підприємницької діяльності - юридичною особою єдиного податку до державного бюджету відповідно до чинного на той час податкового законодавства. Це підтверджується Свідоцтвом про сплату єдиного податку, який міститься в матеріалах справи.

Так, страхувальник СФГ «Скакун», перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, страхові внески сплачував в складі єдиного податку відповідно до Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єків малого підприємництва" від 03.07.1998 року № 727/98. Утримання страхових внесків проводилось на весь фонд заробітної плати найманих працівників господарства (застрахованих осіб), але аж ніяк не його членів та голови, що підтверджується аналізом сплати страхових внесків, проведеним під час перевірки страхувальника та листом Полтавської МРВД Полтавського облвідділення Фонду.

З огляду на викладене, рішення №28 від 26 травня 2011 року про неприйняття до заліку неправомірно витрачених коштів Фонду в сумі 2772,00 грн. та застосування штрафу за порушення порядку витрачання страхових коштів в сумі 1386,00 грн., а всього - 4158,00 грн., є правомірним та винесеним з дотриманням вимог чинного законодавства із соціального страхування, оскільки у страхувальника існує обов'язок використовувати та витрачати кошти Фонду за цільовим призначенням, а витрачання коштів поза встановленим порядком є порушенням вимог діючого законодавства з цього питання.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій вірно встановлені обставини справи, судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається. Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу селянського (фермерського) господарства "Скакун" залишити без задоволення, а постанову Полтавського районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: