Справа № 815/4992/14
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/4992/14

Категорія: 5.4 Головуючий в 1 інстанції: Левчук О. А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Турецької І.О. та Федусика А.Г.

при секретарі Кучмій І.В.

за участю представників сторін:

апелянта - Будилко Е.Д.

позивача - Тунік В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Виробничо-комерційної фірми "Агромарін" на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16.10.2014 року по справі за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Державної інспекції України з контролю за цінами до Виробничо-комерційної фірми "Агромарін" про стягнення адміністративно-господарських санкцій за порушення законодавства про ціни та ціноутворення, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2014 року Заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Державної інспекції України з контролю за цінами звернувся до суду з позовом до Виробничо-комерційної фірми "Агромарін" про стягнення адміністративно-господарських санкцій за порушення законодавства про ціни та ціноутворення.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що Прокуратурою області проведено перевірку за зверненням Державної інспекції України з контролю за цінами щодо стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 408 311, 98 грн. з виробничо-комерційної фірми «Агромарін» за порушення законодавства про ціни та ціноутворення, за результатами якої встановлено, що Державною інспекцією України з контролю за цінами прийнято рішення № 49 від 23.10.2013 року про вилучення у виробничо-комерційної фірми «Агромарін» в дохід державного бюджету суму необґрунтовано отриманої виручки 204 155, 99 грн. та штраф в сумі 204 155, 99 грн. Також позивач зазначав, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 06.12.2013 року по справі № 815/7770/13-а, яку залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.06.2014 року, відмовлено у задоволенні позову ВКФ «Агромарін» до Державної інспекції України з контролю за цінами про визнання протиправним та скасування рішення № 49 від 23.10.2013 року, проте, незважаючи на те, що по справі прийнято рішення, яке набрало законної сили, відповідачем в добровільному порядку не виконано рішення № 49 від 23.10.2013 року та не сплачено в дохід державного бюджету суму необґрунтовано отриманої виручки 204 155, 99 грн. та штраф в сумі 204 155, 99 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16.10.2014 року позов задоволено. Стягнуто з виробничо-комерційної фірми "Агромарін" суму необґрунтовано отриманої виручки в розмірі 204155, 99 грн. та штраф в розмірі 204155, 99 грн.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, Виробничо-комерційна фірма "Агромарін" в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв'язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 24.09.2013 року Державною інспекцією України з контролю за цінами видано наказ № 151-13 про проведення планової перевірки у період з 27.09.2013 року по 08.10.2013 року виробничо-комерційної фірми «Агромарін» (вул. Новомосковська дорога, 23, м. Одеса, 65031) з питання дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування цін на виробництво та реалізацію молочної продукції (а.с.7).

Наказом Державної інспекції України з контролю за цінами від 03.10.2013 року № 170-13 продовжено планову перевірку виробничо-комерційної фірми «Агромарін» (вул. Новомосковська дорога, 23, м. Одеса, 65031) на період з 08.10.2013 року по 17.10.2013 року (а.с.8).

На підставі наказів № 151-13 від 24.09.2013 року, № 170-13 від 03.10.2013 року та направлення на перевірку № 84 від 24.09.2013 року посадовими особами Державної інспекції України з контролю за цінами в період з 27.09.2013 року по 17.10.2013 року проведено планову перевірку виробничо-комерційної фірми «Агромарін» з питання дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування цін на виробництво та реалізацію молочної продукції, за результатами якої зроблено висновок про порушення постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2007 року № 1222, оскільки ВКФ «Агромарін» з жовтня 2012 року до жовтня 2013 року реалізовувало молоко 1,5 % та 2,5 % жирності фасоване в поліетиленові пакети ємністю 0,5 л; 0,9 л і 1 л, сир кисломолочний 5 % і 9 % жирності ваговий і в пачках вагою 0,2 кг і 1 кг, сметану 15 % і 20 % жирності вагову і фасовану в поліетиленові пакети вагою 0,2кг, 0,25 кг, 0,4 кг, 0,45 кг і 0,5 кг за оптово-відпускними цінами, які збільшувались протягом місяця більш ніж на 1 відсоток без здійснення процедури декларування їх змін, внаслідок чого отримана необґрунтована виручка в сумі 204 155, 99 грн., про що складено акт № 082 від 17.10.2013 року (а.с.9-13).

За результатами розгляду матеріалів планової перевірки (акт перевірки № 082 від 17.10.2013 року) Державною інспекцією України з контролю за цінами встановлено порушення вимог порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих) цін на реалізацію молочної продукції за оптово-відпускними цінами, які збільшувались протягом місяця більш ніж на 1 % без здійснення процедури декларування їх змін, у зв'язку з чим прийнято рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення державної дисципліни цін № 49 від 23.10.2013 року про вилучення у виробничо-комерційної фірми «Агромарін» в дохід державного бюджету суму необґрунтовано отриманої виручки 204 155, 99 грн. та штрафу в сумі 204 155, 99 грн. (а.с.14-15).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 06.12.2013 року по справі № 815/7770/13-а в задоволенні адміністративного позову виробничо-комерційної фірми "Агромарін" до Державної інспекції України з контролю за цінами про визнання протиправним та скасування рішення № 49 від 23.10.2013 р. відмовлено повністю.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.03.2014 року апеляційну скаргу виробничо-комерційної фірми «Агромарін» задоволено, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06.12.2013 року скасовано, прийнято нову постанову, якою адміністративний позов виробничо-комерційної фірми «Агромарін» задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Державної інспекції України з контролю за цінами № 49 від 23.10.2013 року про застосування до виробничо-комерційної фірми «Агромарін» адміністративно-господарських санкцій за порушення державної дисципліни цін у вигляді вилучення у виробничо-комерційної фірми «Агромарін» в дохід Державного бюджету необґрунтовано отриманої виручки в сумі 204 155, 99 грн. та штрафу в сумі 204 155, 99 грн. Постанова Одеського апеляційного адміністративного суду набрала законної сили 04.03.2014 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 червня 2014 року касаційну скаргу Державної інспекції України з контролю за цінами задоволено, постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.03.2014 року скасовано, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06.12.2013 року залишено в силі. Постанова Одеського окружного адміністративного суду від 06.12.2013 року набрала законної сили 24 червня 2014 року.

Підставою звернення позивача до суду стало рішення Державної інспекції України з контролю за цінами від 23.10.2013 року № 49 до виробничо-комерційної фірми "Агромарін", яким до позивача застосовано адміністративно-господарські санкції за порушення державної дисципліни цін у вигляді вилучення у дохід державного бюджету необґрунтовано отриманої виручки 204155,99 грн. та штрафу в сумі 204155,99 грн.

Суд першої інстанції задовольняючи позов про стягнення цих адміністративно-господарських санкцій, враховуючи ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 червня 2014 року по справі № 815/7770/13-а, послався на вимоги ст. 72 КАС України та зазначив, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини а також обґрунтував своє рішення ч. 2 ст. 255 КАС України , якою визначено , що обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

В свою чергу апелянт посилається на те, що відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 28.01.2010 року № 7888/07 преюдиціальні факти - це явища дійсності, істинність яких вже було встановлено у рішенні, що виключає необхідність їх повторного з'ясування, тоді як юридична оцінка фактів - це оціночне судження, зроблене судом в процесі співставлення факту з нормою права, яка регулює відповідну сферу правовідносин. Виходячи з цього, на думку апелянта, суд першої інстанції в порушення норм чинного законодавства надав преюдиціальне значення правовій оцінці зі справи № 815/7770/13-а та допустив неповноту судового розгляду справи, що призвело до прийняття невірного рішення.

Судова колегія дослідивши доводи апеляційної скарги, заперечення позивача та матеріали справи дійшла до висновку, що судом першої інстанції допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до прийняття невірного рішення.

Так, предметом спору по зазначеній справі є стягнення адміністративно-господарських санкцій за порушення законодавства про ціни та ціноутворення, строки застосування яких обмежені у зв'язку зі змістом та правовою природою такої санкції.

Згідно ст.238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Стаття 239 Господарського кодексу України містить невичерпний перелік адміністративно-господарських санкцій, до яких належить адміністративно-господарський штраф.

Строки застосування адміністративно-господарських санкцій встановлені статтею 250 ГК України, за змістом якої адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Отже, оскільки за своєю правовою сутністю фінансова санкція є адміністративно-господарською санкцією, то при вирішенні питання правомірності застосування до відповідача адміністративно-господарської санкції, слід керуватися приписом статті 250 ГК України. При цьому варто зазначити, що адміністративно-господарська санкція, як захід організаційно-правового або майнового характеру застосовується уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування, а тому установлений статтею 250 ГК України строк адміністративно-господарської санкції застосовується при їх реалізації і не має безпосереднього відношення до строку звернення до суду, передбаченого іншими нормативно-правовими актами, при цьому пропуск строку застосування адміністративно-господарської санкції є окремою самостійною правовою підставою для відмові у позові

Як вбачається з матеріалів справи, перевірка Інспекцією дотриманням ВКФ «Агромарін» державної дисципліни цін була проведена за період з 01.10.2012 року по 01.10.2013 року, після чого 23.10.2013 року було прийнято рішення про застосування до підприємства економічних санкцій.

ВКФ «Агромарін» добровільно вказані економічні санкції не сплатила, оскільки вважала та вважає їх неправомірними, а Державна інспекція України з контролю за цінами (надалі Інспекція) до суду про стягнення санкцій, після спливу строку для їх добровільної сплати підприємством, не зверталась.

Адміністративно-господарські санкції загалом та економічні санкції і штрафи, встановлені ст.20 Закону України «Про ціни і ціноутворення» зокрема, є конфіскаційними, оскільки своїм наслідком мають вилучення державою у суб'єкта господарювання основних чи оборотних коштів, іншого майна, їх застосування відповідно до ст.41 Конституції України можливе лише за рішенням суду.

З врахуванням наведенного судова колегія вважає, що звернення позивача як контролюючого органу до суду з позовом про стягнення адміністративних санкцій повинно було бути в межах строків, встановлених ст.250 ГК України - в межах одного року з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Тобто, з урахуванням дати звернення до суду з позовними вимогами про стягнення санкцій 08.09.2014 року, стягненню можуть підлягати санкції, нараховані в межах одного року, а саме лише з 08.09.2013 року (дата розрахована в межах одного року для стягнення від дати звернення до суду) по 01.10.2013 року (дати закінчення перевірки) за 22 дні і лише в тому випадку, якщо вони розраховані та застосовані відповідно до положень діючого законодавства, однак судова колегія вважає що законність застосування та нарахування цих санкцій матеріалами справи не доведена з огляду на наступне..

Так, згідно ч.2 ст.159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, однак суд першої інстанції в порушення вимог закону надав преюдиційнє значення правовій оцінці із іншої справи.

Постанова суду від 06.12.2013 року по справі № 815/7770/13-а не звільняла суд першої інстанції у даній справі від необхідності здійснити своє співставлення фактів з нормами права, застосувати законодавство до обставин справи, дати свою правову оцінку правовідносинам сторін, дійти своїх правових висновків та вирішити спір на підставі норм права.

Правова позиція ВАСУ з питань застосування преюдиціальних фактів визначає, що «преюдиціальні (такими що не підлягають новому доказуванню) факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин. Адже преюдиціальні факти - це явища дійсності, істинність яких вже було встановлено у рішенні, що виключає необхідність їх повторного з'ясування, тоді як юридична оцінка фактів - це оціночне судження, зроблене судом в процесі співставлення факту з нормою права, яка регулює відповідну сферу правовідносин» (Ухвала ВАСУ від 28.01.10 №К-7888/07) (а.с.78).

Прокуратура Одеської області, яка звернулася з позовом в інтересах інспекції, не брала участь у розгляді справи №815/7770/13-а , тому постанова суду від 06.12.2013 року (а.с.32) не звільняла суд першої інстанції у даній справі від необхідності застосувати законодавство до обставин справи, дати свою правову оцінку правовідносинам сторін, дійти своїх правових висновків та вирішити спір на підставі норм права з огляду на наступне.

Стосовно правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права колегія суддів вважає зазначити наступне.

Так, згідно до ч.І ст.1 Закону України «Про ціни та ціноутворення»:1) встановлення ціни - затвердження (фіксація) рівня ціни; 3) декларування зміни ціни - інформування суб'єктом господарювання у встановленому порядку органів державного регулювання і контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення про наміри встановлення та застосування ціни, відмінної від поточної; 5) застосування ціни - продаж (реалізація) товару за встановленою ціною; 6) знижка (знижувальний коефіцієнт) - зменшення ціни товару виробником (постачальником) під час його продажу (реалізації); 9) продаж (реалізація) - господарська операція, під час якої здійснюється обмін товару на виражений у грошовій формі еквівалент або інший вид компенсації його вартості.

Відповідно до п.2 ч.І ст.13 зазначеного Закону державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом запровадження процедури декларування зміни ціни та/або реєстрації ціни.

Згідно п.2 Порядку декларування зміни оптово-відпускних цін на продовольчі товари, затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2007 року №1222, декларуванню підлягають зміни оптово-відпускних цін на продовольчі товари, зазначені у пункті 1 цього Порядку, у разі, коли такі иіни збільшуються протягом місяця більш як на 1 відсоток.

При цьому п.9 цього Порядку визначає, що оптово-відпускні ціни на продовольчі товари вважаються задекларованими на день набрання чинності розпорядження (рішенням) уповноваженого органу щодо здійснення повноважень, наданих абз.38 п.12 додатка до постанови КМ України від 25.12.96 року №1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)».

Тобто для визначення правомірності встановлення підприємством оптово-відпускних цін на продовольчі товари (не перевищення підприємством цін більш ніж на 1 відсоток протягом місяця) необхідно встановити попередньо задекларовану ціну на товар.

Встановлення попередньо задекларованої ціни визначено зазначеним Порядком №1222, а це шляхом декларування зміни оптово-відпускних цін виробника (Додаток 1 до Порядку №1222) або, у випадку якщо оптово-відпускні ціни протягом місяця не збільшувались більш ніж одного відсотка, з оптово-відпускних цін, які відповідно до розпорядження (рішення) уповноваженого органу вважаються задекларованими.

ВКФ «Агромарін» з дати набрання чинності Порядку №1222 оптово-відпускні ціни не збільшувала більш ніж на один відсоток протягом місяця, відповідно попередньо (первинно) задекларованими оптово-відпускними цінами вважаються ціни. які склалися (згідно до первинних документів) на момент введення в дію розпорядження голови обласної державної адміністрації (п.9 Порядку декларування зміни оптово-відпускних цін на продовольчі товари, затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2007р.№1222.

Суд першої інстанції в ході розгляду справи не вірно застосував норми права, які визначають обставини встановлення оптово-відпускних цін на продукцію, механізм попереднього декларування зміни оптово-відпускних цін на окремі продукти харчування, якщо загальне зростання ціни перевищує 1 відсоток протягом місяця та не співставив ці норми права з фактами визначення попередньо задекларованих цін, встановлення (розрахунок) оптово-відпускних цін на дату початку перевірки, їх порівняння зі встановленими цінами на підприємстві та їх подальше збільшення протягом місяця без застосування обов'язкового декларування.

Міністерство економічного розвитку і торгівлі України у своєму Листі №3721- 08/31004-07 від 08.09.2014 року (а.с.102), який був наявний під час розгляду цієї справи, але був відсутній не оцінювався судом під час розгляду справи №815/7770/13-а, надало ВКФ «Агромарін» роз'яснення щодо механізму визначення дати обов'язкового декларування зміни оптово-відпускних цін, яким вказало, що при визначені дати обов'язкового декларування зміни оптово-відпускних цін слід враховувати норму збільшення цін без декларування (на 1 відсоток протягом місяця), як сумарну за весь період (кількість місяців після попереднього декларування).

Згідно наказу від 31.10.08 №135 (а.с.163), яким на підставі п.9 Порядку №1222 та Розпорядження голови Одеської облдержадміністрації від 16.10.08 №837/А-2008 (а.с.146) підприємство визначило оптово-відпускні ціни на молочну продукцію задекларованими станом на 25.10.2008 року (дата набрання чинності Розпорядження).

В подальшому ціни збільшувались підприємством протягом місяця не більше ніж на відсоток, що не вимагало їх обов'язкового декларування.

Станом на початок перевірки (01.10.2012 року), розраховані, як сумарні за весь період оптово-відпускні ціни на молочну продукцію від попередньо задекларованих цін відповідно до норми збільшення цін без декларування (на 1 відсоток протягом місяця) (а.с.181) відрізняються від тих, які були зазначені Інспекцією у її розрахунку необгрунтовано одержаної виручки (а.с.16) та встановлених (а.с.182-206) і застосованих (а.с.208-253) підприємством під час реалізації продукції.

Тобто, для визначення базової ціни реалізації на дату початку перевірки, а сааме 01.10.2012 року та для з'ясування правомірності подальшого встановлення цих цін підприємством відповідно до вимог закону необхідно було врахувати норму збільшення цін без декларування на 1 % протягом місяця, як сумарну за весь період (кількість місяців після попереднього декларування), що не перевірялось та не оцінювалось ні під час перевірки, а ні судом першої інстанції.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що Інспекцією оптово- відпускні ціни у її розрахунку необгрунтованої виручки за період перевірки (а.с.16) визначені не в спосіб, передбачений законодавством , а на свій розсуд, як умовно задекларовані, що також не перевірялось та не було враховано судом першої інстанції.

При цьому посилаючись на факти, встановлені під час розгляду справи № 815/7770/13-а та ст. 72 КАС України, суд першої інстанції не врахував тих обставин, що в постанові справи № 815/7770/13-а зазначено про неможливість встановлення первинної оптово-відпускної ціни, від якої йде обрахування подальшого збільшення ціни та розміру такого обрахування, хоча сааме ці обставини є суттєвими для визначення правомірності застосування штрафних санкцій до підприємства відповідача.

Таким чином, позивач повинен був спочатку встановити саме первинні (попередньо задекларовані) оптово-відпускні ціні, з цих первинних цін розрахувати базову ціну реалізації на початок перевірки відповідно до постанов КМУ №1548 від 25.12.1996р. та №1222 від 17.10.2007 р., а ні визначати базові ціни реалізації, в спосіб не передбачений законодавством самостійно на свій розсуд, як умовно задекларовані..

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто обов'язок встановлювати первинні оптово-відпускні ціни покладено саме на Інспекцію для доведення правомірності застосування фінансових санкцій до підприємства.

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивачем досліджувались та були встановлені попередньо задекларовані ціни.

Жодним нормативно-правовим актом не визначено компетенцію (повноваження) Інспекції на свій розсуд визначати умовно задекларовані оптово-відпускні ціни.

Мінекономіки України у Методичних вказівках «Щодо застосування норм деяких нормативно-правових актів з регулювання цін на продовольчі товари» від 05.11.08 р. №3804-24/34 (далі Методичні вказівки Міністерства економіки) надані роз'яснення щодо поняття оптово-відпускної ціни, визначеної у Постанові КМ України від 17.04.2008 №373, а саме зазначено, що термін «оптово-відпускна ціна» за своєю економічною суттю відповідає поняттю «оптова ціна виробника», як база для нарахування торговельних постачальницько-збутових) надбавок (націнок) та знижок.

Тобто це не ціна окремої накладної, договорів поставки по якомусь окремому покупцю, а ціна встановлена підприємством (базова ціна реалізації (оптова ціна виробника)), яка з урахуванням зазначених норм є визначальною для обрахунку зміни оптово- відпускних цін у відсотковому значенні, встановлення якої та збільшення підлягає перевірці Інспекцією.

Таким чином, оптово-відпускна ціна - це не ціна конкретної накладної, договорів поставки (фактична ціна реалізації), а ціна, встановлена підриємством (базова ціна реалізації (оптова ціна виробника)), яка, з урахуванням вказаних норм є визначальною для обрахунку зміни оптово-відпускних цін у відсотковому значенні, з урахуванням надбавок та знижок.

До того ж у Методичних вказівках Мінекономіки зазначено, що декларуванню не підлягають оптово-відпускні ціни на продовольчі товари при застосуванні їх нижчими від декларованих та у випадку їх підвищення після зниження, але не вище ніж задекларовані.

Мінекономрозвитку у своєму Листі №3723-08/1569-12 від 17.01.2014 року (а.с.101) надало роз'яснення про застосування положень Порядку №1222, а саме те, що декларування оптово-відпускних цін на продовольчі товари у разі застосування ціни нижче задекларованої та окремо за кожним суб'єктом господарювання - покупцем товару Порядком не передбачено, та у своєму листі №3721-08/31004-07 від 08.09.2014р. додатково роз'яснило, що декларуванню не підлягають оптово-відпускні ціни на продовольчі товари при застосуванні їх нижчими від задекларованих, а також у випадку їх підвищення після зниження, але не вище ніж задекларовані.

Зазначене свідчить, що визначенні у розрахунку Інспекції (а.с.16) різні оптово-відпускні ціни для кожного з покупців продукції ВКФ «Агромарін» є ціни зі знижками, що передбачено діючим законодавством та відповідно неправомірно визначені Інспекцією, як оптово- відпускні ціни підприємства.

Таким чином, застосування знижок є правом підприємства, відповідно застосування різних цін відбувається з урахуванням застосованих підприємством знижок під час реалізації. Така ж сама правова позиція булла викладена в ухвалі ВАСУ від 19.06.2014р. у справі №К/800/13144/14 (а.с.97) .

Суд першої інстанції по даній справі на зазначені обставини уваги не звернув та не надав відповідної правової оцінки зазначеним нормам права, що має значення для правильного вирішення справи.

Крім того, законність застосування адміністративно-господарських санкцій визначена ст.20 Закону України «Про ціни та ціноутворення» в редакції 2012 року, Інструкцією про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженої наказом Мінекономіки та з питань європейської інтеграції України та Міністерства фінансів України від 03.12.2001 року №298/519, які діяли під час перевірки підприємства і судового провадження.

Згідно п.1 ч.І ст.20 цього Закону до суб'єктів господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін - вилучення необгрунтовано одержаної виручки, що становить позитивну різницю між фактичною виручкою від продажу (реалізації) товару та виручкою за цінами, сформованими відповідно до запровадженого способу регулювання (крім тих, що на постійній основі надають житлово-комунальні послуги або мають адресного споживача), та штраф у розмірі 100 відсотків необгрунтовано одержаної виручки.

Відповідно до Листа ДПА від 14.06.2010 року №3658/ф/17-0714 виручкою від реалізації продукції товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Отже, істотною умовою для застосування штрафних санкцій та вилучення необгрунтованої виручки є наявність доказів отримання підприємством такої необгрунтовано одержаної суми виручки, зокрема, платіжних доручень, квитанцій прибутково-касових ордерів, банківських виписок про зарахування коштів.

ВКФ «Агромарін» під час перевірки, складання Акту та прийняття Інспекцією рішення мало заборгованість станом на 01.10.2013 року в сумі 683449,96 грн., яка станом на 02.12.2013 року була збільшена до 863410,43 грн. (а.с.81).

Як вбачається з матеріалів справи, а ні Інспекцією під час перевірки, а ні судом під час розгляду справи факт отримання підприємством виручки на його розрахунковий рахунок або в касу не встановлювався та не перевірявся, а санкції за порушення законодавства про ціноутворення підлягають застосуванню лише за умови встановлення фактичного одержання підприємством коштів від реалізації, а також розмір такої виручки.

Таким чином, враховуючи, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись п.п.3,4 ч.1 ст. 202 КАС України вважає необхідним скасовуючи постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою .

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виробничо-комерційної фірми "Агромарін" - задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16.10.2014 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Державної інспекції України з контролю за цінами до Виробничо-комерційної фірми "Агромарін" про стягнення адміністративно-господарських санкцій за порушення законодавства про ціни та ціноутворення - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписана 02.03.2015 р.

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя І.О. Турецька

суддя А.Г. Федусик