Справа № 2а/759/161/13
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" лютого 2015 р. м. Київ К/800/59783/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 29 травня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва, в якому просила: визнати бездіяльність відповідача протиправною; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва внести зміни щодо її статусу як працівника авіації і льотно-випробного складу; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва провести з 21 січня 2000 року перерахунок та виплатити ОСОБА_4 відповідно до норм, передбачених ч. 3 ст. 53 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням встановленого стажу вислуги років 39 років 05 місяців, необхідних коефіцієнтів підвищення, індексації та вже виплачених сум за вказаний період.

В обґрунтування позову зазначила, що має право на отримання пенсії за вислугу років як працівник льотного екіпажу повітряного судна цивільної авіації, а тому факт невизнання відповідачем її права на отримання пенсії у відповідності до вимог ч. 3 ст. 53 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є незаконним.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 29 травня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року, позивачу відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Святошинського районного суду міста Києва від 06 лютого 2009 року зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва провести перерахунок та виплату пенсії позивачу відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України» від 07 грудня 1999 року та постанови Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2005 року № 713, починаючи з 07 липня 2008 року.

На виконання вищевказаної постанови Управлінням Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва з 07 липня 2008 року позивачу проведено перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України» від 07 грудня 1999 року та постанови Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2005 року № 713. Недоотримана сума пенсії по перерахунку з 07 липня 2008 року була виплачена ОСОБА_4 у квітні 2011 року.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки позивачу належним чином виплачується пенсія як працівникові льотного складу у відповідному розмірі та заборгованість за пенсійними виплатами відсутня.

Однак, колегія суддів Вищого адміністративного суду України висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову вважає передчасними з огляду на наступне.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

За змістом наведеної статті рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Разом з цим, ухвалюючи рішення, судам необхідно дотримуватися приписів статей 163, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими постанова та ухвала складаються, зокрема, з мотивувальної частини із зазначенням встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при прийнятті постанови, чи ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Це означає, що судове рішення має міститись пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

Як вбачається з матеріалів справи, мотивувальні частини постанови Святошинського районного суду міста Києва від 29 травня 2013 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року містять лише посилання на пояснення позивача, викладені у позовній заяві, та пояснення представника відповідача, викладені у запереченнях на адміністративний позов.

Однак, в порушення вищезазначених вимог процесуального законодавства суди першої та апеляційної інстанцій не врахували усі дійсні обставини справи, права і обов'язки сторін, та не надали належної правової оцінки спірним правовідносинам із посиланням на норми матеріального права, якими вони регулюються, не навели вмотивованого висновку по суті заявлених позовних вимог із зазначенням мотивів, з яких вони виходили, та положення закону, яким вони керувались при прийнятті рішень.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, зокрема статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 29 травня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.І. Мойсюк

В.В. Тракало