Справа № 331/9179/13-а
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
03 лютого 2015 рокусправа № 331/9179/13-а (2а/331/11/14)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Уханенка С.А.
суддів: Богданенка І.Ю. Кругового О.О.
за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2014 року по справі № 331/9179/13-а(2а/331/11/14) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області стосовно відмови поновити виплату пенсії за вислугу років, передбаченої Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»; зобов`язати Головне управління МВС України в Запорізькій області поновити виплату пенсії, шляхом направлення пенсійної справи та відповідних його документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити йому виплату пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2014р. у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення по справі, яким задовольнити позовні вимоги.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач колишній військовослужбовець, який 15.11.1977 року був призваний на військову службу, яку проходив у Збройних Силах на різних посадах до 1997 року. Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 №282 від 31.12.1997 р. був виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Остання штатна посада начальник зв`язку, військове звання на день звільнення майор, вислуга в ЗС України на 31.12.1997 року у календарному обчисленні складає 20 років 15 днів.
31.12.1997 року відповідно до висновку ФЕВ УМВС України в Запорізькій області була призначена пенсія за вислугу років, яку позивач отримував до 01.05.2002 р.
З 01.05.2002 р. ГУ МВС в Запорізькій області (яке на той період часу здійснювало виплату пенсії службовцям МВС України) виплату пенсії припинило, на підставі отриманого вироку Чернігівського апеляційного суду від 27.07.2001 р. та ухвали Верховного Суду України від 13.11.2001 року, якими позивача визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 109 КК України і призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з позбавленням військового звання майор.
Будь-які розпорядження про припинення пенсії ГУ МВС в Запорізькій області не видавалося.
25 квітня 2003року Указом Президента України позивач був помилуваний та звільнений від відбування покарання. Проте, у військовому званні не був поновлений.
Як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про поновлення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
У відповіді на звернення Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомило, що до 01.01.2007 р. призначення і виплату пенсій здійснювало МВС, а тому з питань підстав припинення виплати пенсії і для призначення пенсії за вислугу років необхідно звернутись до ГУ МВС України в Запорізькій області.
Звернувшись до ГУ МВС України в Запорізькій області позивач отримав відповідь, що оскільки вироком Чернігівського апеляційного суду від 27.07.2001 р. та ухвалою Верховного Суду України від 13.11.2001 року його позбавлено військового звання - майор, то дія Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» на нього не поширюється. Для призначення пенсії вдруге, треба надати підтвердження військової частини або ІНФОРМАЦІЯ_1 про поновлення його у військовому званні до ГУ МВС України в Запорізькій області. У разі відсутності зазначених документів позивач має право на призначення пенсії на умовах і за нормами, встановленими Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не має права на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», оскільки позбавлений військового звання.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Так, обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказав, що право на отримання пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» він реалізував у грудні 1997 року та з огляду на відсутність правового механізму припинення виплати цього виду пенсії, він своє реалізоване право не втратив, тому і просив відновити виплату раніше призначеної пенсії.
Вирішуючи, дану справу, суд апеляційної інстанції зазначає, що предметом спору є право позивача на поновлення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». В той же час правомірність припинення виплати пенсії позивачем не оскаржується.
Так, на час припинення виплати пенсії позивачу положення ч. 2 ст. 5 Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» передбачали, що на підставах, встановлених Законом України "Про пенсійне забезпечення", призначаються також пенсії військовослужбовцям і особам начальницького складу органів внутрішніх справ, позбавленим військових або спеціальних звань, а також звільненим із служби у зв`язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, та членам їх сімей.
На час звернення позивача з заявою про поновлення виплати пенсії положення ч. 2 ст. 5 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» була викладена в наступній редакції: на підставах, установлених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначаються також пенсії особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, позбавленим військових або спеціальних звань (у тому числі під час перебування їх у запасі або у відставці), а також звільненим зі служби у зв`язку із засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, та членам їх сімей.
Крім того, зазначений Закон у квітні 2006 року був доповнений положеннями ст. 5-1, відповідно до якої особам, звільнених з військової служби та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, поновленим у військовому (спеціальному) званні, крім осіб, звільнених зі служби у зв`язку із засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, пенсії призначаються на умовах і за нормами, встановленими цим Законом, якщо вони на день позбавлення військового (спеціального) звання мали право на пенсію за вислугу років або по інвалідності.
Аналіз зазначених норм права вказує, що особи, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», але позбавлені військового звання можуть отримувати пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Крім того, з 2006 року вказаним Законом встановлена умова, поновлення у військовому званні, за якої пенсія за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» може бути призначена.
Таким чином, діюче законодавство про пенсійне забезпечення визначало відсутність права осіб, які позбавлені військового звання на отримання пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
В той же час, положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» не передбачають умов та порядку поновлення виплати пенсії.
Положеннями ч. 2 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.
Таким чином, застосовуючи аналогію закону суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що для поновлення раніше призначеної пенсії необхідно визначити збереження чи відновлення умов для призначення пенсії.
Оскільки обставини справи свідчать, що позивач позбавлений військового звання, а поновлення його у військовому званні не відбулося, то і права на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» на час звернення із заявою про поновлення пенсії останній не має.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно дослідив обставини справи та надав належну правову оцінку у зв`язку з чим підстави для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КА України, суд, -
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2014 р. залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту її виготовлення в повному обсязі.

В повному обсязі ухвала виготовлена 09.02.2015 року.

Головуючий: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: О.О. Круговий