Справа № 826/1634/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 лютого 2015 року № 826/1634/15

Суддя Окружний адміністративний суд міста Києва Гарник К.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Державного підприємства "Український державний геологорозвідувальний інститут"
до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві
про визнання протиправним та скасування постанови, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Український державний геологорозвідувальний інститут (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач) в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову від 30 грудня 2014 року Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні ВП № 36747965 про повернення виконавчого провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/1634/15, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні 17 лютого 2015 року.

У судовому засіданні 17 лютого 2015 року позивач підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, просив розглянути справу без його участі. При цьому, на вимогу суду копії матеріалів спірного виконавчого провадження надав.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві перебував виконавчий лист Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2012 року № 2а-8388/11/2670 про стягнення з Українського державного геологорозвідувального інституту (ідентифікаційний номер 01432032; адреса: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 78-А) на користь Державного бюджету України заборгованість у розмірі 897884,97 грн., провадження у якому відкрито постановою Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві від 27 лютого 2013 року № 36747965.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2013 року заяву Українського державного геологорозвідувального інституту про розстрочення виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 березня 2012 року у справі № 2а-8388/11/2670 задоволено. Розстрочене виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 березня 2012 року у справі № 2а-8388/11/2670 строком на 8 місяців шляхом погашення суми боргу по 112235,62 грн. щомісяця з дати проголошення даної ухвали.

Судом встановлено, що позивачем подавались листи разом із копіями платіжних доручень на підтвердження оплати податкового боргу, зокрема, 18 грудня 2013 року (відповідно до відмітки служби діловодства суду) позивач звернувся до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві із заявою про закриття виконавчого провадження у зв'язку з погашенням боргу.

Постановами Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві від 18 лютого 2014 року стягнено з Боржника виконавчий збір у розмірі 89788,49 грн., витрати на проведення виконавчих дій у сумі 200,00 грн.

Постановою Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві від 31 липня 2014 року приєднано виконавче провадження № 36747965 з примусового виконання до зведеного виконавчого провадження № 44241664, яке веде Відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві.

Постановою Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві від 11 серпня 2014 року в межа виконавчого провадження № 36747965 накладено арешт на все майно Боржника та заборонено його відчуження.

Наразі, постановою Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві від 30 грудня 2014 року виконавчий лист Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2012 року № 2а-8388/11/2670 повернуто Стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач зазначає, що у постанові Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві від 30 грудня 2014 року зазначено недостовірні відомості про часткове стягнення боргу у сумі 812736,50 грн.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Вирішуючи адміністративну справу по суті, суд, керуючись частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, виходить з того, що оскільки позивачем як спосіб захисту порушеного права обрано оскарження рішення Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві, суд досліджуючи надані сторонами докази повинен встановити відповідність змісту рішень суб'єкта владних повноважень чинному законодавству та законність процедури їх прийняття.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Підстави повернення виконавчого документу встановлені статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, пунктом 9 частини 1 цієї статті встановлено, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2012 року № 2а-8388/11/2670, з Українського державного геологорозвідувального інституту стягнено податковий борг у розмірі 897884,97 грн.

Відповідно до пункту 95.3 статті 95 цього Кодексу стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Із змісту наведеної законодавчої норми випливає, що Податковим кодексом України встановлено особливий порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з платника податків у рахунок погашення податкового боргу. Органами стягнення за такими рішеннями, які здійснюють процедуру їх примусового виконання, є контролюючі органи в розумінні Податкового кодексу України.

Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу передбачений главою 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22.

Цей механізм передбачає оформлення інкасового доручення для примусового стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу. При цьому судове рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, відповідно до пункту 12.4 зазначеної Інструкції, до банку не подається. Натомість реквізити відповідного судового рішення зазначаються в самому інкасовому дорученні.

Якщо ж достатні для погашення податкового боргу кошти відсутні, контролюючий орган відповідно до абзацу другого пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України звертається до суду з позовом про надання дозволу на погашення всієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Таке погашення здійснюється на підставі зазначеного рішення суду та прийнятого на його підставі рішення органу доходів і зборів шляхом продажу майна платника податків на публічних торгах та/або торгівельними організаціями в порядку, визначеному пунктами 95.7 - 95.21 статті 95 Податкового кодексу України.

Отже, чинне законодавство передбачає окремий порядок примусового виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу. При цьому органи державної виконавчої служби до цієї процедури не залучаються. Відповідно в розглядуваних випадках немає підстав для відкриття виконавчого провадження в порядку, передбаченому Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження". З огляду на це в адміністративних судів відсутні підстави для видачі виконавчих листів про примусове виконання судових рішень у порядку статей 257 та 258 Кодексу адміністративного судочинства України, тому що процедура погашення податкового боргу є самостійною процедурою, яка регулюється окремими нормами, а саме Податковим кодексом України, а не законодавством про виконавче провадження.

На думку суду, вищезазначені нормативні приписи свідчать про правомірність повернення контролюючому органу виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2012 року № 2а-8388/11/2670 для проведення процедури погашення податкового боргу за правилами Податкового кодексу України.

Доводами позивача в даному провадженні є добровільне виконання рішення суду та помилковість зазначення у спірній постанові про повернення виконавчого документу про часткове стягнення боргу у розмірі 812736,50 грн.

Матеріалами виконавчого провадження дійсно підтверджується, що на підставі ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2013 року про розстрочення виконання постанови, позивачем самостійно та у встановлений судом строк погашено податковий борг.

Проте, таки доводи не можуть бути підставою для скасування постанови про повернення виконавчого документу, оскільки її правомірність встановлена в даному провадження, а помилковість зазначення у постанові про часткове стягнення боргу не є підставою для її скасування.

Також, відхиляються доводи позивача про оскарження у судовому порядку постанови про стягнення виконавчого збору від 18 лютого 2014 року та постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 18 лютого 2014 року, оскільки доказів на підтвердження відкриття провадження у справі за позовом Українського державного геологорозвідувального інституту та рішення суду не надано.

Спірною постановою від 30 грудня 2014 року Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні ВП № 36747965 повернуто виконавчий документ Стягувачу, в свою чергу, позивач є Боржником у спірному виконавчому провадженні, відтак, постанова про повернення виконавчого документу не впливає на права позивача.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Зазначений принцип полягає у захисті порушеного права від порушення, що вже відбулося, тобто в наявності матеріально - правового інтересу позивача відносно дій (бездіяльності) суб'єкта владних повноважень.

Виключення з такої передумови для оскарження рішень (дій, бездіяльності), як наявність порушеного права, нормами Кодексу адміністративного судочинства України передбачена для справ щодо оскарження нормативно - правових актів, які можуть оскаржувати ті особи, щодо яких можливе застосування акту.

Однією з Конституційних засад судочинства є поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, згідно з частиною другою статті 124 Конституції України.

Тобто, звернення особи з відповідними позовними вимогами повинно бути направлено на відновлення порушеного права.

Зважаючи на викладене, обраний позивачем спосіб захисту права в наведеній частині не відповідає його змісту, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог та відсутність юридичних підстав для їх задоволення.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Державного підприємства "Український державний геологорозвідувальний інститут" не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статями 69, 70, 71, 128, 181, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Державного підприємства "Український державний геологорозвідувальний інститут" відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник