Справа № 694/168/15-а
Суддя: Нестерук Т. М.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 694/168/15-а
ПОСТАНОВА

іменем України

24.02.2015 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої - судді Нестерук Т.М.,

при секретарі Некречій Н.Я.,

з участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідача Корчевської А.В., Добіжі О.О.,

третьої особи ОСОБА_5,

представника третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_7 до Звенигородської міської ради Черкаської області, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_5, про визнання незаконним та скасування рішення сесії міської ради,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_7 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення сесії Звенигородської міської ради № 31-025/VI від 24.04.2013 року, яким скасовано рішення сесії Звенигородської міської ради №28-14/VI від 23.01.2013 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що в грудні 2012 року вона звернулась із заявою до міської ради про надання їй в оренду для городництва строком на 40 років суміжної земельної ділянки розміром 500 кв.м. Оскільки земельна ділянка межувала із землями, що перебували у користуванні Звенигородської районної ради та на ній були розміщені споруди районної ради, їй було запропоновано звернутись до Звенигородської районної ради для погодження меж. Крім цього, земельна ділянка належала до земель промислової зони і на ній планувалось будівництво котельні, а тому в наданні дозволу на довгострокову оренду їй було відмовлено. Рішенням Звенигородської районної ради №14-11 від 27.12.2012 року було погоджено межі земельної ділянки, а рішенням Звенигородської міської ради №28-14/VI від 23.01.2013 року їй було надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою, щодо оформлення права користування на земельну ділянку площею 500 кв.м. на умовах оренди терміном на 5 років для городництва. В подальшому вона звернулась до Держземагенства для укладення договору щодо виготовлення проекту, де дізналась, що вказана земельна ділянка була приватизована ОСОБА_5 на підставі рішення Звенигородської міської ради №46-1/V від 21.10.2009 року. ОСОБА_5 було видано дозвіл на виготовлення документації зі складанням державного акту на земельну ділянку площею 524,16 кв. м. для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_1. В подальшому землевпорядна організація підготувала технічну документацію із землеустрою, не звіривши площу, яка була зазначена ОСОБА_5 в заяві до Звенигородської міської ради, внаслідок чого замість документації на площу 536 кв. м. була виготовлена документація на 1000 кв.м., яка і була затверджена рішенням міської ради №49-2/5 від 27.01.2010 року. 22.10.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування державного акту про право власності на земельну ділянку. В процесі розгляду даного позову ОСОБА_5 надав суду копію рішення сесії Звенигородської міської ради №31-25/VI від 24.04.2013 року, яким рішення сесії Звенигородської міської ради №28-14/VI від 23.01.2013 року було скасовано. Вона звернулась до Звенигородської міської ради із заявою про скасування рішення сесії міської ради №31-25/VI від 24.04.2013 року, однак їй було відмовлено.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позов підтримали та просили його задовольнити. Представник ОСОБА_2 пояснив, що позивач ОСОБА_7 згідно рішення сесії міської ради від 23.01.2013 року отримала право на оформлення документів на користування земельною ділянкою та не змогла його реалізувати, оскільки земельна ділянка виявилась приватизованою ОСОБА_5 Вважає, що рішення сесії Звенигородської міської ради №31-25/ VI від 24.04.2013 року є незаконним, оскільки міська рада не може сама скасувати свої попередні рішення, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав і суб'єкти цих прав відносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Представники Звенигородської міської ради Корчевська А.В. та Добіжа О.О. позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. Добіжа О.О. пояснив, що до міської ради надійшов лист прокурора з проханням розглянути звернення ОСОБА_5 Сесія міської ради з'ясувавши, що помилково прийняла рішення про надання дозволу на оформлення документів позивачу щодо вже приватизованої ОСОБА_5 земельної ділянки, сама скасувала своє попереднє рішення, що відповідає вимогам закону.

Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_5 заперечував проти позову. Пояснив, що він є власником частини житлового будинку по АДРЕСА_1 та отримав у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку. Коли дізнався, що позивач претендує на його земельну ділянку, звернувся до прокурора з проханням розібратись. В подальшому отримав копію рішення міської ради про скасування дозволу ОСОБА_7 на виготовлення документації.

Представник третьої особи ОСОБА_6 заперечував проти позову. Вважає рішення сесії міської ради законним. Вказав на те, що позивач отримала лише дозвіл на виготовлення документації, а не право на користування землею, а тому в даному випадку міська рада мала право скасувати своє попереднє рішення.

Заслухавши пояснення сторін, третьої особи та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.12.2012 року ОСОБА_7 звернулась до Звенигородської міської ради із заявою про надання їй земельної ділянки площею 500 кв.м. в користування на умовах оренди терміном на 40 років (а.с.9).

Рішенням сесії Звенигородської міської ради від 23.01.2013 року № 28-14/VI ОСОБА_7 було надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо оформлення права користування на земельну ділянку площею 500 кв.м. на умовах оренди терміном на 5 років для городництва, яка прилягає до садиби по АДРЕСА_2 (а.с.10).

Рішенням Звенигородської районної ради від 27.12.2012 року № 14-11 було погоджено межі земельної ділянки, яка знаходиться в адміністративних межах Звенигородської міської ради та межує із земельною ділянкою, на якій розташовано котельню гуртожитку №2 за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.11).

Рішенням сесії Звенигородської міської ради від 24.04.2013 року № 31-25/VI за результатами розгляду листа Звенигородського міжрайонного прокурора було скасовано рішення сесії Звенигородської міської ради №28-14/ VI від 23.01.2013 року «Про розгляд заяви ОСОБА_7» (а.с.7).

Також судом встановлено, що згідно договору дарування від 13 липня 1994 року ОСОБА_5 є власником 7/25 частини будинку по АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці розміром 1000 кв.м. (а.с.17-18).

Рішенням сесії Звенигородської міської ради від 21.10.2009 року №46-1/V було надано дозвіл на виконання робіт по виготовленню технічної документації зі складання державного акта на право приватної власності на земельну ділянку площею 524,16 кв.м., для будівництва обслуговування житлового будинку та господарських будівель ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 та було надано дозвіл на виготовлення технічної документації на вищевказану земельну ділянку (а.с.14)

Рішенням сесії Звенигородської міської ради від 27.01.2010 року № 49-2/5 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 та передано у власність вищевказану земельну ділянку ОСОБА_5 (а.с.15).

На підставі вказаного рішення міської ради на ім'я ОСОБА_5 було виготовлено державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.16).

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради пере дають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з вимогами ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки або свідоцтвом про право на спадщину; право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування, а право оренди - договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Згідно з положеннями ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Офіційне тлумачення цієї частини статті було надано Конституційним Судом України в рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 року та є наступним.

Зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, як вважає Конституційний Суд України, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (ст. 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням міської ради від 23.01.2013 року позивачу ОСОБА_7 було надано лише дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою та вона мала в місячний термін укласти договір з ліцензованою землевпорядною організацією на виготовлення документації. Отже таке рішення міської ради є ненормативним правовим актом одноразового застосування.

При звернення у відділ Держземагенства ОСОБА_7 було відмовлено в укладенні договору через те, що земельна ділянка, яку вона мала намір взяти в оренду, вже знаходиться в приватній власності ОСОБА_5 Право користування земельною ділянкою у позивача ще не виникло, оскільки передача земельної ділянки відбувається після затвердження міською радою проекту із землеустрою, укладання договору оренди земельної ділянки та реєстрації цього договору в Державній реєстраційній службі.

ОСОБА_5, дізнавшись про наміри ОСОБА_7 взяти в оренду належну йому земельну ділянку, звернувся із заявою до Звенигородської міжрайонної прокуратури, в якій просив розібратись з незаконними діями щодо його земельної ділянки з боку сусіда (в судовому засіданні з'ясовано, що це сім'я позивача) та забезпечити участь прокурора на засіданні сесії міської ради при вирішенні цього питання (а.с. 36).

Звенигородський міжрайонний прокурор 12.04.2013 року направив заяву ОСОБА_5 для розгляду на земельній комісії міської ради та просив повідомити заявника про прийняте рішення (а.с. 35).

Як пояснив представник відповідача Добіжа О.О., на засіданні земельної комісії була розглянута заява ОСОБА_5 В зв'язку з тим, що відповідно до Земельного кодексу України міська рада не має права розпоряджатися землями державної та приватної власності, земельна комісія рекомендувала сесії міської ради скасувати рішення міської ради №28-14/ VI від 23.01.2013 року як таке, що не відповідає чинному законодавству.

Таким чином, на сесії міської ради було прийняте рішення № 31-25/VI від 24.04.2013 року «Про розгляд листа Звенигородської міжрайонної прокуратури», яким скасовано рішення №28-14/VI від 23.01.2013 року. Це рішення, на думку суду, цілком відповідає чинному законодавству і не суперечить рішенню Конституційного суду України №7-рп/2009 від 16.04.2009року.

Рішення № 28-14/VI від 23.01.2013 року було скасоване органом місцевого самоврядування з мотиву невідповідності законам України, а саме Земельному кодексу України, який не передбачає повноважень міської ради щодо розпорядження земель, які знаходяться в приватній власності громадян.

При цьому суд вважає безпідставним посилання позивача на положення п. 5 мотивувальної частити рішення КСУ №7-рп/2009 від 16.04.2009 року, відповідно до якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення, оскільки рішення міської ради №28-14/VI від 23.01.2013 року не призвело до виникнення правовідносин, а ним лише було надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо оформлення права користування на земельну ділянку. При цьому, навіть на момент скасування цього рішення ОСОБА_7 не було укладено договір з ліцензованою землевпорядною організацією щодо виготовлення проекту із землеустрою, як вказано в п. 2 рішення міської ради №28-14/VI від 23.01.2013 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення сесії міської ради №31-25/VІ від 24.04.2013 року, яким скасовано рішення сесії Звенигородської міської ради №28-14/VI від 23.01.2013 року, повністю відповідає чинному законодавству України та не підлягає скасуванню. В задоволенні позову про скасування цього рішення слід відмовити повністю.

В зв'язку з відмовою в позові понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 26, 59, 73, 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 12, 116, 118, 122, 126 Земельного кодексу України, рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, ст.ст. 2, 8, 11, 159, 160-163, 167 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_7 до Звенигородської міської ради Черкаської області про визнання незаконним та скасування рішення сесії міської ради - відмовити.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2015 року.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, постанова якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на постанову суду може бути подано до Київського апеляційного адміністративного суду через Звенигородський районний суд протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Т.М. Нестерук