Справа № 2а/0570/20660/11
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Київ К/9991/27602/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Кочана В.М.,
Олексієнка М.М., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом Прокурора міста Дружківки Донецької області в інтересах Дружківського міського центру зайнятості - робочого органу Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Дружківський міський центр зайнятості) до ОСОБА_4 про стягнення суми, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 6 грудня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2012 року, -

встановив:

У жовтні 2011 року Прокурор міста Дружківки Донецької області в інтересах держави в особі Дружківського міського центру зайнятості звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення незаконно отриманої грошової допомоги по безробіттю в сумі 23110,48 гривень.

В обґрунтування позову послався на те, що відповідачеві неправомірно виплачена допомога по безробіттю, оскільки на час реєстрації в центрі зайнятості та отримання статусу безробітного він був зареєстрований як фізична особа-підприємець і не повідомив про дану обставину, чим порушив вимоги частини 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 2 березня 2000 року № 1533-III.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 6 грудня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2012 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Дружківського міського центру зайнятості суму допомоги по безробіттю у розмірі 23110,48 гривень.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 6 грудня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2012 року, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24 жовтня 2008 року ОСОБА_4 надано статус безробітного та призначено виплату грошової допомоги по безробіттю. За період з 24 жовтня 2008 року по 18 жовтня 2009 року відповідач отримав кошти в розмірі 23110,48 гривень.

Дружківським міським центром зайнятості при перевірці обґрунтованості виплат матеріального забезпечення встановлено, що ОСОБА_4 на час реєстрації і перебування на обліку в якості безробітного приховав факт реєстрації його підприємницької діяльності.

Згідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 18 жовтня 2011 року вбачається, що Виконавчим комітетом Дружківської міської ради Донецької області ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа-підприємець, про що 25 серпня 2004 року внесено запис.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідач отримав статус безробітного та право на виплату матеріального забезпечення на підставі недостовірних даних, а тому виплачена йому державна допомога по безробіттю підлягає стягненню на користь Дружківського міського центру зайнятості.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про зайнятість населення» від 1 березня 1991 року № 803-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у

державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Згідно підпункту «б» пункту 3 статті 1 цього Закону в Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах: громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві.

Умови виплати допомоги по безробіттю, визначені статтею 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), пов'язуються з початком настання безробіття, тобто наданням особі статусу безробітного.

Згідно частин 2, 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктом 6.14. Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку.

Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15 травня 2003 року № 755-IV регулює відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до частини 3 статті 46 цього Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що особа, зареєстрована як фізична особа-підприємець, не може бути визнана безробітною і не має права на виплату допомоги по безробіттю.

Враховуючи те, що на момент отримання допомоги по безробіттю ОСОБА_4 був зареєстрований як фізична особа-підприємець і з урахуванням неповідомлення про це Дружківський міський центр зайнятості, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що надання відповідачеві статусу безробітного є безпідставним, а кошти, виплачені йому як допомога по безробіттю, підлягають поверненню.

Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Донецького окружного адміністративного суду від 6 грудня 2011 року та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2012 року прийняті з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 6 грудня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2012 року у справі за позовом Прокурора міста Дружківки Донецької області в інтересах Дружківського міського центру зайнятості - робочого органу Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття до ОСОБА_4 про стягнення суми - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Кочан В.М.

Олексієнко М.М.