Справа № 824/321/13-а
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" лютого 2015 р. м. Київ К/800/30322/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: ЛосєваА.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Кохан О.С.,

за участю:

представника відповідача - Коубіш А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_3

на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2013 року

у справі № 824/321/13-а

за позовом ОСОБА_3

до Кіцманської міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Кіцманської міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області Державної податкової служби (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 03 грудня 2012 року № .

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2013 року позовні вимоги були задоволені у повному обсязі. Скасовано податкове повідомлення-рішення Кіцманської МДПІ Чернівецької області ДПС № від 03 грудня 2012 року.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2013 року постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2013 року було скасовано. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2013 року та залишити в силі постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2013 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Кіцманська МДПІ Чернівецької області ДПС провела документальну позапланову виїзну перевірку дотримання вимог податкового законодавства суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_3 за період з 01 травня 2012 року по 30 червня 2012 року, за результатами якої був складений акт від 16 листопада 2012 року № 1474/1700/НОМЕР_2.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені вимоги пункту 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 70793,02 грн.

Зокрема, у пункті 2.5.2 акту перевірки було вказано, що ОСОБА_3 неправомірно включив до складу податкового кредиту травня 2012 року (у сумі 57606,35 грн.) та червня 2012 року (у сумі 13186,67 грн.) податок на додану вартість за податковими накладними, перелік та реквізити яких наведені на 12 аркуші акту перевірки, отриманими від ТОВ «Мобільний термінал», оскільки до перевірки не було надано оригіналів таких податкових накладних, а також з огляду на те, що такі податкові накладні не зареєстровані в Єдиному державному реєстрі податкових накладних та в яких не вказано код УКТ ЗЕД товару.

03 грудня 2012 року Кіцманська МДПІ Чернівецької області ДПС на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшила приватному підприємцю ОСОБА_3 суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на 106189,53 грн., у тому числі: 70793,02 грн. - за основним платежем, 35396,51 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржувалось позивачем в адміністративному порядку, за наслідками якого його скарги були залишені без задоволення, а оспорюване податкове повідомлення-рішення - без змін.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивачем були надані перевіряючим оригінали податкових накладних, що знайшло своє підтвердження у листі Кіцманської МДПІ Чернівецької області ДПС від 30 листопада 2012 року «Про результати розгляду заперечення», які відповідали усім вимогам статті 201 Податкового кодексу України за виключенням відмітки про реєстрацію вказаних податкових накладних у Єдиному державному реєстрі податкових накладних, з урахуванням того, що абзацом 7 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено можливість здійснення реєстрації не пізніше двадцяти календарних днів, наступних за датою їх виписки. Також, суд виходив з того, що податковий орган не повідомляв позивача про наявність у реєстрі розбіжностей даних позивача із даними його контрагента у відповідності до вимог пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що згідно з положеннями Податкового кодексу України право покупця на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту виникає не лише за умови наявності належним чином оформленої податкової накладної, але і за умови реєстрації такої податкової накладної у Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

Однак, погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів не може, з огляду на наступне.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, визначені цим пунктом, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно з абзацами 1, 2 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При цьому, пунктом 11 підрозділу 2 «Особливості справляння податку на додану вартість» Розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить: понад 1 мільйон гривень - з 1 січня 2011 року; понад 500 тисяч гривень - з 1 квітня 2011 року; понад 100 тисяч гривень - з 1 липня 2011 року; понад 10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року. Податкова накладна, в якій сума податку на додану вартість не перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних. Податкова накладна, виписана при здійсненні операцій з постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, з 1 січня 2012 року підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних не залежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.145 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підакцизні товари (продукція) - це товари за кодами згідно з УКТ ЗЕД, на які цим Кодексом встановлено ставки акцизного податку.

Як зазначалось вище, підставою для збільшення позивачу грошових зобов'язань (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій (штрафів)) за платежем: податок на додану вартість податковий орган визначив відсутність у позивача оригіналів податкових накладних, перелік та реквізити яких наведені на 12 аркуші акту перевірки (а саме: № 50 від 05 травня 2012 року, № 276 від 14 травня 2012 року, № 310 від 16 травня 2012 року, № 343 від 16 травня 2012 року, № 809 від 22 травня 2012 року, № 473 від 22 травня 2012 року, № 604 від 28 травня 2012 року, № 658 від 29 травня 2012 року, № 729 від 31 травня 2012 року та № 810 від 31 травня 2012 року), отриманих від ТОВ «Мобільний термінал», відсутність реєстрації вказаних податкових накладних у Єдиному державному реєстрі податкових накладних та незазначення у таких податкових накладних номенклатури товарів за кодом УКТ ЗЕД, з урахуванням того, що номенклатура товарів у таких податкових накладних вказана «газ».

При цьому, у акті перевірки вказано, що позивачем були надані податкові накладні, перелік та реквізити яких наведені на 13 аркуші акту перевірки (а саме: № 50 від 05 травня 2012 року, № 276 від 14 травня 2012 року, № 310 від 16 травня 2012 року, № 343 від 16 травня 2012 року, № 473 від 22 травня 2012 року, № 604 від 28 травня 2012 року, № 658 від 29 травня 2012 року, № 729 від 31 травня 2012 року), отримані від ТОВ «Мобільний термінал», які також не були зареєстровані у Єдиному державному реєстрі податкових накладних, проте містили іншу номенклатуру товарів (а саме: «паливо дизельне» та «бензин»), а також іншу ціну постачання та загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Разом з цим, матеріали справи не містять копій будь-яких податкових накладних, що виключає можливість у суду касаційної інстанції перевірити правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності (наявності) у контрагента позивача - ТОВ «Мобільний термінал» обов'язку реєстрації виписаних на адресу позивача податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, з огляду на суму податку на додану вартість, зазначену у податкових накладних, а також з огляду на опис (номенклатуру) товарів, які придбавались за такими податковими накладними, та, як наслідок, наявність (відсутність) у позивача права на включення до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду податку на додану вартість за такими податковими накладними.

Таким чином, суд касаційної інстанції не може визнати законними і обґрунтованими судові рішення попередніх інстанцій, оскільки останні ухвалені без повного та всебічного з'ясування обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи те, що суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, а порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права могли призвести до неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені судом касаційної інстанції, постанова Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2013 року та постанова Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2013 року підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід урахувати, що згідно з частиною 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого правильного визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняте обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, ч. 2, ч. 4 ст. 227, ст. ст. 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2013 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2013 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна