Справа № 810/7023/14
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 року (12 год. 44 хв.) м.Київ 810/7023/14

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Луценко К.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства «Енергія»

до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

за участю представників сторін:

від позивача: Вартилецької В.М., довіреність від 12.01.15 №7-д; Іноземцева І.М., довіреність від 12.01.15 №6-д

від відповідача: не з'явився

Суть спору: позивач - Публічне акціонерне товариство «Енергія» звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №000258/1502/1986 від 28.07.2014.

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки акта перевірки, складеного відповідачем за результатами камеральної перевірки податкової звітності з податку на додану вартість за звітний період грудень 2013 р. - січень 2014 р. щодо порушення граничних термінів сплати податкових зобов'язань згідно податкових декларацій з ПДВ № від 20.01.2014, № від 19.02.2014, передбачених п. 57.1 ст. 57 ПК України, є безпідставними. Позивач зазначає, що в строки, передбачені п.57.1 ст.57, п.203.2 ст.203 ПК України, сплатив самостійне визначене у податковій декларації за грудень 2013 року податкове зобов'язання з ПДВ на суму 350124,00 грн. згідно платіжного доручення №141 від 27.01.2014, однак в подальшому 13.02.2014 позивачу зателефонував інспектор ДПІ та повідомив про те, що кошти з податку на додану вартість за грудень 2013 року зараховані не на той рахунок, пояснюючи це зміною бюджетного субрахунку і тому терміново необхідно подати лист про перерахування коштів з одного рахунку на інший, тому того ж дня позивач звернуся до відповідача з листом від 13.02.2014 № 309 з проханням зарахувати раніше сплачені кошти з ПДВ з рахунку 0449 на рахунок 0450. Податковий орган зарахував узгоджену суму податкового зобов'язання з ПДВ за грудень 2013 року у сумі 350124,00 грн. 19.02.2014, що й стало підставою для визначення позивачу штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати. Позивач вважає необґрунтованим вважати датою сплати податкових зобов'язань дату її зарахування на інший розрахунковий рахунок, оскільки сплата податку відбулась не 19.02.2014, а 27.01.2014 відповідно до платіжного доручення №141.

Відповідач позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у письмових запереченнях, стверджуючи при цьому, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем без порушень, та повністю відповідає чинному законодавству. На вимогу суду представником відповідача надано висновок, складений ДПІ в Обухівському районі ГУ Міндоходів у Київській області від 19.02.2014 №39, відповідно до якого у позивача станом на 19.02.2014 обліковується помилково та/або надміру сплачений податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 350124,00грн., що утворився з 27.01.2014 року та зарахований на рахунок 0449 за кодом класифікації доходів бюджету 14010100, відкритий в ГУ ДКСУ у Київській області, платіжним дорученням №141 від 27.01.2014 на суму 350124,00грн., зазначена сума підлягає перерахуванню на поточний рахунок 0450 «Податок на додану вартість із вироблених у Україні товарів» Управління ДКСУ в Обухівському районі Київської області на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів (код виду сплати 108). Як зазначив представник відповідача в судовому засіданні 16.01.2015, саме на підставі цього висновку від 19.02.2014 №39 відповідачем визначено дату сплати податкових зобов'язань позивача з ПДВ за грудень 2013 року не датою їх сплати на підставі платіжного доручення №141 від 27.01.2014 на суму 350124,00грн., а датою зарахування цих коштів в день складання висновку від 19.02.2014 №39.

На ухвалу суду про витребування доказів Головним управлінням ДКСУ у Київській області надані суду письмові пояснення від 05.01.2015 №15-23/5 про те, що згідно наказу Державного казначейства України №5 від 15.01.2007 «Про затвердження Довідника відповідності символу звітності коду класифікації доходів бюджету» було відкрито рахунки по коду класифікації доходів бюджету 14010100 «Податок на додану вартість із вироблених у Україні товарів (робіт, послуг)», зокрема рахунок 0449 по Обухівському району Київської області, який не змінювався з 2007 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників позивача та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

17 липня 2014 року ДПІ в Обухівському районі ГУ Міндоходів у Київській області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати Публічним акціонерним товариством «Енергія» податку на додану вартість по податкових деклараціях № від 20.01.2014 року, № від 19.02.2014 року, за звітний податковий період: грудень 2013 року - січень 2014 року, за результатами якої складено акт №1909/15-02/13699556/236 від 17 липня 2014 року (а.с.10).

Як вказано у висновках акту перевірки дані камеральної перевірки свідчать про порушення п. 57.1 ст. 57, п. 203.2 ст.203 Податкового кодексу України, платником порушено граничні терміни сплати згідно податкових декларацій № від 20.01.2014 року, № від 19.02.2014 року.

Перевіркою встановлено несвоєчасну сплату позивачем податку на додану вартість із самостійно визначеного платником грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 350124,00 грн. із граничним строком сплати 30.01.2014, за даними перевірки сплачено 19.02.2014 суму 350119,20 грн., кількість затримки складає 20 днів. Також перевіркою встановлено несвоєчасну сплату позивачем податку на додану вартість із самостійно визначеного платником грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 310470,00 грн. із граничним строком сплати 28.02.2014, за даними перевірки сплачено 21.03.2014 суму 1416,80 грн., кількість затримки складає 19 днів.

Позивачем подані заперечення на акт перевірки від 21.07.2014 №1143, які залишені ДПІ Обухівського району ГУ Міндоходів у Київській області без задоволення листом від 28.07.2014 №2112/10/10-16-15-02, в якому зазначено, що внаслідок зміни бюджетного рахунку податкові зобов'язання помилково сплачені платником на рахунок УДКСУ Обухівського району № 0449 (податок на додану вартість із вироблених у Україні товарів (робіт, послуг) по коду бюджетної класифікації доходів 14010100), а потрібно на рахунок 0450 (податок на додану вартість із вироблених у Україні товарів (робіт, послуг) по коду бюджетної класифікації доходів 14010100». Тому згідно заяви платника вх.№955/10 від 13.02.2014 було проведено перерахунок коштів з одного бюджетного рахунку на інший та зараховано в КОР 19.02.2014 сплачені кошти в сумі 350124,00 грн. Таким чином, проплата по декларації за грудень 2013 року здійснена з затримкою на 20 днів. При цьому за цей період на податкову декларацію за грудень 2013 року № від 20.01.2014 нарахована пеня в сумі 1421,58 грн. Разом з тим, платником подано 19.02.2014 податкову декларацію з ПДВ за січень 2014 року №, проплата по цій декларації здійснена платником на вірний рахунок, а саме 0450 - 24.02.2014, але при цьому виникла недоїмка в сумі 1416,81 грн. через неповну сплату нарахованої пені. Платником було погашено вказану недоїмку 21.03.2014, платіжне доручення №495. Тому проплата по декларації за січень 2014 року здійснена з затримкою в 19 днів (а.с.11-13).

На підставі акту перевірки №1909/15-02/13699556/236 від 17.07.2014 Державною податковою інспекцією в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області, правонаступником якої є відповідач, прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.07.2014 №000258/1502/1986, яким позивача зобов'язано сплатити штраф в розмірі 10% у сумі 35 153,60 грн. за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), код платежу 140010100 на бюджетний рахунок одержувача 0450. (а.с.14).

Позивач звернувся зі скаргою на податкове повідомлення-рішення від 28.07.2014 року №000258/1502/1986 до ГУ Міндоходів у Київській області, яка рішенням Головного управління Міндоходів у Київській області від 09.10.2014 №2521/10/10-36-10-04/799 залишена без задоволення.

17.10.2014 року позивачем була подана скарга до Державної фіскальної служби України на податкове повідомлення-рішення від 28.07.2014 року №000258/1502/1986 та рішення про результати розгляду скарги Головним управлінням Міндоходів у Київській області від 09.10.2014 №2521/10/10-36-10-04/799, яка рішенням №6756/6/99-99-10-01-02-25 від 13.11.2014 також залишена без задоволення.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд зазначає наступне.

Згідно із вимогами ст. 6, пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16, п. 36.3 ст. 36 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI(також далі - ПК України) під податком розуміється обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу, обов'язок із сплати якого покладається на платників податків в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Згадані приписи Податкового кодексу України кореспондовані зі ст. 67 Конституції України, за змістом якої кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Зокрема, саме нормами Податкового кодексу України визначено вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування.

На вимогу приписів п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пп. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Також п. 49.1 ст. 49 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до п. 49.2 ст. 49 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Відповідно до п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України податкова декларація з ПДВ подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації (п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України).

Судом встановлено, що позивачем у податковій декларації з податку на додану вартість за грудень 2013 року самостійно визначене податкове зобов'язання у сумі 350124,00 грн. (а.с.24-25). Податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2013 року від 20.01.2014 прийнято відповідачем засобами телекомунікаційного зв'язку та присвоєно реєстраційний номер , що підтверджується відповідною квитанцією №2 (а.с.23).

Судом встановлено, що позивачем сплачено податок на додану вартість за грудень 2013 року на підставі платіжного доручення №141 від 27 січня 2014 року в розмірі 350124,00 грн. (а.с.26). В платіжному дорученні №141 від 27 січня 2014 року зазначений бюджетний розрахунковий рахунок 0449, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Київській області, код банку 821018, призначенням платежу: «*;101; ПДВ за грудень, згідно декларації; термін сплати 30.01.2014». Вказане платіжне доручення проведено банком 27 січня 2014 року, про що свідчить відповідний відбиток штампу банку.

З матеріалів справи слідує, що листом від 13.02.2014 № 309 ПАТ «Енергія» звернулось до ДПІ Обухівського району ГУ Міндоходів у Київській області з проханням кошти податку на додану вартість за грудень 2013 року в сумі 350124,00 грн. помилково сплачені платіжним дорученням №141 від 27.01.2014 на поточний рахунок 0449 зарахувати в оплату на поточний рахунок 0450 (а.с.63). Даний лист отримано відповідачем 13.02.2014, про що свідчить відбиток штампу ДПІ про реєстрацію у журналі реєстрації вхідної кореспонденції за №955/10 від 13.02.2014 (а.с.88).

Судом встановлено, що на підставі листа позивача від 13.02.2014 № 309 відповідачем складено висновок від 19.02 2014 №39, відповідно до якого у позивача станом на 19.02.2014 обліковується помилково та/або надміру сплачений податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 350124,00 грн., що утворився з 27.01.2014 року та зарахований на рахунок 0449 за кодом класифікації доходів бюджету 14010100, відкритий в ГУ ДКСУ у Київській області, платіжним дорученням №141 від 27.01.2014 на суму 350124,00грн., зазначена сума підлягає перерахуванню на поточний рахунок 0450 «Податок на додану вартість із вироблених у Україні товарів», Управління ДКСУ в Обухівському районі Київської області, на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів (код виду сплати 108) (а.с.90).

Як зазначив представник відповідача в судовому засіданні 16.01.2015, саме на підставі цього висновку від 19.02.2014 №39 відповідачем визначено дату сплати податкових зобов'язань позивача з ПДВ за грудень 2013 року не датою їх сплати на підставі платіжного доручення №141 від 27.01.2014 на суму 350124,00грн., а датою зарахування цих коштів в день складання висновку від 19.02 2014 №39.

Судом в судовому засіданні 16.01.2015 було допитано в якості свідка ОСОБА_3, яка працює головним державним ревізором-інспектором відділу контролю за декларуванням ПДВ та проводила перевірку позивача, яка пояснила суду, що в січні 2014 року змінились рахунки Державного казначейства України в Обухівському районі Київської області для сплати ПДВ, а саме змінились рахунки, на які зараховуються кошти з ПДВ від підприємств, які зареєстровані в Обухівському районі Київської області та місті Обухові Київської області, тому кошти позивача від сплати ПДВ за грудень 2013 року надійшли на казначейський рахунок, на який зараховуються кошти від сплати ПДВ підприємствами, які зареєстровані в Обухівському районі Київської області, в той час як позивач зареєстрований в місті Обухові Київської області. Впродовж 5 днів після отримання листа позивача №309 від 13.02.2014 було підготовлено висновок про зарахування коштів позивача на вірний рахунок, тому виникла несвоєчасна сплата податку не датою первинної оплати, а датою зарахування коштів від сплати податку на вірний рахунок, у зв'язку з чим нарахована пеня, яка зменшила нарахування по декларації за січень 2014 року.

За змістом пп. 14.1.75 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - це сума самостійно узгодженого зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму грошового зобов'язання.

На вимогу приписів п. 87.1 ст. 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Аналізуючи вказані положення статті 87.1 ПК України суд зазначає, що цією статтею прямо передбачено сплату грошових зобов'язань за рахунок надмірно сплачених сум відповідного платежу. Вказаною нормою закону платнику податку надано право та можливість погашення податкового зобов'язання за рахунок наявності сум надмірної сплати грошових зобов'язань платника податків.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань визначені у статті 43 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 43.1. ст.43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Відповідно до п.43.3. ст.43 ПК України обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

З дослідженого п. 43.4 ст. 43 ПК України слідує, що платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Відповідно до п.43.5. ст.43 ПК України контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Отже, зарахування наявних у платника податків переплат в рахунок сплати податкових зобов'язань з таких самих податків відбувається в автоматичному режимі (без подання заяви), а зарахування переплат в рахунок інших податкових платежів відбувається на підставі подання платником податків відповідної заяви.

Встановлені судом обставини справи свідчать про те, що позивачем сплачені податкові зобов'язання з податку на додану вартість за грудень 2013 року платіжним дорученням №141 від 27.01.2014 з дотриманням строку, встановленого п.57.1 ст.57, п.203.2 ст.203 ПК України.

Щодо подальшого звернення позивача із листом від 13.02.2014 № 309 про зарахування коштів з ПДВ за грудень 2013 року в сумі 350124,00 грн. на інший рахунок та складеного відповідачем висновку від 19.02.2014 №39, відповідно до якого ці кошти зараховані з рахунку 0449 за кодом класифікації доходів бюджету 14010100 на рахунок 0450 за таким же кодом класифікації доходів бюджету, суд зазначає, що погашення податкового боргу платника податків за рахунок надмірно сплачених платежів у даному випадку повинно було здійснюватись без відповідної заяви платника податків, тобто в автоматичному режимі. Тобто в разі змін рахунків, а саме в разі розмежування рахунків для сплати ПДВ підприємствами, які зареєстровані в Обухівському районі Київської області та місті Обухові Київської області на окремі рахунки, відповідач мав право самостійно зарахувати кошти на відповідний казначейський рахунок без відповідної заяви платника податків.

Як вбачається зі змісту п. 126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків визначених цим кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: за затримку до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно зі ст. 126 Податкового кодексу України платнику нарахована штрафна санкція у розмірі 35153,60 грн. (351536*10%).

Тобто, правовою підставою для застосування до платника податку штрафних санкцій, встановлених 126 ПК України, є саме несплата до відповідного бюджету у встановлені строки узгоджених сум податкових зобов'язань, проте у спірних правовідносинах має місце своєчасне перерахування таких коштів.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до отриманих письмових пояснень Головного управління ДКСУ у Київській області від 05.01.2015 №15-23/5, направлених на виконання ухвали суду про витребування доказів, слідує, що згідно наказу Державного казначейства України №5 від 15.01.2007 «Про затвердження Довідника відповідності символу звітності коду класифікації доходів бюджету» було відкрито рахунки по коду класифікації доходів бюджету 14010100 «Податок на додану вартість із вироблених у Україні товарів (робіт, послуг)», зокрема рахунок 0449 по Обухівському району Київської області, який не змінювався з 2007 року.

Отже, виходячи з наданих Головним управлінням ДКСУ у Київській області пояснень суд приходить до висновку про те, що кошти в сумі 350124,00 грн. в оплату податкових зобов'язань за грудень 2013 року сплачені позивачем на правильний рахунок і потреби у їх перерахунку на інший казначейський рахунок того ж рівня бюджету за таким же кодом бюджетної класифікації не було.

З огляду на викладене, суд не погоджується з посиланнями відповідача на несвоєчасну та неповну сплату позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість, оскільки матеріали справи містять платіжне доручення про сплату позивачем коштів в сумі 350124,00 грн. в оплату податкових зобов'язань за грудень 2013 року у розмірі та строки, встановлені згідно з нормами Податкового кодексу України, зокрема, з відповідним призначенням платежу.

Важливе значення для вирішення даної справи має факт зарахування коштів до бюджету, оскільки в такому випадку відсутні ознаки складу правопорушення у вигляді несплати узгодженої суми податкового зобов'язання, а зокрема наслідки, що можуть проявлятися у недотриманні державним бюджетом відповідних коштів.

Таким чином, за відсутності складу правопорушення є безпідставним висновок контролюючого органу про застосування штрафних (фінансових) санкцій до позивача.

Суд зазначає, що податок фактично надійшов до бюджету у визначений законом строк, проте наявність додаткового рахунку того ж рівня бюджету за таким же кодом бюджетної класифікації є формальною обставиною, визначеною контролюючим органом, і не може бути підставою для висновків про порушення граничних строків сплати податку і застосування штрафних санкцій.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у позивача відсутній податковий борг зі сплати податкових зобов'язань, визначених у податковій декларації з ПДВ за грудень 2013 року, а податкові зобов'язання за цією декларацією сплачені у розмірі та строки, встановлені згідно з нормами Податкового кодексу України, а тому, підстави для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення у контролюючого органу були відсутні.

Суд також вважає протиправним нарахування відповідачем пені у сумі 1421,58 грн. на податкову декларацію за грудень 2013 року № від 20.01.2014, що слідує з відповіді ДПІ на подані позивачем заперечення на акт перевірки та зворотного боку облікової картки платника податків (а.с.78-79), які підтверджують нарахування пені з ПДВ в сумі 1421,58 грн., виходячи з такого.

Пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законодавством строки (стаття 14 пп. 14.1.162 п. 14.1 ПК України).

Відповідно до пп. 129.1.1. п.129.1. ст.129 ПКУ пеня нараховується після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Нарахування пені розпочинається:

а) при самостійному нарахуванні суми грошового зобов'язання платником податків - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного цим Кодексом;

б) при нарахуванні суми грошового зобов'язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.

Враховуючи висновки суду про своєчасну та належному розмірі сплату позивачем визначених самостійно податкових зобов'язань з ПДВ за грудень 2013 року, позивач не мав податкового боргу з даного податку, відтак нарахування відповідачем пені на податкову декларацію за грудень 2013 року № від 20.01.2014 в сумі 1421,58 грн. здійснене відповідачем безпідставно.

З акту перевірки слідує, що перевіркою встановлено несвоєчасну сплату позивачем податку на додану вартість із самостійно визначеного платником грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 310470,00 грн. із граничним строком сплати 28.02.2014, за даними перевірки сплачено 21.03.2014 суму 1416,80 грн., кількість затримки складає 19 днів.

Так, позивачем у податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2014 року самостійно визначене податкове зобов'язання у сумі 310470,00 грн. (а.с.31-32). Податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2014 року від 19.02.2014 прийнято відповідачем засобами телекомунікаційного зв'язку та присвоєно реєстраційний номер , що підтверджується відповідною квитанцією №2 (а.с.30).

Судом встановлено, що позивачем сплачено податок на додану вартість за січень 2014 року на підставі платіжного доручення №310 від 24 лютого 2014 року в розмірі 310470,00 грн. з призначенням платежу: «ПДВ за січень, згідно декларації; термін сплати 28.02.»(а.с.33). Вказане платіжне доручення проведено банком 24 лютого 2014 року, про що свідчить відповідний відбиток штампу банку.

З матеріалів справи, зокрема відповіді ДПІ від 28.07.2014 №2112/10/10-16-15-02 на заперечення проти акту перевірки вказано, що внаслідок зміни бюджетного рахунку податкові зобов'язання помилково сплачені платником на рахунок УДКСУ Обухівського району №0449 (податок на додану вартість із вироблених у Україні товарів (робіт, послуг) по коду бюджетної класифікації доходів 14010100), а потрібно на рахунок 0450 (податок на додану вартість із вироблених у Україні товарів (робіт, послуг) по коду бюджетної класифікації доходів 14010100». Тому згідно заяви платника вх.№955/10 від 13.02.2014 було проведено перерахунок коштів з одного бюджетного рахунку на інший та зараховано в КОР 19.02.2014 сплачені кошти в сумі 350124,00 грн. Таким чином, проплата по декларації за грудень 2013 року здійснено з затримкою на 20 днів. При цьому за цей період на податкову декларацію за грудень 2013 року № від 20.01.2014 нарахована пеня в сумі 1421,58 грн. Разом з тим, платником подано 19.02.2014 податкову декларацію з ПДВ за січень 2014 року №, проплата по цій декларації здійснена платником на вірний рахунок, а саме 0450 - 24.02.2014, але при цьому виникла недоїмка в сумі 1416,81 грн. через неповну сплату нарахованої пені. Платником було погашено вказану недоїмку 21.03.2014, платіжне доручення №495. Тому проплата по декларації за січень 2014 року здійснено з затримкою в 19 днів (а.с.11-13).

Суд не може погодитися із діями відповідача по зарахуванню частини коштів, сплачених в оплату податкових зобов'язань за січень 2014 року в сумі 1416,81 грн. в оплату пені в сумі 1421,58 грн., нарахованої на податкову декларацію за грудень 2013 року, оскільки судом встановлено, що пеня в сумі 1421,58 грн. нарахована відповідачем безпідставно, а відтак безпідставним є зарахування коштів в її оплату.

При цьому суд зазначає, що зазначені відповідачем відомості про те, що платником було погашено недоїмку в сумі 1416,81 грн. через неповну сплату нарахованої пені 21.03.2014, платіжне доручення №495, не відповідають дійсності, оскільки платіжним дорученням №495 від 21.03.2014 (а.с.37) позивач сплатив ПДВ згідно податкової декларації за лютий 2014 року, також наявної в матеріалах справи (а.с.34-36).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку протиправність визначення позивачу відповідачем спірним податковим повідомленням-рішенням від 28.07.2014 №000258/1502/1986 штрафу у сумі 35 153,60 грн., що має наслідком його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Водночас, п. 8 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи.

За правилами частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені спосіб,Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач в обґрунтування правомірності своїх рішень не надав достатніх доказів порушень позивачем закону, а тому суб'єктом владних повноважень не доведено своєї правоти щодо прийняття спірного рішення в повному обсязі.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 182,70 грн. згідно платіжного доручення № 2200 від 15.12.2014.

Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 182,70 грн. підлягають стягненню на його користь відповідно до положень статті 94 КАС України з Державного бюджету.

Судом 05.02.2015 проголошені вступна та резолютивна частина постанови, а 11.02.2015 року постанова складена у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області №000258/1502/1986 від 28.07.2014 року.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Енергія» (ідентифікаційний код юридичної особи 13699556, адреса місцезнаходження: 08700, Київська обл., м. Обухів, вулиця Промислова, будинок 1) судовий збір у розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві грн. 70 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.