Справа № 2а-4043/10/0970
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 р. Справа № 4054/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги Приватного підприємства «Лев» та Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 січня 2011 року у справі за позовом Приватного підприємства «Лев» до Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ПП «Лев» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську, яким просило скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 29.06.2010 року № /0, від 27.07.2010 року № /1, від 25.08.2010 року № /2 та від 08.11.2010 року № /3, якими йому визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 19,00 грн., в том числі 2,00 грн. за основним платежем та 17,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 січня 2011 року позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 29.06.2010 року № /0, від 27.07.2010 року № /1, від 25.08.2010 року № /2 та від 08.11.2010 року № /3 в частині стягнення основного боргу в сумі 2,00 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова мотивована тим, що подавши 18.05.2010 року уточнюючий розрахунок зі сплати податку на додану вартість за березень 2010 року, тобто до початку проведення відповідачем камеральної перевірки податкової декларації за березень 2010 року, позивач зменшив у ньому від'ємне значення суми податкового кредитку на 2,00 грн. та, відповідно, збільшив податкове зобов'язання з податку на додану вартість на цю суму, отже, фактично сплатив суму податку в розмірі 2,00 грн. Однак всупереч вимогам п. 17.2 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» позивач не сплатив штраф в розмірі 5% від суми заниженого податкового зобов'язання, в зв'язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги про скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в частині суми основного платежу 2,00 грн. підлягають задоволенню, а в частині застосування штрафу в розмірі 17,00 грн. задоволенню не підлягають.

Постанову в апеляційному порядку оскаржили сторони.

Позивач оскаржив постанову в частині відмови в позові, просить постанову у вказаній частині скасувати і прийняти нову, якою задовольнити позов в цій частині. Вважає, що у зазначеній частині постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд не врахував, що пп. «а» п. 17.2 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» передбачено обов'язок нарахування штрафу лише у випадку заниження податкового зобов'язання. Підприємство 18.05.2010 року відповідно до п. 17.2 ст. 17 цього Закону надіслало до податкового органу уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за березень 2010 року, яким по рядку 27 декларації (рядок 6.8 уточнюючого розрахунку) встановило та відобразило саме факт завищення податкового зобов'язання в сумі 8672,00 грн. При цьому, при заповненні відповідних рядків податкової декларації суми, що не були враховані в декларації того звітного періоду, за який виправляються помилки, в уточнюючій відображаються зі знаком «+», а суми, враховані зайво, зі знаком «-». На думку позивача, необхідність нарахування 5% штрафу (але не менше 17 грн.) виникає виключно на суму заниження податкового зобов'язання, що відповідно до п. 5.10 наказу Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 року № 166 «Про затвердження форми податкової декларації та Порядку її заповнення і подання» відображається по рядку 27 декларації (рядок 6.8 уточнюючого розрахунку із знаком «+»). На підставі наведеного вище позивач стверджує, що виявивши помилки при заповненні декларації з податку на додану вартість за березень 2010 року, він самостійно до початку перевірки подав уточнюючий розрахунок, відповідно до якого встановив факт завищення податкового зобов'язання по рядку 27 декларації з податку на додану вартість за березень 2010 року (рядок 6.8 уточнюючого розрахунку зі знаком «-») в сумі 8672 грн., тому у нього відсутній обов'язок щодо нарахування штрафу.

Відповідач оскаржив постанову в частині задоволення позовних вимог, просить постанову в цій частині скасувати і прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. Вважає, що в цій частині постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, за неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що податкові зобов'язання із сплати податку на додану вартість, вказані позивачем в уточнюючому розрахунку, поданому 18.05.2010 року, тобто до початку камеральної перевірки, повинні враховуватися саме в травні, а не березні 2010 року, в зв'язку з чим, на думку податкового органу, позивач передчасно врахував показники уточнюючого розрахунку, порушивши тим самим Порядок заповнення і подання податкової декларації, затверджений наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 року № 166. Також відповідач вважає, що відмовляючи у задоволенні позову щодо скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в частині штрафних санкцій 17,00 грн., суд повинен був відмовити в позові і в частині основного платежу, оскільки положення пп. 17.1.4 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» нерозривно пов'язує застосування штрафних санкцій із нарахуванням податковим органом основної суми податкового зобов'язання.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, 20.04.2010 року ПП «Лев» подало до Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2010 року, в якій, зокрема вказало наступні показники: рядок 27 «Сума ПДВ, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками поточного звітного періоду, з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду» 36756,00 грн., рядок 23 «Залишок від'ємного значення попереднього звітного періоду» 5314,00 грн., рядок 23.2 «Значення рядка 26 податкової декларації попереднього звітного періоду» 2,00 грн.

Однак, як вбачається з податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2010 року, у рядку 26 вказано нульове значення.

18.05.2010 року ПП «Лев» подало до Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за березень 2010 року, в якому позивач вказав нульове значення рядка 23.2 податкової декларації за березень 2010 року.

Враховуючи дані уточнюючого розрахунку, позивач зменшив від'ємне значення рядка 23 податкової декларації на 2,00 грн., тобто фактично збільшив на цю суму податкове зобов'язання з податку на додану вартість.

При цьому, в рядку 9 уточнюючого розрахунку «Сума штрафу, нарахована платником самостійно у зв'язку з виправленими помилками» позивач не визначив штрафних санкцій у зв'язку з поданням уточнюючого розрахунку, і відповідно не сплатив їх.

11.06.2010 року Державна податкова інспекція в місті Івано-Франківську провела камеральну перевірку податкової декларації з податку на додану вартість ПП «Лев» за березень 2010 року, за результатами якої складено акт від № 10705/15-2/20543228.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме завищення значення рядка 23 «Залишок від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду» на 2,00 грн., внаслідок чого занижено значення рядка 27 декларації «Сума ПДВ, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками поточного звітного періоду, з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду» на цю суму.

На підставі акту перевірки Державна податкова інспекція в місті Івано-Франківську прийняла податкове повідомлення-рішення від 29.06.2010 року № /0, яким ПП «Лев» визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 19,00 грн., в том числі 2,00 грн. за основним платежем та 17,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач оскаржив дане податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку, однак у задоволенні його скарг було відмовлено та прийняті податкові повідомлення-рішення від 27.07.2010 року № /1, від 25.08.2010 року № /2 та від 08,11.2010 року № /3, якими суми податкового зобов'язання і штрафних санкцій були залишені без змін, але змінені граничні строки сплати податкових зобов'язань.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в частині визначення позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем та про правомірність застосування до нього штрафних санкцій, виходячи з наступного.

Відповідно до пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Згідно з пп. 7.7.2 цієї статті при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації.

Згідно з пп. 17.1.4 п. 17.1 ст. 17 цього Закону у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, визначеними у підпункті «в» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі п'яти відсотків суми донарахованого податкового зобов'язання, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Пунктом 17.2 даної статті було передбачено, що платник податків, який до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму такої недоплати та штраф у розмірі п'яти відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; б) або відобразити суму такої недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за наступний податковий період, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми податкового зобов'язання з цього податку.

Враховуючи наведені вище обставини та положення правових норм, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що подавши 18.05.2010 року уточнюючий розрахунок зі сплати податку на додану вартість за березень 2010 року, тобто до початку проведення відповідачем камеральної перевірки податкової декларації за березень 2010 року, ПП «Лев» зменшило у ньому від'ємне значення суми податкового кредитку на 2,00 грн. та відповідно збільшило податкове зобов'язання з податку на додану вартість на цю суму, отже, самостійно задекларувало і узгодило цю суму податку в розмірі 2,00 грн.

За таких обставин, на думку колегії суддів, у Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську були відсутні правові підстави визначати позивачу податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 2,00 грн.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставним твердження відповідача про те, що податкові зобов'язання з податку на додану вартість, вказані позивачем в уточнюючому розрахунку, поданому 18.05.2010 року, повинні враховуватися саме в травні, а не березні 2010 року, враховуючи наступне.

В даному випадку ПП «Лев» обрало один з двох альтернативних способів виправлення помилки в податковій звітності, передбачених п. 17.2 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» - подало до податкового органу уточнюючий розрахунок саме за березень 2010 року, а не відображало помилково задекларовані суми податкового кредиту і податкового зобов'язання в декларації наступного податкового періоду, тому правомірно враховувало уточнені дані податкової декларації саме за березень 2010 року.

Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, всупереч вимогам п. 17.2 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» ПП «Лев» не сплатило до подання уточнюючого розрахунку штраф у розмірі п'яти відсотків від такої суми (але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян).

Твердження позивача про те, що у нього відсутній обов'язок нарахування і сплати штрафу в зв'язку з поданням уточнюючого розрахунку, так як такий обов'язок виникає у платника податку лише у випадку заниження податкового зобов'язання, а він в уточнюючому розрахунку самостійно встановив факт завищення податкового зобов'язання по рядку 27 декларації з податку на додану вартість за березень 2010 року (рядок 6.8 уточнюючого розрахунку зі знаком «-»), колегія суддів вважає безпідставним і не бере до уваги з таких підстав.

В акті від 11.06.2010 року № 10705/15-2/20543228 про результати камеральної перевірки податкової декларації з податку на додану вартість ПП «Лев» за березень 2010 року вказано про завищення позивачем на 2,00 грн. залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 23 декларації), внаслідок чого занижено на 2,00 грн. суму податку, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками поточного звітного періоду, з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду (рядок 27 декларації).

Отже, в даному випадку встановлено саме заниження ПП «Лев» податкового зобов'язання податку на додану вартість за березень 2010 року.

При цьому, позивач не надав жодних доказів, а суд не встановив фактів протиправності чи необґрунтованості таких висновків перевіряючого.

За таких обставин, на думку колегії суддів, оскільки ПП «Лев» занизило податкове зобов'язання з податку на додану вартість за березень 2010 року, при самостійному виправленні зазначеної помилки шляхом подання уточнюючого розрахунку позивач був зобов'язаний сплатити штраф у розмірі п'яти відсотків від суми заниження податкового зобов'язання (але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян) до подання такого уточнюючого розрахунку.

Одночасно колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що заниженням податкового зобов'язання минулих податкових періодів в розумінні п. 17.2 ст. 17 Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» є факт декларування заниженого значення податкового зобов'язання певного податкового періоду в основній декларації за цей період, а не зменшення податкового зобов'язання в уточнюючому розрахунку.

Тому твердження позивача про те, що в зазначеному вище уточнюючому розрахунку відповідно він встановив факт завищення податкового зобов'язання по рядку 27 декларації з податку на додану вартість за березень 2010 року (рядок 6.8 уточнюючого розрахунку зі знаком «-»), на думку колегії суддів, є безпідставним.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги ПП «Лев» про скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в частині суми основного платежу 2,00 грн. підлягають задоволенню, а в частині застосування штрафу в розмірі 17,00 грн. задоволенню не підлягають.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Приватного підприємства «Лев» та Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 січня 2011 року у справі № 2а-4043/10/0970 за позовом Приватного підприємства «Лев» до Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську про скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький