Справа № 2-а-2281/09/0770
Суддя: Бруновська Н.В.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Львів № 876/7189/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Савицької Н.В.

суддів: Костіва М.В., Каралюса В.М.

за участю секретаря судового засідання: Коцур В.К.

апелянта: ОСОБА_1

представника відповідача: Яблонського О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.06.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

13.04.2009 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.06.2014 року в позові відмовлено.

Не погодившись із даною постановою, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, покликаючись на те, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.06.2014 року скасувати та прийняти нову якою позов задовольнити.

Апелянт ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу із підстав у ній зазначених.

Представник відповідача Яблонський О.О. в судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість постанови суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач звільняючи позивач зі служби з органів внутрішніх справ діяв в межах повноважень та у спосіб передбачені Конституцією та законами України.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів, відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи і є правильними виходячи з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ на посаді старшого слідчого відділення Перечинського районного відділу Головного управління МВС України в Закарпатській області в званні капітана міліції.

26 листопада 2008 року Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області за №497 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в органах внутрішніх справ за п.64 «є» (за порушення дисципліни) у запас Збройних Сил. (а.с. 10 )

Підставою для звільнення є висновок службового розслідування від 26 листопада 2008 року, яким встановлено, що позивач допустив грубі порушення Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, вимоги наказу МВС №81-2007 року з питань дотримання службової та транспортної дисципліни, №1155-2003 року, Правил дорожнього руху України, що проявилися у керуванні автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди, самовільному залишенні місця несення служби під час чергування в складі слідчо-оперативної групи райвідділу старшого слідчого відділення Перечинського РВ ГУМВС України в Закарпатській області.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 24.11.2008 р. близько 20год.20 хв. ОСОБА_1 перебуваючи на службі у складі слідчо-оперативної групи Перечинського РВ ГУМВС України в Закарпатській області у форменому одязі під час проїзду перехрестя вулиць Гоголя-Підгірна м. Ужгорода на автомобілі ВАЗ -2107державний номерний знак НОМЕР_1 допустив зіткнення з автомобілем «Дейво Ланос», державний номерний знак НОМЕР_2 під час керування ОСОБА_3 мешканки АДРЕСА_1 та не зупиняючись залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим грубо порушив вимоги п. 2.10 Правил дорожнього руху України ( у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов»язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишитися на місці пригоди). У подальшому близько 21.00 ОСОБА_1 проїждаючи перехрестя вулиць Корятовича-Баконія допустив зіткнення з автомобілем марки ВАЗ-2115, державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 мешканця АДРЕСА_2 після чого залишив місце події, що підтверджується матеріалами справи та показами свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_1 в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України від проходження медичного огляду для встановлення факту вживання психотропної речовини та стану сп'яніння відмовився, про що складено протокол про адміністративне правопорушення згідно п. 1ст. 130 КУпАП. Автомобіль ВАЗ -2107, дн.з НОМЕР_1 поміщено на штраф майданчик Перечинського РВ ГУМВС.

Як видно із змісту протоколу за № 146 медичного огляду для встановлення фату вживання психоактивної речовини та стану сп'яніння від 24.11.2008 р. позивач від проходження медичного огляду для встановлення факту вживання психотропної речовини та стану сп'яніння категорично відмовився.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 в даному випадку не спростував твердження відповідача про те що він перебував за кермом в стані алкогольного сп'яніння оскільки, останній категорично відмовився від проходження медичного огляду.

Тому, апеляційний суд прирівнює відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду до перебуванні за кермом в стані алкогольного сп'яніння.

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 самовільно залишивши місце несення служби під час перебування в складі слідчо-оперативної групи грубо порушив вимоги п.5.12 наказу МВС України №1155-2003 року «Про вдосконалення реагування на повідомлення про злочини, інші правопорушення і події та забезпечення оперативного інформування в органах і підрозділах внутрішніх справ України» яким передбачено, що члени слідчо-оперативної групи можуть відлучатись з місць постійного знаходження лише з дозволу оперативного чергового - для вживання їжі ( у межах адмінбудинку ) на місця вчинення злочинів та до кімнати розгляду обставин з доставленими.

Отже, висновки службового розслідування знайшли своє підтвердження та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом внутрішніх справ Української РСР, затвердженим постановою КМ УРСР від 29.07.1991 року № 114 (далі Положення), зокрема п. 22 встановлено, що особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

Так, п. 62 Положення передбачено, що звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби проводиться: а) у запас Збройних Сил СРСР (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Законом України від 22.02.06 № 3460-1У «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» затверджено Статут, яким визначено сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнення, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

У відповідності до ст. 1 вищевказаного Статуту, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно - правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Однак, невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни є у відповідності до ст. 2. Статуту дисциплінарним проступком.

Згідно з ст. 5 Статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 7 Статуту передбачено, що Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Відповідно до статті 12 Статуту начальнику УМВС надано право застосовувати до працівників міліції як вид дисциплінарного стягнення звільнення з посади.

У відповідності до абзацу 10 ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України при визначенні дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації.

Таким чином, з врахуванням встановлених обставин, що вказують на вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, зважаючи на попередню поведінку, ставлення до виконання функціональних обов'язків колегія суддів вважає, що у відповідача були наявні підстави для застосування до позивача крайнього заходу дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в органах внутрішніх справ.

Тому, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ проведено з дотриманням вимог Закону України «Про Дисциплінарний статут ОВС України, Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 160, ст.195, ст.198, ст.205, ст.206, ст.254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.06.2014 року у справ 2а-2281/09/0770 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Н.В. Савицька

Судді: М.В. Костів

В.М. Каралюс