Справа № 826/17973/14
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2015 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Кузьменко В.В.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЛ ГРУП» до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування рішеннь, за апеляційною скаргою Київської міжрегіональної митниці Міндоходів на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЛ ГРУП» звернулось з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягала у неприйнятті рішення про відмову у митному оформленні товару за митною декларацією №100270001/2014/282082 від 02.09.2014 року в межах строку, відведеного статтею 255 Митного кодексу України для завершення митного оформлення; визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару від 12.09.2014 року №100270001/2014/400047/2.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2014 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В засідання учасники процесу не з'явилися, представник позивача подав до суду клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з неможливістю присутності у судовому засіданні.

Колегія суддів не вважає необхідним задовольнити вказане клопотання, оскільки воно не є вмотивованим, документального підтвердження неможливості присутності у судовому засідання представником позивача не надано.

Перенесення розгляду справи на іншу дату буде мати наслідком порушення строку розгляду апеляційної скарги, встановленого ст. 195-1 КАС України.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов'язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 197 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «ТЛ ГРУП» (Дилер) та компанією «JNBK CORPORATION PTE LTD» (Продавець) укладений дилерський Контракт № TL-01/06 від 21.06.2012 року (надалі - Контракт №TL-01/06), згідно якого Продавець продає, а дилер купує товар (гальмівні колодки та диски торгової марки NIВК) в асортименті та кількості відповідно до додатку до Контракту № TL-01/06 та за ціною вказаною в Інвойсі, на умовах DAP (до складу в Києві) відповідно до правил «Інкотермс-2010».

Згідно Додатку №1.6 від 10.07.2014 року до дилерського контракту № TL-01/06 від 21.06.2012 pоку, сторони домовилися про поставку автомобільних гальмівних дисків (далі - Товар 1) та гальмівних колодок (далі - Товар 2) торгової марки NIBK, в кількості, зазначеній в Додатку № 1.6 до контракту.

Митна вартість товару визначена декларантом за ціною договору.

Для підтвердження визначення митної вартості за першим методом, декларантом були надані наступні документи: дилерський контракт № TL-01/06 від 21.06.2012 року з додатком до нього № 1.6 від 10.07.2014 pоку, додаткову угоду б/н від 20.08.2014 року, рахунок-фактура (інвойс) № 2768 від 11.07.2014 pоку, міжнародна автомобільна накладна (CRM) № 1105888 від 29.08.2014 pоку, книжка МДП (Carnet TІR) від 29.08.2014 року, пакувальний лист PL2768 від 11.07.2014 pоку, сертифікат відповідності UA1.162.0093903-14 від 11.09.2014 pоку, сертифікат про походження товару № 044044 від 11.09.2014 року, прайс-лист виробника товару б/н від 01.06.2014 року, лист компанії «JNBK CORPORATION PTE LTD» від 08.09.2014 року з перекладом на українську мову, митну декларацію країни - відправлення №OD4G198052Q від 12.07.2014 року та інші документи, зазначені в графі 44 митної декларації №100270001/2014/282413 від 12.09.2014 року.

Київською міжрегіональною митницею Міндоходів 12.09.2014 року прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №100270001/2014/400047/2 за яким митна вартість товару визначена за другорядним методом, а саме за ціною щодо подібних (аналогічних) товарів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем відповідні документи є такими, що в повній мірі ідентифікують оцінюваний товар та містять об'єктивні і достовірні дані, що піддаються обчисленню та підтверджують його ціну, що підлягає сплаті на користь продавця, тобто підтверджують митну вартість зазначеного товару за ціною договору, а відтак відсутні причини для застосування другого методу визначення митної вартості.

Колегія суддів погоджується з даним висновком з огляду на наступне.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, а також положеннями Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Згідно ст. 49 МК України (далі - МК України), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини 5 статті 54 Митного кодексу України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно з частиною шостою вказаної правової норми митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі, зокрема, неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у частині другій статті 53 цього Кодексу) та неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідач, приймаючи рішення про коригування митної вартості виходив з того, що подані документи містять розбіжності.

Згідно з положеннями ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Частиною 2 статті 58 Митного кодексу України визначено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Згідно з ч. 4 ст. 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Як визначено в ч. 5 ст. 58 Митного кодексу України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно п.5,6 ч.10 ст.58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються, зокрема, такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Відповідно до ст. 60 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем з метою підтвердження заявленої ним митної вартості, подавалися відповідні обов'язкові документи для визначення митної вартості імпортованих товарів, проте вони не були визнані відповідачем достатніми для підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару.

У ході судового розгляду справи у суді першої інстанції, відповідач не спростував контрактну ціну товару, витребуваних судом документів не надав, а також об'єктивну можливість і спроможність відповідача на підставі наданих позивачем документів визначити цю ціну та рівень митної вартості товару за ціною договору за правилами, визначеними ст. 58 Митного кодексу України.

Будь-яких інших переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не надано, a інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 255 Митного кодексу України митне оформлення завершується протягом чотирьох робочих годин з моменту пред'явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред'явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257 і 335 цього Кодексу.

Таким чином, диспозицією вказаної статті чітко визначено, що митне оформлення товару здійснюється протягом чотирьох робочих годин з моменту пред'явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред'явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює.

Втім, як встановлено судом першої інстанції, в порушення ч. 1 ст. 255 Митного кодексу України, митне оформлення товару відповідачем не було завершене.

Як зазначив позивач, о 18:36 год. 03.09.2014 року від інспектора митного посту «Столичний» Маленка Ю. О. надійшло повідомлення (протокол обробки № 74889), про необхідність надати сертифікат про походження товару встановленої форми для підтвердження країни походження товару згідно ст. 44 п. 2 Митного кодексу України.

04.09.2014 р. декларантом було направлено до митного посту «Столичний» відповідь на запит інспектора про надання документів, які підтверджують країну походження товару (підтвердження про отримання № 249359 від 04.09.2014 року о 14:42 год.).

В листі декларант повідомив митний орган про безпідставність його вимог щодо надання сертифікату походження, оскільки декларантом було надано інвойс № 2768 від 11.07.2014 року, в якому Продавцем компанією «JNBK CORPORATION PTE LTD» було зазначено країну походження товару торгової марки «NIВК» - Тайвань, що у відповідності до ч. 6 ст. 43 Митного кодексу України є декларацією про походження товару, тобто документом, що підтверджує країну походження товару, перелік яких визначений частиною 1 статті 43 МК України.

Додатково разом з листом від 04.09.2014 року, відповідно до п. 9 ст. 43 МК України, декларант надав митному органу копію митної декларації країни експорту № OD4G198052Q від 12.07.2014 року, яка також містила відомості про країну походження товару торгової марки «NIВК» - Тайвань (ТW).

В порушення ч. 1 ст. 255 МК України, з невідомих для декларанта причин, митне оформлення товару так не було завершене, при цьому жодних повідомлень від посадових осіб митного органу на електронну адресу декларанта не надходило.

На наступний день 05.09.2014 року о 14:45 год. від інспектора митного посту «Столичний» Маленка Ю.О. надійшло повідомлення № 75081 щодо призупинення митного оформлення та направлення матеріалів до Управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Київської міжрегіональної митниці Міндоходів з метою кваліфікації правопорушення та можливість складання протоколу про порушення митних правил.

Дане повідомлення не було направлене декларанту відразу після проведення огляду товарів 03.09.2014 року, а лише через два дні 05.09.2014 року.

Колегія суддів не враховує пояснення відповідача щодо родочого часу м/п «Столичний» до 20:00, а не 21:00, як зазначено судом першої інстанції, оскільки у данному випадку мова йде не про запізнення з прийняттям рішення про відмову у митному оформленні на одну годину, а про направлення такого рішення лише через два дні.

Отже, неприйняття рішення про відмову у митному оформленні протягом чотирьох робочих годин з моменту пред'явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред'явленню), подання митної декларації або документа є протиправною бездіяльністю.

З огляду на те, що протягом чотирьох робочих годин з моменту подання декларантом митної декларації відповідачем не було прийнято рішення про відмову у митному оформленні оцінюваного товару, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі були предметом дослідження у суді першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

З урахуванням вище викладеного та приписів ст. 159 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог, через що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7 колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2014 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЛ ГРУП» до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування рішеннь - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено 03.03.2015 року.

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.