Справа № 754/14796/14-а
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н.П.,

суддів: Костюк Л.О, Твердохліб В.А.,

за участю секретаря: Савін І.В.

розглянувши апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 02 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи; зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, у відповідності до положень ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 20.06.2003 року і до моменту розгляду справи, з урахуванням проведених виплат.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 02 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації та одержує пенсію як постраждалий від наслідків аварії на ЧАЕС та віднесений до 1 категорії та являється інвалідом 1 групи осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам 1 категорії, 1-ї групи інвалідності виплачується щорічна допомога на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Позивач має право на одержання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірах визначеними ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Всупереч ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачу щорічна допомога на оздоровлення виплачувалась відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2005 року № 562.

Законом України "Про державний бюджет України на 2014 рік" встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31,37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік. Отже вказаним пунктом цього Закону Кабінету Міністрів України надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Станом на час нарахування позивачу щорічної допомоги у 2014 році, Кабінетом Міністрів України таке право використано не було, нормативно-правового акта на виконання вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» щодо встановлення відповідних розмірів не приймалось.

З огляду на те, що постанова Кабінету Міністрів України, якою керувався відповідач, була прийнята у 2005 році, суд вважає, що в ній не враховано та не могло бути враховано межі бюджетних асигнувань, що мали місце у 2014 році.

Таким чином, є протиправним нарахування позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в меншому розмірі, ніж встановлено ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому позивачу належить здійснити перерахунок і виплату таких коштів у розмірі відповідно до цього Закону.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що здійснення виплат за 2014 рік, згідно постанови Кабінету Міністрів України є неправомірним, тобто таким, що не відповідає вимогам законів України та Конституції України, як основного закону держави.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з твердженнями суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача в подальшому нараховувати та виплачувати в належному розмірі щорічної допомоги на оздоровлення, оскільки суд не вправі наперед вирішувати питання про право, яке ще відповідачами не порушено, а також враховуючи законодавство України, правовий порядок щодо цього має тенденцію змінюватись, суд не має можливості передбачити положення законодавства, яке буде діяти в майбутньому.

Відповідно до п. 4 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року № 936, виплата компенсацій та допомоги певних видів, передбачених Законом, проводиться центрами по нарахуванню і виплаті соціальних допомог, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім м. Києва та Севастополя) рад.

Механізм використання, обліку, звітності і контролю за використанням коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначено розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.01.2007 року № 65.

Відповідно до п. 4.1 та п. 4.3 вказаного Розпорядження, Київський міський центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснює вхідний облік та контроль документів з питань призначення соціальної допомоги, інших грошових виплат, які надходять від органів праці та соціального захисту населення, підприємств, організацій та установ. Забезпечує у тижневий термін оформлення документів на виплату соціальної допомоги, інших грошових виплат та їх відправку районним органам праці та соціального захисту населення відповідно до узгоджених графіків.

Грошова допомога призначається розпорядженням Управління праці та соціального захисту населення, а виплати покладено на Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

Таким чином, апеляційна інстанція приходить до однозначного висновку про правомірність доводів суду першої інстанції про наявність у позивача права на перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік у розмірах, визначених ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже, доводи апеляційної скарги та апелянта спростовуються висновками суду першої інстанції, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 197, 198, 200, 205, 206,212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Києва від 02 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України у порядку та в строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді Костюк Л.О.

Твердохліб В.А.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Твердохліб В.А.

Костюк Л.О.