Справа № 826/1349/15
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 березня 2015 року 10:54 № 826/1349/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В., при секретарі Суховій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доПрокуратури Київської області
провизнання протиправним та скасування наказу та поновлення на роботі,
за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Гриб Н.П.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 03 березня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Прокуратури Київської області (далі по тексту - відповідач) про:

- визнати незаконним та скасувати висновок службового розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю працівників Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області від 02.12.2014, затвердженої прокурором Київської області;

- визнати незаконним та скасувати наказ Прокуратури Київської області від 02.12.2014 №34к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності в частині звільнення з посади старшого прокурора Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області за порушення присяги працівника прокуратури, вимог кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури»;

- поновити на роботі в органах прокуратури України на посаді старшого прокурора Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області, а у разі відсутності такої посади у зв'язку із реорганізацією органів прокуратури України, - рівнозначній тій, яку позивач обіймав до звільнення в органах Прокуратури Київської області;

- визнати недійсним запис про звільнення з роботи (посади), зроблений в трудовій книжці;

- стягнути з Прокуратури Київської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.12.2014 до поновлення на посаді;

- стягнути з Прокуратури Київської області на користь позивача 100000 гривень моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновок службового розслідування складено формально, без з'ясування усіх обставин дорожньо-транспортної пригоди за участю позивача та звільнення відбулось з порушенням встановленого законом України порядку. Крім цього, оскаржуваний наказ винесений із застосуванням поверхневого підходу до оцінки обставин подій, без належного застосування всіх обставин дорожньо-транспортної пригоди. Позивач також звертав увагу, що наказ про звільнення його з посади прийнято в період перебування на лікарняному, що порушує його права та інтереси.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав.

Відповідач проти заявленого позову заперечив, посилаючись на те, висновки службового розслідування є обґрунтованими та оскаржуваний позивачем наказ прийнято правомірно.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до розпорядження прокурора Київської області від 01.12.2014 №186 комісією проведено розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участі працівників Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області.

За результатами розслідування складено висновок службового розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участі працівників Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області від 02.12.2014, в якому встановлено факт порушення позивачем присяги працівника прокуратури, вимог кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури та скоєно ним проступок, який порочить працівника прокуратури.

На підставі висновку службового розслідування видано наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 02.12.2014 №34к про звільнення із займаної посади старшого прокурора Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області юриста 2 класу ОСОБА_1

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30.11.2014 в м. Києві по проспекту М.Бажана відбулось зіткнення між автомобілем марки «Volkswagen», д.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, та в якому перебували працівники Бориспільської міжрайонної прокуратури ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та автомобілем марки «Nissan Note», д.з. АХ2313ЕА, під керуванням водія ОСОБА_5

В ході службового розслідування встановлено, що власником автомобіля марки «Volkswagen» д.з. НОМЕР_1 є старший прокурор Бориспільської міжрайонної прокуратури ОСОБА_1

Згідно з пояснень ОСОБА_1 за кермом автомобіля перебував його вітчим ОСОБА_6, у тому числі на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

З висновку службового розслідування вбачається, що причиною ДТП було те, що старші прокурори Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області ОСОБА_7 та ОСОБА_1, прокурор Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області ОСОБА_3 своїми діями, а саме перебування в стані алкогольного сп'яніння під час керування автомобілем, чим саме спровокували ДТП, порушили присягу працівника прокуратури, вимог кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, під час вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та вчинили проступок, що порочить працівника прокуратури, підірвали авторитет прокуратури, що є несумісним з їх перебуванням на займаних посадах в органах прокуратури Київської області і підлягають притягненню до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про прокуратуру" за порушення закону, неналежне виконання службових обов'язків чи скоєння ганебного вчинку прокурори і слідчі несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України (далі - Статут), затвердженим Постановою Верховної Ради України № 1796-ХП від 06.11.1991.

Статтею 8 Статуту визначено, що дисциплінарні стягнення до прокурорсько-слідчих працівників застосовуються за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури. Дисциплінарним стягненням, зокрема, є звільнення з позбавленням класного чину, яке має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку (ст.ст. 9,11 Статуту).

Відповідно до вимог ст. 11 Статуту дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного правопорушення, або невиконання вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" за поданням спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції за рішенням керівника особи, яка вчинила таке правопорушення, проводиться службове розслідування відповідно до порядку проведення службового розслідування в органах прокуратури України.

Пунктом 1.2 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 24.09.2014 №104 (далі -Інструкція), визначено, що службове розслідування (перевірка) - це комплекс заходів, які проводяться у випадках скоєння працівниками прокуратури ганебних вчинків, зокрема, кримінальних правопорушень, порушень Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури.

Відповідно до положень Статуту та Інструкції проведення службового розслідування (перевірки) є обов'язковим у випадку, передбаченому ч. 2 ст. 11 Статуту. За наявності інших підстав, визначених п.п. 2.1.1, 2.1.3 - 2.2.4 Інструкції службове розслідування (перевірку) може бути призначено уповноваженою посадовою особою в порядку, визначеному п. З Інструкції

У чинному законодавстві відсутні приписи щодо обов'язковості проведення службового розслідування (перевірки) для притягнення працівника прокуратури до дисциплінарної відповідальності.

Отже, за наявності обставин, які засвідчують вчинення особою проступку, який порочить її як працівника прокуратури, дисциплінарне стягнення може бути застосовано до працівника без проведення службового розслідування (перевірки).

Крім того, пропозиції, викладені у висновку службового розслідування (перевірки), не є безумовними при вирішенні питання щодо відповідальності працівника, а можуть бути ураховані при притягненні працівника прокуратури до встановленої законом відповідальності (п. 11.-1 Інструкції).

Під час проведення службового розслідування (перевірки) підлягають з'ясуванню, зокрема, обставини події, у зв'язку з якою проводиться розслідування (перевірка), наявність у діянні прокурорсько-слідчого працівника ознак кримінального правопорушення, інших ганебних вчинків, порушень Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури, їх мотиви, причини і умов, що сприяли вчиненню порушення, роль їх безпосереднього керівника, інших посадових осіб у недопущенні порушення (п. 8 Інструкції).

З метою перевірки обставин, а також причин та умов скоєння ОСОБА_1 ганебного вчинку, розпорядженням прокурора Київської області від 01.12.2014 №186 призначено службове розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участі працівників Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області.

У ході службового розслідування ОСОБА_1 надав пояснення, що разом із своїм вітчимом ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пересувались в той день на автомобілі «Volkswagen», д.з. НОМЕР_1 та вказав, що керував його автомобілем у тому числі і під час ДТП ОСОБА_6, тому що вони втрьох були у стані алкогольного сп'яніння.

Однак суд ставить під сумнів посилання позивача, що за кермом перебував не він з огляду на наступне.

До матеріалів справи долучені висновки щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування від впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з яких вбачається, що, зокрема, ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп'яніння на момент огляду 30.11.2014 о 4:20 год.

Як вбачається із матеріалів справи, працівники прокуратури були у стані алкогольного сп'яніння та за кермом автомобіля перебував саме ОСОБА_1 При цьому, відповідач наголошував, що жоден із колег позивача не забороняли йому сідати за кермо у такому стані.

До того ж, з пояснень ОСОБА_3 від 02.12.2014 вбачається, що за кермо сідав саме ОСОБА_1

Відповідно до рапорту працівника ВДАІ Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві вказано, що дорожньо-транспортна пригода сталася під керуванням саме водія ОСОБА_1.

На підставі вказаного рапорту проведено досудове розслідування слідчим СВ Дарницького РУ ГУ МВС України у м. Києві ОСОБА_9 та прийнято рішення про закриття провадження №0010793 від 01.12.2014 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Водночас, слід звернути увагу, що постановою прокуратури Дарницького району м. Києва від 17.02.2015 скасовано постанову слідчого СВ Дарницького РУ ГУ МВС України у м. Києві ОСОБА_10 від 31.12.2014 про закриття кримінального провадження №0010793 та направлено слідчому для подальшого проведення досудового розслідування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем вірно зроблено висновок, що старший прокурор Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області ОСОБА_1, будучи учасником службового розслідування проявив нещирість, намагаючись уникнути відповідальність.

Щодо посилань позивача, що відповідачем не дотримано Інструкції про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України, суд зазначає, що на момент проведення службового розслідування він втратив чинність, а тому такі посилання не беруться до уваги.

Отже, порушень положень Інструкції при призначенні і проведенні службового розслідування не допущено і позивачем не доведено.

Крім цього, ОСОБА_1 зазначає, що його звільнено із займаної посади спірним наказом від 02.12.2014 №34к під час перебування на лікарняному.

Водночас, суд бере до уваги пояснення відповідача, що позивач до відділу роботи з кадрами прокуратури області листки непрацездатності не надавав та про те, що перебуває на лікарняному ані під час написання рапорту, що став підставою для проведення службового розслідування, ані під час надання пояснень у ході його проведення не повідомив.

Під час розгляду справи, позивачем не спростовано ці пояснення та не доведено зворотного, а тому суд не бере до уваги надані до матеріалів справи листки непрацездатності.

Крім цього, слід звернути увагу, що ОСОБА_1 03.11.2011 прийнято Присягу працівника прокуратури.

Статтею 46 Закону України "Про прокуратуру" визначено текст Присяги, який зобов'язує усіх працівників прокуратури неухильно додержуватися Конституції та законів України, сумлінно виконувати свої службові обов'язки, сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку, захищати права і свободи людини та громадянина, інтереси суспільства і держави. Порушення Присяги несумлінне з подальшим перебуванням в органах прокуратури.

Положення ст. 46 Закону України "Про прокуратуру", ст. 2 Дисциплінарного статуту прокуратури України встановлюють, що працівники прокуратури повинні мати необхідні ділові та високі моральні якості, поєднувати виконання своїх професійних обов'язків із справедливістю та непідкупністю, бути принциповими і непримиренними до порушень закону, особисто суворо додержуватися вимог закону. Будь-які порушення прокурорсько-слідчими працівниками законності та службової дисципліни підривають авторитет прокуратури, завдають шкоду інтересам держави та суспільства.

Згідно з вимогами абз. 2, 4 ч. 2 ст. 462 Закону України "Про прокуратуру" прокурори і слідчі підлягають звільненню з органів прокуратури, у тому числі з позбавленням класного чину, у випадках порушення "Присяги працівника прокуратури" чи відмови від її прийняття, притягнення до відповідальності згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України.

Наказом Генерального прокурора України від 22.09.2014 №17 гн "Про організацію роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України" встановлено, що за порушення прокурорсько-слідчим працівником Присяги працівника прокуратури невідкладно вживати заходів щодо звільнення з органів прокуратури на підставі п. 2 ч. 2 ст. 46-2 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до п.2.1 цього наказу до ганебних вчинків, скоєних прокурорами чи слідчими, віднесено кримінальні, корупційні правопорушення, порушення Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури.

Також слід зазначити, що згідно ст. ст. 15, 46, 46-2 Закону України "Про прокуратуру", особи, вперше призначені на посади старших прокурорів та прокурорів прокуратур, слідчих прокуратури, приймають "Присягу працівника прокуратури" відповідно до змісту якої присягають неухильно додержуватися законів України, сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку, захищати права і свободи людини та громадянина, інтереси суспільства і держави, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов'язки, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури.

Прокурори підлягають звільненню з органів прокуратури, у тому числі з позбавленням класного чину, зокрема у випадку порушення "Присяги працівника прокуратури".

Як зазначено у ст. ст. 2, 16, 18 Закону України "Про правила етичної поведінки", посадові та службові особи органів прокуратури, у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або дарунка (пожертви), незважаючи на особисті інтереси, невідкладно відмовляються від пропозиції та письмово повідомляють про пропозицію безпосереднього керівника.

Порушення правил етичної поведінки, визначених цим Законом, тягне за собою зокрема дисциплінарну відповідальність.

Працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб.

Працівнику прокуратури слід уникати особистих зв'язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс.

Відповідно до ст.ст. 8-12 Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого Постановою Верховної ради України від 06.11.1991 дисциплінарні стягнення щодо прокурорсько-слідчих працівників застосовуються за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Суд не бере до уваги наявну в матеріалах справи постанову Дарницького районного суду міста Києва від 30.01.2015 щодо визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки це не спростовує факт перебування позивача за кермом у стані алкогольного сп'яніння до випадку дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується наявними в матеріалах справах доказами, поясненнями та встановленими вище обставинами, що в свою чергу також є порушенням присяги працівника прокуратури та вимог кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, є ганебним вчинком, тобто проступком, який порочить його як працівника прокуратури, що є несумісним з перебуванням його на займаній посаді в органах прокуратури.

З огляду на вищевикладене, висновки службового розслідуванні є обґрунтованими та підтверджується належними та допустимими доказами, а тому наказ від 02.12.2014 №34к, прийнятий на підставі вказаного висновку, є правомірним та не підлягає скасуванню.

Таким чином, оскільки спірний наказ прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому, як наслідок, позовні вимоги щодо поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання недійсним запису в трудовій книжці про звільнення з роботи та стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.В. Амельохін