Справа № 815/6392/14
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6392/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року 11год. 53 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Корой С.М.

секретар судового засідання Філіппова Ю.В.

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю);

представник відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області та державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Тартачної Катерини Михайлівни про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, зобов'язання провести державну реєстрацію нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області (далі - Реєстраційна служба) та державного реєстратора прав на нерухоме майно Тартачної Катерини Михайлівни (далі - державний реєстратор), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у проведенні державної реєстрації державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Тартачної Катерини Михайлівни від 20.10.2014 року №16609749;

- зобов'язати реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції Одеської області здійснити державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно, а саме: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

У позові представник позивача зазначила, що 01.10.2014 року представник позивача звернулась до Реєстраційної служби із заявою про проведення державної реєстрації права власності належного позивачу домоволодіння, однак рішенням державного реєстратора було відмовлено у проведенні державної реєстрації з підстав невідповідності поданих документів п. 3.11 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року №55. Позивач не погоджується з цим рішенням, зазначаючи, що державним реєстратором не було враховано, що самочинно збудовані літня кухня з погребом «Б» та гараж «Д» були побудовані до 05.08.1992 року та згідно положень п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 року №127 не належать до самочинного будівництва, про що зазначено у технічному паспорті на об'єкт нерухомого майна. При цьому, позивач зазначив, що відповідно до п.49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868, саме технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, які побудовані до 05.08.1992 року. Крім того, позивач зауважив, що перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень є вичерпним. Виходячи з наведеного, на думку представника позивача, державним реєстратором не повністю досліджені надані для реєстрації права власності документи, у зв'язку з чим рішення про відмову у проведенні державної реєстрації є необґрунтованим.

Відповідач Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції Одеської області надав до суду заперечення (а.с. 57-60), в яких зазначив, що відповідно до п.1 ч.2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Так, відповідач зазначив, що з наданих позивачем документів вбачається, що літня кухня з погребом «Б» та гараж «Д», який збільшений на 13,0 кв.м., є самовільно-зведеними спорудами, свідоцтво про право на спадщину на них не видавалось і право власності щодо них не визнавалось. Водночас з наданого позивачем технічного паспорту вбачається, що літня кухня з погребом «Б» та гараж «Д» не належать до самочинного будівництва. Відповідно до висновку КП «БТІ» Одеської міської ради від 06.08.2014 року №444289.93.14, затвердженого розпорядженням Київської районної адміністрації від 19.09.2014 року №525, щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна було встановлено склад знов утворених домоволодінь, в тому числі літня кухня з погребом «Б» та гараж «Д». Отже, державним реєстратором встановлено відсутність права власності на самовільно-зведені споруди, але щодо них були направлені певні правочини. Відповідач також звернув увагу суду, що він як орган державної влади наділений дискреційними повноваженнями та суд не може підміняти собою суб'єкт владних повноважень і втручатись в його діяльність. При цьому єдиним суб'єктом, наділеним повноваженнями приймати рішення щодо державної реєстрації прав є державний реєстратор, а не реєстраційна служба.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги та обґрунтування адміністративного позову у повному обсязі.

Представник відповідача реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області та державний реєстратор реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Тартачна Катерина Михайлівна у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце проведення судового засіданя повідомлялись належним чином та своєчасно.

Суд, заслухавши осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши доводи адміністративного позову, заперечень проти нього, пояснення сторін, наявні матеріали справи та обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, встановив наступне.

01.10.2014 року представник позивача, діюча на підставі довіреності, звернулась до реєстраційної служби із заявою про здійснення державної реєстрації права власності на домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23-24).

До вищезгаданої заяви згідно картки прийому заяви №16168313 (а.с.55,56) представником позивача додано свідоцтво про право на спадщину від 16.12.1997 року №1-4984 (а.с.8, 36), свідоцтво про право на спадщину від 01.03.2001 року №1-396 (а.с.9, 38), розпорядження Київської районної адміністрації від 19.09.2014 року №525 про поділ домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с.14, 40), технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 24.07.2014 року №018736 (а.с.10-13, 41-45).

За результатами розгляду вказаної заяви державним реєстратором прав на нерухоме майно Тартачною К.М. прийнято рішення від 20.10.2014 року №16609749 про відмову у державній реєстрації (а.с. 15). Як вбачається з наведеного вище рішення, підставою для відмови у державній реєстрації визначено, що подані документи щодо поділу домоволодіння суперечать п.3.11 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року №55.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 5 ст. 3 цього Закону державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 6 Закону встановлено, що систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (далі - органи державної реєстрації прав).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 8 Закону до повноважень органу державної реєстрації прав відноситься проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації.

Положеннями ст. 15 зазначеного Закону передбачено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна, права стосовно якого підлягають державній реєстрації. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Державна реєстрація прав (надання відмови в ній) проводиться у строк, що не перевищує п'яти робочих днів (крім випадків, установлених частиною сьомою цієї статті) з дня надходження до органу державної реєстрації прав заяви про таку реєстрацію і передбачених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до нього, документів, необхідних для її проведення.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

Відповідно до приписів ст. 20 Закону у Державному реєстрі прав на кожний об'єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше, за рішенням державного реєстратора відкривається відповідний розділ та реєстраційна справа.

Розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються на підставі рішення державного реєстратора у разі: 1) знищення об'єкта нерухомого майна; 2) поділу, об'єднання об'єкта нерухомого майна або виділу частки з об'єкта нерухомого майна.

При цьому частинами 1, 2 ст. 21 Закону встановлено, що у разі поділу об'єкта нерухомого майна або виділу частки з об'єкта нерухомого майна відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, реєстраційний номер цього об'єкта скасовується. Водночас для кожного з новостворених об'єктів нерухомого майна відкривається новий розділ Державного реєстру прав і нова реєстраційна справа, кожному з таких об'єктів присвоюється новий реєстраційний номер.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. № 868.

Згідно з п. 8 цього Порядку для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. Заява подається окремо щодо кожного об'єкта нерухомого майна.

Пунктом 36 Порядку встановлено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Для проведення державної реєстрації речового права на нерухоме майно, що є похідним від права власності, одночасно з проведенням державної реєстрації права власності на таке майно заявником подаються документи, необхідні для проведення державної реєстрації права власності на таке майно та державної реєстрації речового права, що є похідним від нього.

Виходячи з положень п. 37. Порядку, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є:

1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат;

2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону;

6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат;

7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією;

8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею;

10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації;

15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Пунктом 49 Порядку визначено, що для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна заявник подає:

документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку;

документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна;

технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна;

документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

Документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на такий об'єкт нерухомого майна, заявник не подає.

Поряд з цим, п. 57 Порядку визначено, що державна реєстрація права власності на об'єкт нерухомого майна, що утворився у результаті поділу, виділу частки з об'єкта нерухомого майна або об'єднання об'єктів нерухомого майна, проводиться державним реєстратором органу державної реєстрації прав з видачею свідоцтва на кожний новостворений об'єкт нерухомого майна.

На підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав щодо об'єкта нерухомого майна, який поділяється, частка з якого виділяється, або щодо об'єктів нерухомого майна, які об'єднуються, державний реєстратор на кожний новостворений об'єкт відкриває відповідний розділ у Державному реєстрі прав, присвоює реєстраційний номер такому об'єкту та формує реєстраційну справу відповідно до законодавства.

Державний реєстратор переносить записи Державного реєстру прав про речові права та їх обтяження щодо об'єкта нерухомого майна, який поділяється, частка з якого виділяється, або щодо об'єктів нерухомого майна, які об'єднуються, до розділів Державного реєстру прав, відкритих на кожний з новостворених об'єктів нерухомого майна.

Державний реєстратор після проведення державної реєстрації права власності на один із новостворених об'єктів нерухомого майна в разі відсутності державної реєстрації права власності на інший новостворений об'єкт нерухомого майна не пізніше наступного робочого дня з моменту прийняття рішення про державну реєстрацію прав надсилає власникові такого об'єкта письмове повідомлення про проведення державної реєстрації права власності на один з новостворених об'єктів, в якому рекомендує звернутися до органу державної реєстрації прав з метою проведення державної реєстрації права власності на інший новостворений об'єкт.

Державний реєстратор приймає рішення про закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи, відкритих щодо об'єкта нерухомого майна, який поділяється, частка з якого виділяється, або щодо об'єктів нерухомого майна, які об'єднуються, після проведення державної реєстрації права власності щодо всіх новостворених об'єктів нерухомого майна, яке оформляє в одному примірнику.

Державний реєстратор закриває розділ Державного реєстру прав та реєстраційну справу на об'єкт нерухомого майна, який поділяється, частка з якого виділяється, або щодо об'єктів нерухомого майна, які об'єднуються, після долучення до реєстраційної справи відповідних документів.

Документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на об'єкт нерухомого майна, який поділяється, частка з якого виділяється, або щодо об'єктів нерухомого майна, які об'єднуються, заявникові не повертаються.

Пунктом 58 Порядку визначено, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва на об'єкт нерухомого майна, який поділяється (у тому числі у результаті виділення окремого об'єкта нерухомого майна із складу об'єкта нерухомого майна, що складається з двох або більше об'єктів) або частка з якого виділяється, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на об'єкт нерухомого майна, який поділяється або частка з якого виділяється, подає: технічні паспорти на новостворені об'єкти нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння новоствореному об'єкту нерухомого майна окремої адреси.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства свідчить, що обов'язковою умовою здійснення державної реєстрації права власності на об'єкти, що виникли внаслідок виділу частки з іншого об'єкта, є попередня державна реєстрація первісного об'єкта, з якого виділяється окремий об'єкт, для проведення якої, зокрема, Порядком визначений особливий перелік необхідних документів.

З оскаржуваного рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень вбачається, що підставою для відмови визначено, що подані документи щодо поділу домоволодіння суперечать п.3.11 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року №55.

Так, інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 18.06.2007 року №55, визначено порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, крім земельних ділянок. Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна.

Пунктом 2.3 Інструкції визначено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Відповідно до п. 3.11 Інструкції за наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об'єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону. Самочинно збудовані об'єкти нерухомого майна до розрахунку не включаються.

Пунктом 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України, від 24.05.2014 року №127, встановлено, що не належать до самочинного будівництва, зокрема, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року.

Судом встановлено, що позивачем в якості правовстановлюючих документів до реєстраційної служби були надані свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.12.1997 року №1-4984, відповідно до якого встановлено право власності ОСОБА_2 на ј домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1; свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.03.2001 року №1-396, відповідно до якого встановлено право власності ОСОБА_2 на ј домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, зі змісту зазначених документів вбачається, що на самовільно-зведені споруди, а саме: літня кухня з погребом «Б» та гараж «Д», збільшений на 13,0 кв.м., свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Згідно технічного висновку, розробленого КП «БТІ» Одеської міської ради від 06.08.2014 року №444289.93.14 (а.с.77-78) щодо технічної можливості поділу об'єкту нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1, встановлено склад знов утворених домоволодінь, зокрема, домоволодіння №42, в тому числі літня кухня з погребом «Б» та гараж «Д», закріпленого за ОСОБА_2, що складає одиницю, а також домоволодіння АДРЕСА_1, що також складає одиницю, закріплене за ОСОБА_5.

При цьому рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.05.2007 року по справі №2-3107/2007 р. (а.с.125) позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про розподіл домоволодіння в натурі, затвердження порядку користування земельною ділянкою задоволено, зокрема, виділено з житлового будинку по АДРЕСА_1 у м. Одесі в натурі частку у розмірі Ѕ частини домоволодіння, визнано за ОСОБА_5 право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1-А у м. Одесі, припинено право спільної часткової власності ОСОБА_5 домоволодіння по АДРЕСА_1. На підставі зазначеного судового рішення за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1-А (а.с.124).

Поряд з цим, позивачем було надано технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 24.07.2014 року №018736, розташований за адресою: АДРЕСА_1, згідно якого до складу об'єкта нерухомого майна входить літня кухня з погребом «Б» та гараж «Д», щодо яких зазначено, що вони не належать до самочинного будівництва оскільки побудовані до 05.08.1992 року.

На підтвердження зазначених обставин, на виконання ухвали суду КП «БТІ» Одеської міської ради листом від 20.01.2015 року №8224-06/1713 (а.с.120) було надано інформацію, відповідно до якої згідно архівних матеріалів за даними первинної інвентаризації від 22.10.1974 року та поточної інвентаризації від 01.02.1978 року по АДРЕСА_1, встановлено, що літня кухня з погребом «Б» побудовано у 1970 році, а гараж «Д» - 1976 року побудови.

Таким чином, з урахуванням положень п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України, від 24.05.2014 року №127, літня кухня з погребом «Б» та гараж «Д» не належать до самочинного будівництва. При цьому, відповідно до п.49 Порядку наявний у позивача технічний паспорт та наданий ним для проведення державної реєстрації права власності є документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р. Крім того, документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на такий об'єкт нерухомого майна, заявник не подає.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України державний реєстратор поряд з іншими повноваженнями встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено.

При цьому, значена норма Закону не містить такої підстави як порушення п.3.11 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року №55.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив, що позивачем під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, дотримано встановлений чинним законодавством порядок державної реєстрації речових прав на об'єкти нерухомості, та надані документи відповідають у повній мірі вимогам чинного законодавства стосовно правовідносин, пов'язаних із державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень. При цьому відповідачем як суб'єкт владних повноважень не надав доказів правомірності та обґрунтованості свого рішення.

На підставі встановленого, керуючись приписами ст.ст. 11, 162 КАС України, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163, 167,186, 254 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області та державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Тартачної Катерини Михайлівни про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, зобов'язання провести державну реєстрацію нерухомого майна - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у проведенні державної реєстрації державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Тартачної Катерини Михайлівни від 20.10.2014 року №16609749.

Зобов'язати реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції Одеської області здійснити державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно, а саме: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено та підписано суддею 02.03.2015 року.

Суддя С.М.Корой

Адміністративний позов ОСОБА_2 до реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області та державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Тартачної Катерини Михайлівни про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, зобов'язання провести державну реєстрацію нерухомого майна - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у проведенні державної реєстрації державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Тартачної Катерини Михайлівни від 20.10.2014 року №16609749.

Зобов'язати реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції Одеської області здійснити державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно, а саме: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено та підписано суддею 02.03.2015 року.

Суддя С.М.Корой

02 березня 2015 року.