Справа № 821/290/15-а
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2015-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/290/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бездрабка О.І.,

при секретарі - Транчуковій О.С.,

за участю:

представника позивача - Смаля С.М.,

представника відповідача - Белінської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Яр-3" до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Яр-3" (далі - позивач, ТОВ "Яр-3") звернулося з позовом до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 09.09.2014 р. № , яким позивачу збільшено суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 569882,64 грн., з яких за основним платежем на 455906,11 грн., за штрафними санкціями на 113976,53 грн., № , яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на прибуток на 2713,44 грн., з яких за основним платежем на 2170,75 грн., за штрафними санкціями на 542,69 грн.

У судовому засіданні на підставі ст.55 КАС України за клопотанням представника відповідача у зв'язку з реорганізацією здійснено заміну відповідача з Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області на Державну податкову інспекцію у м.Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області (далі - відповідач, ДПІ у м.Херсоні).

Свої вимоги мотивує протиправністю висновків ДПІ у м.Херсоні щодо безтоварності господарських операцій з ТОВ "Праус", ТОВ "Пафіс", ТОВ "Київ Ліквід Петролеум", оскільки реальність їх здійснення підтверджено первинними бухгалтерськими документами. Висновки акту перевірки ґрунтуються не на документах бухгалтерського обліку, а на висновках актів перевірок контрагентів позивача про неможливість проведення зустрічних звірок. Відповідачем не надано жодного доказу щодо недійсності угод, а у судовому порядку договори не визнано недійсними. Жодним законом не передбачено право контролюючого органу самостійно, в позасудовому порядку визнавати недійсними договори. Вказує на те, що юридична відповідальність має індивідуальних характер, а тому позивач не може нести відповідальність за порушення, допущені його контрагентами.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, вказавши на те, що збільшення грошових зобов'язань з податку на додану вартість та з податку на прибуток за результатами перевірки та за спірними податковими повідомленнями-рішеннями проведено у зв'язку з визнанням недійсними договорів, укладених з ТОВ "Праус", ТОВ "Пафіс", ТОВ "Київ Ліквід Петролеум". Зазначає, що визнання договорів недійсними відноситься до компетенції суду, а не контролюючого органу. Податковий кредит та витрати по відносинах з ТОВ "Праус", ТОВ "Пафіс", ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" сформовано на підставі видаткових та податкових накладних, що повністю узгоджується з вимогами Податкового кодексу України. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказавши на те, що ТОВ "Яр-3" неправомірно формувало податковий кредит та витрати по господарських операціях з ТОВ "Праус", ТОВ "Пафіс", ТОВ "Київ Ліквід Петролеум", так як актами перевірок ТОВ "Праус", ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" не підтверджено реальність господарських операцій, а податкові декларації з податку на додану вартість ТОВ "Пафіс" за грудень 2013 року та травень 2014 року складені з порушенням норм ст.48 ПК України та на момент перевірки не вважаються податковою звітністю. Також зазначає, що виписані ТОВ "Праус", ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" податкові накладні складені з порушенням податкового законодавства, оскільки за вказаними у них адресами дані підприємства не знаходяться. Крім того, позивачем по відносинах з ТОВ "Праус" не надано сертифікатів якості нафтопродуктів, а товарно-транспортні накладні мають дефекти. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідачем у період з 18.08.2014 р. по 19.08.2014 р. проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "Яр-3" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за 2013 рік та з податку на додану вартість по взаємовідносинах з платниками податків контрагентами-постачальниками ТОВ "Праус", ТОВ "Пафіс", ТОВ "Київ Ліквід Петролеум", ТОВ "ТД "Карпатнафтотрейд", ПАТ "Нікопольський завод феросплавів" за період з 01.11.2013 р. по 05.06.2014 р., за результатами якої складено акт від 22.08.2014 р. № 291/21-03-22-06/37464727.

У висновку акту перевірки зазначено, що перевіркою встановлено порушення:

1. п.44.1 ст.44, п.185.1 ст.185, п.186.1, п.186.2 ст.186, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 ПК України, в результаті чого занижено суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету (ряд.25) на загальну суму 455906,11 грн., в тому числі: за грудень 2013 року на суму ПДВ 2285 грн., за квітень 2014 року на суму ПДВ 453621,11 грн., та завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (ряд.19) у сумі ПДВ 1934778,23 грн., що призвело до заниження (ряд.24) "Залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду" у сумі ПДВ 6001,77 грн.;

2. п.134.1 ст.134, пп.138.1.1 п.138.1 ст.138, п.138.2, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2013 рік у сумі 2170,75 грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 09.09.2014 р. № , яким позивачу збільшено суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 569882,64 грн., з яких за основним платежем на 455906,11 грн., за штрафними санкціями на 113976,53 грн., № , яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на прибуток на 2713,44 грн., з яких за основним платежем на 2170,75 грн., за штрафними санкціями на 542,69 грн.

З наданого представником відповідача розрахунку слідує, що на нарахування грошових зобов'язань за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями вплинули висновки ДПІ у м.Херсоні про:

- з податку на прибуток - неправомірне формування витрат у сумі 11425 грн. по безтоварних операціях з ТОВ "Пафіс";

- з податку на додану вартість - завищення податкового кредиту внаслідок відображення безтоварних операцій з ТОВ "Пафіс" у грудні 2013 року (сума ПДВ - 2856,25 грн.), ТОВ "Праус" у квітні 2014 року (сума ПДВ - 419097,56 грн.), ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" у квітні 2014 року (сума ПДВ - 34523,55 грн.).

Як вбачається з акту перевірки висновки ДПІ у м.Херсоні про неправомірне формування ТОВ "Яр-3" податкового кредиту по відносинах з ТОВ "Праус", ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" ґрунтуються на наявності актів про неможливість проведення зустрічних звірок вказаних контрагентів, якими не підтверджено реальність здійснення господарських відносин у зв'язку з відсутністю цих підприємств за юридичними адресами. Відсутність ТОВ "Праус" та ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" за юридичними адресами, на думку ДПІ у м.Херсоні, вказує на порушення порядку оформлення податкових накладних, виписаних на адресу позивача, внаслідок зазначення у них адреси, яка не відповідає дійсності. Тому ці податкові накладні не мають юридичної сили.

ДПІ у м.Херсоні вказує на дефектність товарно-транспортних накладних по відносинах з ТОВ "Праус", оскільки у графі "Автопідприємство" вказано ТОВ "Нерон-1", а згідно наданих до перевірки договорів про перевезення вантажів автомобільним транспортом перевізником нафтопродуктів є ТОВ "Кременчукнафтопродуктсервіс". У товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів визначено, що транспортування здійснювалося одним водієм, що фактично неможливо, у графах "Вантаж відпустив" і "Вантаж отримав" відсутні відомості щодо особи, яка здійснила даний відпуск та отримала товар, та її підпис. Позивачем не надано сертифікати якості нафтопродуктів.

Відповідач також зазначає, що податкові декларації з податку на додану вартість ТОВ "Пафіс" за грудень 2013 року та травень 2014 року складені з порушенням норм ст.48 ПК України та на момент перевірки не вважаються податковою звітністю.

Дані обставини свідчать лише про документування ТОВ "Яр-3" господарських операцій з ТОВ "Праус", ТОВ "Пафіс", ТОВ "Київ Ліквід Петролеум", без реального постачання товарів, з метою отримання податкової вигоди.

Між тим суд не погоджується з такими доводами ДПІ у м.Херсоні з наступних підстав.

Порядок формування податкового кредиту та витрат визначено Податковим кодексом України.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Положеннями п.138.1 ст.138 ПК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктом 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п.138.2 ст.138 ПК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.198.6 ст.198 ПК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, з точки зору податкового законодавства України головними умовами для віднесення сплаченого при придбанні товару ПДВ до складу податкового кредиту, а понесених витрат - до валових витрат є використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності платника податків у межах оподатковуваних операцій та належне документування сплаченого ПДВ.

Судом встановлено, що основним видом діяльності ТОВ "Яр-3" є реалізація нафтопродуктів через мережу орендованих АЗС.

З метою здійснення господарської діяльності позивач укладав договори з ТОВ "Праус" на поставку нафтопродуктів, з ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" на поставку газу вуглеводневого скрапленого, з ТОВ "Пафіс" з оренди автозаправних станцій.

Зокрема, у квітні 2014 року між позивачем та ТОВ "Праус" було укладено договори на поставку нафтопродуктів від 01.04.2014 р. №№ 01/43, 01/85, від 08.04.2014 р. № 08/5, від 14.04.2014 р. №№ 14/3, 14/4, від 22.04.2014 р. №№ 22/30, 22/57, відповідно до яких постачальник зобов'язується передати у власність, а покупець зобов'язується прийняти й оплатити нафтопродукти. Додатковими угодами до договорів від 01.04.2014 р. №№ 00100, 00220, від 08.04.2014 р. № 00235, від 14.04.2014 р. №№ 00101, 00157, від 22.04.2014 р. №№ 00102, 00166, визначено, що постачальник зобов'язується поставити на умовах ЕХW - резервуар нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" та інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів.

На виконання умов цих договорів ТОВ "Праус" поставило позивачу у квітні 2014 року бензин на загальну суму 12955873,33 грн., з яких ПДВ - 2159312,21 грн., що підтверджується листами ТОВ "Праус" про доставку нафтопродуктів та знаходження їх на зберіганні у ПАТ "Дніпронафтопродукт" від 01.04.2014 р. №№ 402/02-П, 403/02-П, від 08.04.2014 р. № 404/02-П, від 14.04.2014 р. №№ 405/02-П, 406/02-П, від 22.04.2014 р. №№ 407/02-П, 408/02-П, актами приймання-передачі нафтопродуктів від 30.04.2014 р. №№ 0100, 00220, 0157, 0101, 00166, 00102, 00235, податковими накладними від 30.04.2014 р. №№ 99, 100, 101, 155, 164, 217, 232, карткою рахунку 631 за квітень 2014 року - грудень 2014 року, відомістю інвентаризації нафтопродуктів станом на 28.04.2014 р., оборотно-сальдовими відомостями по рахунках 2821, 702, 902 за квітень 2014 року.

Оплата здійснена у безготівковій формі згідно платіжних доручень від 19.06.2014 р. №№ 624, 625, 626, 627, 628, 629, 630.

Позивачем також надано договір зберігання від 01.06.2011 р. № 2443, відповідно до якого ПАТ "Дніпронафтопродукт" зобов'язується приймати на зберігати нафтопродукти та інші товарно-матеріальні цінності, які передаються ТОВ "Яр-3" і повернути їх за першою його вимогою. Надання ПАТ "Дніпронафтопродукт" позивачу послуг із зберігання нафтопродуктів підтверджено актом приймання-передачі наданих послуг від 30.04.2014 р. № 04246, протоколом узгодження ціни від 30.04.2014 р., податковою накладною від 30.04.2014 р. № 246, актами приймання-передачі нафтопродуктів на зберігання від 30.04.2014 р.

Перевезення отриманих від ТОВ "Праус" нафтопродуктів від місця їх зберігання на ПАТ "Дніпронафтопродукт" до АЗС, які орендуються ТОВ "Яр-3", здійснювалося ТОВ "Торговий дім "Кременчукнафтопродуктсервіс", ТОВ "Нерон-1" на підставі договорів на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 14.11.2013 р. № 182, від 13.11.2013 р. № 7, про що свідчать акт здачі-прийомки виконаних робіт від 30.04.2014 р. № АР-0000339, акт здачі-приймання виконаних послуг від 30.04.2014 р., податкові накладні від 28.04.2014 р. № 19, від 30.04.2014 р. №№ 23, 69, товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів (т.1 арк.176-250, т.2 арк.21).

У березні та квітні 2014 року між позивачем та ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" було укладено договори на поставку газу вуглеводного скрапленого від 27.03.2014 р. № 17/14-П, від 19.04.2014 р. № 96/14-П, від 24.04.2014 р. № 123/14-П, відповідно до яких постачальник зобов'язується передати (поставити) у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити газ вуглеводний скраплений марки СПБТ, умови поставки - склад покупця (АЗС).

На виконання умов цих договорів ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" у квітні 2014 року поставило позивачу газ вуглеводний скраплений на загальну суму 207141,32 грн., з яких ПДВ - 34523,56 грн., що підтверджується актами приймання-передачі від 30.04.2014 р. №№ 00088, 00091, 00095, податковими накладними від 30.04.2014 р. №№ 122, 126, 129, карткою рахунку 631 за квітень 2014 року - травень 2014 року, актами інвентаризації, звітами АЗС про надходження газу.

Оплата здійснена у безготівковій формі згідно платіжних доручень від 26.05.2014 р. №№ 507, 508.

Суд не бере до уваги твердження відповідача про відсутність поставок бензину та газу від ТОВ "Праус", ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" внаслідок дефектності або відсутності товарно-транспортних накладних, оскільки законодавець не ставить в залежність дефектність або відсутність транспортних документів на перевезення вантажу (товару) з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість. Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Таким чином, товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення.

Аналогічно й щодо сертифікатів якості на придбані нафтопродукти, які не є тими документами, які свідчать про реальність господарських операцій, та не мають впливу на формування податкових зобов'язань та їх відображення в обліку.

Доводи ДПІ у м.Херсоні щодо оформлення податкових накладних, виписаних ТОВ "Праус", ТОВ "Київ Ліквід Петролеум", з порушенням ст.201.1 ст.201 ПК України, у зв'язку з чим вони не мають юридичної сили, суд вважає безпідставними виходячи з наступного.

Порушення порядку оформлення податкових накладних відповідач пов'язує із зазначенням у них адрес ТОВ "Праус", ТОВ "Київ Ліквід Петролеум", за якими вони не знаходяться. Незнаходження підприємств за юридичними адресами встановлено актами ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська від 11.06.2014 р. № 627/223/37276126 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Праус" щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин, їх реальності та повноти відображення в обліку за квітень 2014 року", ДПІ у Печерському районі м.Києва від 10.06.2014 р. № 1609/26-55-22-08/38544588 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.04.2014 р. по 30.04.2014 р.".

Між тим, судовими рішеннями, які набрали законної сили, визнано протиправними дії контролюючих органів щодо проведення зустрічних звірок ТОВ "Праус", ТОВ "Київ Ліквід Петролеум", на підставі яких були складені акти від 11.06.2014 р. № 627/223/37276126 та від 10.06.2014 р. № 1609/26-55-22-08/38544588.

Зокрема, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2014 р., яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 р., визнано протиправними дії ДПІ щодо проведення зустрічної звірки ТОВ "Праус", за результатами якої складено акт від 11.06.2014 р. № 627/223/37276126; визнано протиправними дії ДПІ, які полягають у встановленні у акті від 11.06.2014 р. № 627/223/37276126 відсутності за юридичною адресою підприємства первинних та бухгалтерських документів: договорів, накладних, товарно-транспортних, податкових накладних, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних, банківських виписок та будь-яких інших бухгалтерських документів, регістрів бухгалтерського обліку, що засвідчують здійснення господарської діяльності; визнано протиправними дії ДПІ щодо не підтвердження ТОВ "Праус" за квітень 2014 року реальності здійснення господарських відносин із контрагентами, їх виду, обсягу, якості та розрахунків, а саме встановлення відсутності об'єктів оподаткування та неможливості реального здійснення платником податків операцій постачальників - ТОВ "Праус" - покупці за квітень 2014 року не мали місце та не могли мати ніякого юридичного змісту; визнано протиправними дії ДПІ щодо встановлення у акті від 11.06.2014 р. № 627/223/37276126 відсутності у ТОВ "Праус" операцій, що підпадають під визначення ст.185 ПК України за квітень 2014 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014 р. визнано протиправними дії ДПІ по проведенню зустрічної звірки ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" під час здійснення господарських відносин з контрагентами за квітень 2014 року, за результатами якої складено акт від 10.06.2014 р. № 1609/26-55-22-08/38544588.

Тобто, судовими рішеннями, які набрали законної сили, спростовано підстави, які покладено відповідачем в основу висновку про невідповідність податкових накладних вимогам п.201.1 ст.201 ПК України.

Що стосується відносин позивача з ТОВ "Пафіс", то відповідач вказує на неправомірне формування витрат та податкового кредиту внаслідок того, що податкові декларації з податку на додану вартість за грудень 2013 року та травень 2014 року не визнані податковою звітністю, у зв'язку з чим неможливо підтвердити факт надання послуг за грудень 2013 року та травень 2014 року та приналежність задекларованих витрат по наданню послуг до господарської діяльності підприємства.

Однак суд вважає такі доводи відповідача протиправними, оскільки норми податкового законодавства не ставлять в залежність право платника податків на формування витрат та податкового кредиту (за умови належного ним декларування та виконання податкових зобов'язань) від дій його контрагента, в тому числі у разі неподання цим контрагентом чи невизнання поданої ним податкової звітності.

Більш того, прийняття чи неприйняття контролюючим органом податкової декларації жодним чином не впливає на реальність господарських операцій.

Реальність надання ТОВ "Пафіс" в оренду позивачу АЗС у грудні 2013 року підтверджено договорами оренди АЗС від 31.10.2013 р. №№ 3/41, 10/48, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.12.2013 р. №№ ОУ-78, ОУ-84, податковими накладними від 31.12.2013 р. №№ 3112002, 3112005, картками рахунку № 631 за грудень 2013 року - травень 2014 року, долученими до справи платіжними дорученнями.

ДПІ у м.Херсоні не заперечує наявність цих документів і жодних зауважень до форми та змісту виписаних ТОВ "Пафіс" податкових накладних відповідач не має.

Крім того, суд зазначає, що взаємовідносини між ТОВ "Яр-3" та ТОВ "Пафіс" з оренди АЗС тривали з жовтня 2013 року по травень 2014 року, однак відповідач не ставить під сумнів реальність операцій з оренди АЗС у жовтні, листопаді 2013 року, січні, лютому, березні, квітні 2014 року, а лише вказує на їх нереальність у грудні 2013 року та травні 2014 року.

Аналіз наданих позивачем первинних та платіжних документів свідчить про дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та витрат по операціях з ТОВ "Пафіс", ТОВ "Праус", ТОВ "Київ Ліквід Петролеум", які були предметом перевірки.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пп.2.4 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до пп.2.15 та пп.2.16 п.2 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Із досліджених у судовому засіданні первинних документів, оформлених за результатами господарської діяльності позивача із ТОВ "Пафіс", ТОВ "Праус", ТОВ "Київ Ліквід Петролеум", вбачається, що зазначені первинні документи повністю відповідають ознакам первинних документів, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік, тобто, господарські та бухгалтерські документи, отримані позивачем від ТОВ "Пафіс", ТОВ "Праус", ТОВ "Київ Ліквід Петролеум", є дійсними.

Таким чином, господарські операції між ТОВ "Яр-3" та ТОВ "Пафіс", ТОВ "Праус", ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" з приводу поставок бензину та газу повністю підтверджені первинними бухгалтерськими документами.

Відповідно до положень ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

ДПІ у м.Херсоні не надала суду належних доказів того, що на момент проведення операцій з позивачем ТОВ "Пафіс", ТОВ "Праус", ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" вчиняли порушення в сфері оподаткування, документували безтоварні операції з метою формування фіктивного податкового кредиту для інших суб'єктів господарювання, та укладали нікчемні правочини, які завідомо порушують публічний порядок та суперечать інтересам держави і суспільства.

Надані суду докази не дають підстав для висновку, що вчинені позивачем господарські операції з ТОВ "Пафіс", ТОВ "Праус", ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" є сумнівними, не відповідають дійсному економічному змісту і вчинені з метою одержання доходу саме за рахунок податкової вигоди за відсутності наміру здійснювати реальну підприємницьку діяльність.

На думку суду, при здійсненні господарської операції з боку позивача обов'язковому контролю підлягають наявність у постачальника дозвільної документації на складання податкової накладної, відповідність реквізитів податкової накладної фактичним даним на момент вчинення правочину та фактична наявність товару, отримання (надання) якого документується сторонами господарської операції.

Суд зазначає, що на час здійснення господарських операцій з позивачем ТОВ "Пафіс", ТОВ "Праус", ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" мали свідоцтва платників ПДВ, що не заперечується відповідачем, а тому вони мали право виписувати податкові накладні.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України від 15.05.2003 р. № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідачем не надано до суду доказів про наявність на час здійснення господарських операцій з позивачем записів у ЄДРПОУ про скасування державної реєстрації ТОВ "Пафіс", ТОВ "Праус", ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" чи визнання їх установчих документів недійсними, визнання вказаних підприємств банкрутами чи припинення юридичних осіб.

Стосовно наведених в акті перевірки обставин діяльності ТОВ "Пафіс", ТОВ "Праус", ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" суд зазначає, що діюче податкове законодавство України не містить норм, які б ставили в залежність право платника податку на формування податкового кредиту та витрат від можливих порушень податкової дисципліни з боку його контрагентів, або зобов'язували б платників податків контролювати дотримання своїми контрагентами норм законодавства. Можливі порушення контрагентами платника податків податкової дисципліни, у тому числі не декларування своїх зобов'язань або не сплата податку до бюджету, ще не є достатньою підставою для позбавлення платника податків права на податковий кредит з ПДВ та формування витрат по операціях з такими контрагентами. Статтею 61 Конституції України передбачено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому ТОВ "Яр-3" не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства іншими особами по ланцюгу постачання. Податковий кодекс України встановлює вимоги лише щодо документального підтвердження задекларованих господарських операцій.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного суду України, яка викладена в постанові від 31.01.2011 р. по справі № 21-47а10, та з практикою Європейського суду з прав людини у справі "Булвес" АД проти Болгарії та Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії.

Окремо суд зазначає, що відповідачем взято до уваги інформацію, викладену в актах ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська від 11.06.2014 р. № 627/223/37276126 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Праус" щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин, їх реальності та повноти відображення в обліку за квітень 2014 року", ДПІ у Печерському районі м.Києва від 10.06.2014 р. № 1609/26-55-22-08/38544588 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.04.2014 р. по 30.04.2014 р.".

З аналізу положень п.73.5 ст.73 ПК України, Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2010 р. № 1232, слідує, що зустрічна звірка полягає у співставленні первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання (в даному випадку, позивача) з даними платника податків (відносно якого проводиться перевірка), з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій і розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Отже, зустрічна звірка суб`єкта господарювання може бути проведена податковим органом лише з питань взаємовідносин з певним платником податків (відносно якого проводиться основна перевірка, в ході якої і виникає необхідність ініціювання зустрічної звірки) та лише в разі наявності у розпорядженні податкового органу первинних документів або надання таких документів платником податків на обов'язковий письмовий запит податкового органу.

При цьому, діючим законодавством не передбачено відображення в акті про неможливість проведення зустрічної звірки суджень щодо відсутності об'єктів оподаткування, визнання нікчемними правочинів, так як у ньому мають зазначатись лише обставини, котрі спричинили неможливість проведення зустрічної звірки.

Таким чином, акт про неможливість проведення зустрічної звірки не може бути визнано належним та допустимим доказом вчинення платником податків порушення закону.

Крім того, як вже зазначалося, судовими рішеннями, які набрали законної сили, визнано протиправними дії ДПІ щодо проведення зустрічних звірок та висновків, викладених в актах від 11.06.2014 р. № 627/223/37276126 та від 10.06.2014 р. № 1609/26-55-22-08/38544588.

Також суд зазначає, що стаття 215 ЦК України розрізняє нікчемні та оспорювані правочини. Так, згідно цієї статті ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто, нікчемним визнається правочин, якщо його недійсність прямо встановлена законом.

Оскільки недійсність таких правочинів визначена безпосередньо у правовій нормі, то вони вважаються недійсними з моменту їхнього укладання, незалежно від пред'явлення позову та рішення суду. Тобто, в цьому випадку визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Іншим видом недійсних правочинів є оспорювані правочини, відмінність яких від нікчемних полягає в тому, що оспорювані правочини припускаються дійсними, проте їх дійсність може бути оспорена стороною правочину або іншою зацікавленою особою.

Відповідно до ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

З цією нормою ЦК України узгоджуються і положення ч.1 ст.207 ГК України, за якою господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Наведені норми Цивільного та Господарського кодексів України вказують на оспорюваність правочину, укладеного з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави.

Отже, викладені в акті перевірки висновки ДПІ у м.Херсоні про нікчемність вчинених позивачем правочинів є передчасними та безпідставними, оскільки відповідні судові рішення щодо цих правочинів відсутні.

Крім того слід зазначити, що умовою для визнання правочину таким, що суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб.

ДПІ у м.Херсоні не надала суду і не посилалася на наявність таких доказів, які б підтвердили наявність умислу посадових осіб позивача на укладення таких правочинів або притягнення посадових осіб ТОВ "Яр-3" до кримінальної відповідальності.

Також суд зазначає, що приймаючи до уваги мету, з якою відповідач здійснює свої контрольні повноваження, вбачається, що норми ст.203 та інших статей гл.16 ЦК України не відносяться ані до податкового, ані до валютного, ані до іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Вказані висновки підтверджуються і ст.20 ПК України, відповідно до якої контролюючому органу не надано повноважень щодо визнання тих чи інших угод (правочинів) недійсними та/або нікчемними.

Суд акцентує увагу на тому, що реальність здійснення господарських операцій у квітні 2014 року між позивачем та ТОВ "Праус", ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" перевірялася в рамках кримінального провадження за № 0000138. За результатами слідчої перевірки 28.11.2014 р. винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю складу злочину. При цьому у постанові зазначено, що в ході досудового розслідування не здобуто доказів, які б свідчили про нереальність здійснення господарських операцій ТОВ "Яр-3" з ТОВ "Праус", ТОВ "Київ Ліквід Петролеум", та зроблено висновок про документальне підтвердження операцій з поставки товарів, послуг та обґрунтованість формування ТОВ "Яр-3" податкового кредиту по операціях з постачання товарів, послуг від ТОВ "Праус", ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" за період 2014 року.

Підсумовуючи викладене, слід дійти висновку, що за відсутності доказів проведення позивачем фіктивних господарських операцій з ТОВ "Пафіс", ТОВ "Праус", ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" та при наявності належним чином оформлених первинних документів по операціях з придбання товарів у цих постачальників, висновок ДПІ у м.Херсоні про завищення позивачем податкового кредиту та витрат за такими операціями є протиправним, а тому податкові повідомлення-рішення від 09.09.2014 р. №№ , . підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст.8, 9, 12, 19, 71, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 09.09.2014 р. №№ , .

Стягнути з Державного бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Яр-3" () судовий збір у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 03 березня 2015 р.

Суддя Бездрабко О.І.

кат. 8.3.3