Справа № 821/155/15-а
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/155/15-а
16 год. 30 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кисильової О.Й.,

при секретарі: Вітічак О.Р.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Бейліна К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства у Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду із позовом до Головного управління Держземагенства у Херсонській області (далі відповідач, Управління), в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки площею 0,75 га на території Білозерської селищної ради Білозерського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства та зобов`язати відповідача надати такий дозвіл.

У судовому засіданні представник позивача, підтримавши позовні вимоги, пояснив, що з березня 2014 року позивач призваний до Збройних сил України. У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,4 га території Білозерської селищної ради для ведення особистого селянського господарства, отримавши від Управління такий дозвіл у серпні 2014 року. Проте, при проведенні Білозерською селищною радою вимірювально-геодезичних робіт було з`ясовано, що дана земельна ділянка має розміри близько 0,75 га та з метою раціонального використання земель селищною радою запропоновано позивачу розробити проект землеустрою на більшу площу, тобто не на 0,4 га, а на 0, 75 га. У зв`язку із наведеними обставинами позивач звернувся до відповідача із заявою про скасування наказу про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,4 га, посилаючись на помилково вказану площу земельної ділянки. 19.11.2014 року ОСОБА_1 повторно звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,75 га, отримавши відмову Управління у наданні такого дозволу, з посиланням на включення даної земельної ділянки до переліку земель державної і комунальної власності, права на які виставляються на земельні торги. Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні дозволу, оскільки вони вчинені Управлінням без законних на те підстав, тобто всупереч норм Конституції України та чинного земельного законодавства.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позову, зазначивши, що на виконання рішень колегії Держземагенства України від 14.10.2014 р., які введено в дію наказом Держземагенства України від 15.10.2014 р. № 328, територіальні органи Держземагенства зобов`язано сформувати та затвердити переліки земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на торги. Наказом Головного управління Держземагенства у Херсонській області від 23.10.2014р. затверджено Перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги. Наказом відповідача від 17.12.2014 р. внесено зміни до наказу від 23.10.2014 р., після чого до зазначеного Переліку включено також земельну ділянку, яку позивач має намір отримати у власність безоплатно, а відтак право на цю землю має набуватись тільки на конкурентних засадах. Вказані обставини слугували підставою для відмови у задоволенні заяви позивача, а тому, як вважає відповідач, у діях Управління відсутні ознаки протиправності.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини.

На виконання Указу Президента України від 17.03.2014 р. № 303 "Про часткову мобілізацію" наказом військового комісара Білозерського військового комісаріату від 19.03.2014 р. № 2 лейтенанта ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу вказаного комісаріату з 19 березня 2014 року.

24.07.2014 р. ОСОБА_1 звернувся до Управління із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,4 га території Білозерської селищної ради для ведення особистого селянського господарства.

05.08.2014 р. Головним управлінням Держземагенства у Херсонській області винесено наказ № 21-1071/18-14-СГ про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,4 га території Білозерської селищної ради для ведення особистого селянського господарства.

18.09.2014 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про скасування наказу № 21-1071/18-14-СГ у зв`язку із помилково вказаною площею земельної ділянки, задовольнивши яку Управлінням 24.10.2014 р. прийнято наказ № 21-1623/18-14-СГ про визнання таким, що втратив чинність наказу від 05.08.2014 р. № 21-1071/18-14-СГ.

19.11.2014 р. ОСОБА_1 повторно звернувся до Управління із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,75 га території Білозерської селищної ради для ведення особистого селянського господарства.

19.12.2014 р. Головне управління Держземагенства у Херсонській області, посилаючись на статті 134 та 136 Земельного кодексу України та на рішення колегії Держземагенства України, які введені в дію наказом Держземагенства від 15.10.2014 р. № 328 щодо виконання доручення Віце-прем`єр-міністра України від 08.10.2014 р. № 37732/0/1-14, відмовило ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та запропонувало прийняти участь у земельних торгах щодо продажу права оренди на земельну ділянку.

Тобто, вказаним листом відповідач повідомив позивача про наявність обставин, які перешкоджають позитивному вирішенню питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, а саме включення земельної ділянки до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги.

Надаючи оцінку обґрунтованості вимог позивача про протиправність дій щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Земельні відносини в Україні, відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Громадянам для ведення особистого селянського господарства передаються у власність та надаються у користування землі, віднесені до категорії земель сільськогосподарського призначення (п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗК України громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Статтею 116 ЗК України, зокрема частиною 1 передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів (ст. 121 ЗК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку ( ч. 7 ст. 118 ЗК України).

Із наведених вище норм ЗК України слідує, що підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 КАС України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок, зокрема, для ведення особистого селянського господарства (абз. 16 ч. 2 ст. 134 ЗК України).

Продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється виключно на земельних торгах, крім випадків, встановлених частинами другою і третьою статті 134 цього Кодексу ( ч. 2 ст. 135 ЗК України).

Таким чином, ЗК України встановлено винятки, коли продаж земельної ділянки може проводитися без проведення земельних торгів, зокрема, у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

Представник відповідача у судовому засіданні, посилаючись на ч. 3 ст. 136 ЗК України стверджував, що підставою для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 є те, що на виконання рішення колегії Держземагенства України від 14.10.2014 р. відповідачем у грудні 2014 року включено до Переліку несформованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги, земельну ділянку, намір безоплатно отримати у власність яку має позивач. Інших підстав для відмови відповідачем не наведено.

Відповідно до ч. 3 ст. 136 ЗК України земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

На виконання доручення Віце-прем`єр-міністра - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Гройсмана В. Б. від 08.10.2014 N 37732/0/1-14 та рішень колегії Держземагентства України від 14.10.2014 року, що введені в дію наказом Держземагенства України від 15.10.2014 р. № 328, Головним управлінням Держземагенства у Херсонській області 23.10.2014 р. прийнято наказ № 21-81/19-14, яким затверджено Перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги (далі Перелік).

Судом встановлено, що даний Перелік не містить інформації про включення до нього земельної ділянки площею 0,75 га, що розміщена на території Білозерської селищної ради.

Проте, 17.12.2014 р. відповідачем прийнято наказ № 21-151/19-14, яким внесено зміни до наказу від 23.10.2014 р. № 21-81/19-14 шляхом доповнення Переліку несформованими земельними ділянками, права на які виставляються на торги. До вказаного Переліку Управлінням внесено земельну ділянку на території Білозерської селищної ради у розмірі 0,75 га, тобто саме туділянку, заяву на відведення якої подано позивачем.

Суд вважає протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав внесення земельної ділянки до Переліку, зважаючи на наступне.

Наказом Держземагентства України № 328 від 15.10.2014 року "Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України" введені в дію рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 року (протокол засідання № 2): "Про обов`язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності" № 2/1 та "Про продаж прав на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на конкурентних засадах" № 2/2.

Відповідно до пункту 2 рішення колегії № 2/1 "Про обов`язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності" начальники головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15.10.2014 року, забезпечують обов`язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою.

Під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування.

Судом встановлено, що під час розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідач фактично не виконав вимог рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 р. № 2/1, оскільки не надсилав жодних запитів до Білозерської селищної ради стосовно висловлення позиції щодо можливості надання дозволу, а надаючи позивачу відмову, формально послався на цей акт.

Разом з тим судом встановлено, що питання про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки на території Білозерської селищної ради для ведення особистого селянського господарства було розглянуто Управлінням 05.08.2014 р., за результатами якого винесено наказ № 21-1071/18-14-СГ про надання даного дозволу. Проте, як було зазначено вище, у зв`язку із помилково вказаною площею земельної ділянки 0,4 га, позивач повторно звернувся до відповідача 19.11.2014 р. про надання дозволу на земельну ділянку площею 0,75 га. Факт подання позивачем заяви на отримання дозволу на одну і ту ж земельну ділянку, тільки у розмірі, більшому, ніж у попередньому клопотанні, підтверджується також Білозерською селищною радою у інформаційній довідці від 24.02.2015 р. № 02-25/217, що міститься в матеріалах справи.

Пунктом 2.2 рішення колегії № 2/2 "Про продаж прав на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на конкурентних засадах" передбачено, що за результатами аналізу матеріалів інвентаризації, іншої землевпорядної документації, звернень фізичних та юридичних осіб, зокрема щодо надання в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства та ведення особистого селянського господарства скласти, затвердити та оприлюднити на офіційному сайті Держземагентства України переліки земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги, включаючи несформовані земельні ділянки, що мають бути об`єктами землеустрою під час підготовки відповідних лотів до продажу (крім тих, на яких розташовано нерухоме майно, або тих, які на законних підставах знаходяться у користуванні заявників, або тих, щодо яких надано дозвіл на розроблення відповідної документації із землеустрою або станом на 15 жовтня 2014 року у відповідному головному управлінні вже зареєстровано клопотання про надання такого дозволу) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Отже, рішенням колегії Держземагентства України від 14.10.2014 р. № 2/2 передбачено, що у разі звернення особи із заявою про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою до 15 жовтня 2014 року, така заява повинна бути розглянута в порядку, передбаченому ЗК України.

У ході розгляду справи судом з`ясовано, що із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки площею на території Білозерської селищної ради ОСОБА_1 фактично звернувся до відповідача у липні 2014 року, отримавши від Управління вказаний дозвіл.

У судовому засіданні представником відповідача не заперечено того, що позивач у серпні 2014 року отримав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки на території Білозерської селищної ради і повторне звернення ОСОБА_1 із клопотанням 19.11.2014 р. обумовлене тільки збільшенням розміру тієї самої земельної ділянки, на яку вже було отримано дозвіл з 0,4 га на 0,75 га.

Таким чином, суд вважає, що клопотання про надання позивачу дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою станом на 15 жовтня 2014 року було на розгляді у відповідача, а тому підстав для включення вказаної земельної ділянки до Переліку в Управління не було.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, включення земельної ділянки щодо якої існує спір до Переліку, відбулося внаслідок подання позивачем заяви про її безоплатне відведення у власність для ведення особистого селянського господарства. Будь-яких інших підстав для прийняття рішень щодо продажу земельної ділянки чи прав на неї на земельних торгах, таких як: результати проведених маркетингових досліджень, аналіз інвестиційної привабливості, попиту на земельну ділянку, проектів землеустрою, у відповідача не було та ним не використано.

Конституцією України закріплено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); право власності на землю гарантується, воно набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (частина друга статті 14).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачений Конституцією та законами України.

Відмовляючи позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки у власність, відповідач, відповідно до пунктів 2-8 ч. 3 ст. 2 КАС України, повинен був діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно та розсудливо з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Отже, відмовляючи позивачу в наданні права на отримання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, відповідач перешкоджає позивачу у реалізації законодавчо наданого йому права, чим порушує принципи рівності перед законом та пропорційності, які визначені ст. 2 КАС України.

Таким чином, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки у власність площею 0,75 га для ведення особистого селянського господарства.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Управління видати позивачу дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки у власність, слід зазначити наступне.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб ( ч. 4 ст. 122 КЗК України).

Таким чином, у даному випадку, повноваження щодо розпорядження землями належить виключно відповідачу, для реалізації яких йому надано право діяти в установлений законодавством спосіб, не виходячи за межі компетенції, дотримуючись норм земельного законодавства.

У свою чергу, суб`єкт владних повноважень, здійснюючи надані йому повноваження, не вправі відмовляти у наданні дозволу на виготовлення проекту відведення з тих самих підстав, які визнані судом протиправними.

Отже, питання щодо надання дозволу належить до компетенції відповідача за умови дотримання позивачем вимог земельного законодавства щодо отримання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

За вказаних обставин у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Управління видати позивачу дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки у власність слід відмовити.

В абзаці 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 р. № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини 2 статті 11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Отже, з метою захисту прав та інтересів позивача, суд, враховуючи вимоги ст. ст. 11, 162 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та захистити права позивача шляхом зобов`язання Головного управління Держземагенства у Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.11.2014 р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,75 га для ведення особистого селянського господарства на території Білозерської селищної ради Білозерського району.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства у Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Держземагенства у Херсонській області щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки площею 0,75 га на території Білозерської селищної ради Білозерського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язати Головне управління Держземагенства у Херсонській повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.11.2014 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки площею 0,75 га на території Білозерської селищної ради Білозерського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 03 березня 2015 р.

Суддя Кисильова О.Й.

кат. 6.3