Справа № 804/9650/14
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2015 рокусправа № 804/9650/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Кругового О.О. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РИФ" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РИФ" до Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

09 липня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "РИФ" звернулось до суду з адміністративним позовом до Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08 липня 2014 року №.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем при складанні акту перевірки використовувався акт перевірки про неможливість проведення зустрічної звірки з ТОВ "Крістенс". До перевірки позивачем були надані всі необхідні документи. Право на податковий кредит одного платника податків не ставиться у залежність від виконання податкового обов'язку іншим платником податку, відповідно платник ПДВ не може бути позбавлений права на податковий кредит на підставі того, що збоку іншого платника податку були вчинені будь-які порушення податкового законодавства. В акті перевірки не наведено жодних документальних доказів про неможливість здійснення господарської діяльності контрагента позивача. Контрагент позивача під час здійснення господарських операцій мав відповідну як цивільну так і податкову правосуб'єктність: мав право бути повноцінним учасником господарських відносин та виписувати податкові накладні.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2014 року у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "РИФ" до Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовлено.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "РИФ", не погодившись з постановою суду, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах оскарження та доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі повідомлення від 18 червня 2014 року №269 та Наказу Криворізької центральної ОДПІ від 18 червня 2014 року №430, згідно пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) Єфановою А.В. - головним державним ревізором-інспектором відділу організації та супроводження перевірок платників податків, управління податкового аудиту проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "РИФ" з питань дотримання вимог податкового законодавства України під час здійснення взаємовідносин з ТОВ "Крістенс" () за період з 01 січня 2014 року по 31 січня 2014 року, за результатами якої складено акт №815/04-81-22-01/20207364 від 27 червня 2014 року.

В акті перевірки податковим органом зафіксовано допущене позивачем порушення: ст. 44.1 ст. 44, ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.4, ст. 198 Податкового кодексу України, ст. 1, п. 2 ст. 3, ст. 4, п. 6 ст. 8, п. 1, п. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункту 2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, ст. 55-1 Господарського кодексу України, не підтверджено реальність здійснення господарських відносин між ТОВ "Крістенс" - ТОВ "РИФ" за січень 2014 року, за наслідками чого ТОВ "РИФ" завищено податковий кредит по взаємовідносинам з ТОВ "Крістенс" на суму 18267,28 грн. за січень 2014 року.

На підставі вказаного акту перевірки, 08 липня 2014 року відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми "Р" №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 22709,10 грн. (основний платіж - 18167,28 грн., штрафні санкції - 4541,82 грн.).

Правомірність та обґрунтованість податкового повідомлення-рішення, прийнятого на підставі акту перевірки, є предметом спору, переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що на момент проведення податковим органом перевірки ТОВ "РИФ" з наданих позивачем документів не вбачалось фактів здійснення господарських операцій та реальності вчинення правочинів між позивачем та ТОВ "Крістенс".

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 р. №996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон України №996-XIV) передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи викладене, для підтвердження даних податкового обліку необхідно брати до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України №996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

У відповідності до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно до п.п. 198.1, 198.2 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.п. 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права передбачається, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належними первинними документами, складеними у відповідності до закону, що в свою чергу відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач у перевіряємому періоді мав взаємовідносини з ТОВ "Крістенс".

Так, на підтвердження реального здійснення ТОВ «РИФ» у січні 2014 року господарських операцій з ТОВ "Крістенс" по придбанню у останнього продукції на загальну суму 109003,68 грн., позивачем надано до суду: договір поставки №112 від 01 листопада 2013 року з додатковою угодою від 15 січня 2014 року до договору; рахунок від 10 січня 2014 року №1001, податкову накладну від 10 січня 2014 року №317, видаткову накладну від 10 січня 2014 року №1001-01 про постачання альфакон ремонт (14,4 кг) у кількості 1497,6 кг на загальну суму 41513,47 грн., в тому числі 6918,91 грн. ПДВ; рахунок від 14 січня 2014 року №1401, податкову накладну від 14 січня 2014 року №318, видаткову накладну від 14 січня 2014 року №1401-01 про постачання: альфакон ремонт (14,4 кг) у кількості 1497,6 кг вартістю 34594,56 грн., диску алмазного ф.400 у кількості 2 штуки, вартістю 2400,00 грн., щебеню із природного каменю у кількості 6,5 м. куб. вартістю 1950,00 грн. (разом вартість 38944,56 грн.) та ПДВ у сумі 7788,91 грн.; рахунок від 24 січня 2014 року №2401, податкову накладну від 24 січня 2014 року №319, видаткову накладну від 24 січня 2014 року №2401-01 про постачання альфакон ремонт (14,4 кг) у кількості 748,8 кг на загальну суму 20756,76 грн., у тому числі ПДВ - 3459,46 грн..

Як свідчать матеріали справи, ТОВ «РИФ» повністю сплатило ТОВ «Крістенс» грошові кошти у сумі 109003,68 грн., у тому числі оплатило ПДВ у розмірі 18167,28 грн. нарахованого постачальником на вартість товару, що підтверджується банківськими виписками від 10 лютого 2014 року, 25 березня 2014 року, 07 квітня 2014 року.

Дослідивши надані позивачем до суду первинні документи, колегія суддів приходить до висновку, що дані первинні документи відповідають вимогам встановленим Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", містять всі необхідні реквізити (печатки підприємств, підписи уповноважених осіб тощо) як наслідок - вони є такими, які підлягають обов'язковому врахуванню як в бухгалтерському, так і в податковому обліку.

Також, судом встановлено, що отримані матеріальні цінності оприбутковані в бухгалтерському обліку ТОВ «РИФ» та використані позивачем в своїй господарській діяльності при виконанні ремонтно-будівельних робіт на об'єктах ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», що підтверджується наявними в матеріалах справи: відповідними зведеними даними аналітичного бухгалтерського обліку на балансових рахунках: 201, 231, 361, 631; договором субпідряду від 24 січня 2014 року №265-02/01/14, актом №СП-02-01 за січень 2014 року; договором підряду від 20 лютого 2014 року №285, актом №194-06-03 за березень 2014 року, актом №194-12-04 за квітень 2014 року.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції були досліджені надані позивачем до суду товарно-транспортні накладні, зі змісту яких вбачається, що ТОВ «Крістенс» 10 січня 2014 року, 14 січня 2014 року, 24 січня 2014 року автомобілем НОМЕР_1 (водій ОСОБА_2.) було здійснено перевезення товару за накладними №1001-01 від 10 січня 2014 року, №1401-01 від 14 січня 2014 року, №2401-01 від 24 січня 2014 року.

Приймаючи рішення по справі, судом першої інстанції було зауважено на тому, що зміст товарно-транспортних накладних не відповідає Правилам перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року №128/2568 (не зазначено час прибуття (вибуття) автомобіля для завантаження і розвантаження, не надані дорожні листи, не зазначено прізвищ посадових осіб замовника, вантажовідправника та вантажоодержувача, немає печаток автопідприємства). З огляду на це, суд першої інстанції дійшов висновку про непідтвердженність реального здійснення господарських операцій ТОВ «РИФ» з ТОВ «Крістенс» в січні 2014 року.

Однак, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується та вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14 жовтня 1997 року, товаротранспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюється облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, товарно-транспортна накладна (далі - ТТН) - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно до п.п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних Правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

З огляду на викладене, можна зробити висновок, що товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів зазначає, що ТТН не є підставою для нарахування податків та застосування фінансових санкцій. Відповідальність за заповнення ТТН має нести перевізник товару (в даному випадку - ТОВ "Крістенс"), оскільки він її заповнює. При цьому, ТТН не є первинним документом, на підставі якого відображаються господарські операції, тому не є обов'язковим документом для підтвердження факту придбання товару, а є необхідним документом лише на стадії здійснення перевезення вантажу. Отже, враховуючи належне оприбуткування та підтверджене використання позивачем у своїй діяльності придбаного у контрагента товару, факт відсутності на товарно-транспортних накладних деяких реквізитів не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, дослідивши вищевикладені обставини справи, колегія суддів вважає, що у діях платника податків (позивача) немає порушень тих норм законів, на які посилається відповідач і приходить до висновку, що твердження податкового органу про наявність таких порушень ґрунтуються на припущеннях та належним чином не доведені, доводи відповідача не ґрунтуються на законі та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Згідно до п.п. 1,3 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, проаналізувавши вищевикладені обставини справи та правовідносини, що їм відповідають та оцінивши докази надані сторонами по справі у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 08 липня 2014 року прийняте Криворізькою центральною ОДПІ, не відповідає п.п. 1,3 ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки винесене відповідачем на підставі, у межах повноважень, але не у спосіб, передбачений законодавством та без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, отже є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги позивача є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів робить висновок про те, що рішення суду першої інстанції викладене з порушенням норм матеріального права, отже тому підлягає скасуванню.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ст. 205, ст. 207, ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РИФ" - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2014 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "РИФ" - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 08 липня 2014 року прийняте Криворізькою центральною об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: С.А. Уханенко