Справа № 806/4847/14
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року Житомир справа № 806/4847/14

категорія 10.4.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

за участю секретаря Барібан А.І., Степанова П.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів Чернюк А.В., Романова О.А., Вальчук Т.М.,

представника третьої особи Тягунової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_6 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, Житомирської обласної державної адміністрації, третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії.,

встановив:

ОСОБА_6 звернулась з позовом до Виконавчого комітету Житомирської міської ради та Житомирської обласної державної адміністрації про зобов'язання забезпечити житловою площею відповідно до вимог ст.20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 17.09.2012 року, залишеною в силі ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2013 року, в задоволенні позову було відмовлено. Вказані судові рішення скасовані ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.09.2014 року і справу було направлено на новий судовий розгляд.

Заявою від 19.01.2015 року позивач уточнила свої позовні вимоги щодо:

- визнання протиправними дій Житомирської обласної державної адміністрації по ухиленню від зобов'язань по фінансуванню будівництва та закупівлі житла за рахунок коштів, спрямованих для забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- визнання протиправними дій Виконавчого комітету Житомирської міської ради по ухиленню від виконання зобов'язань по забезпеченню ОСОБА_6 житловою площею як громадянки, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- зобов'язання Виконавчого комітету Житомирської міської ради забезпечити ОСОБА_6 житлом як громадянку, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесену до 1-ї категорії в порядку п.10 ст.20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі і пояснив, що ОСОБА_6 з 10.06.1997 року перебуває на обліку у списку Виконавчого комітету Житомирської міської ради на позачергове отримання житла. Відповідно до пункту 10 статті 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивач має право на забезпечення жилою площею протягом одного року з дня подання заяви. Однак, з часу постановлення на квартирний облік, вона квартирою не забезпечена.

На думку представника позивача, незабезпечення жилою площею у встановлені строки є наслідком протиправних дій Виконавчого комітету Житомирської міської ради та Житомирської обласної державної адміністрації по ухиленню від зобов'язань по фінансуванню будівництва та закупівлі житла за рахунок коштів, спрямованих для забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до норм діючого законодавства. Представник позивача зазначив, що в місті Житомирі вводилося в експлуатацію відповідне житло, але відповідачем 15% від нього не передавалося для забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Представник Виконавчого комітету Житомирської міської ради, відповідача-1, в судовому засіданні проти позову заперечила і пояснила, що дійсно сім'я позивача з 10.07.1997 року перебуває на обліку у списку Виконавчого комітету Житомирської міської ради на позачергове отримання житла. Станом на 01.04.2012 року ОСОБА_6 перебуває в черзі під номером 602-й. За вказаний період Житомирська міська рада не отримувала коштів із державного бюджету, достатніх для забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та перебувають у відповідній черзі. Відповідно до пункту 38 Правил, громадянам, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються в порядку черговості. На думку представника відповідача-1, у позивача відсутні жодні правові підстави для отримання житла з осіб, які перебувають в зазначеній черзі раніше.

Представники Житомирської обласної державної адміністрації, відповідача-2, в судовому засіданні проти позову заперечили і зазначили, що Житомирська обласна державна адміністрація в зазначений період відповідно до чинного законодавства не наділялась повноваженнями головного розпорядника коштів щодо забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Більш того, на зазначені цілі, як пояснили представники відповідача-2, кошти виділялися лише у 2011році в сумі 9 млн. гривень, яких недостатньо для забезпечення житлом 4080 сімей, що перебувають на відповідній черзі (станом на 01.04.2012року у позивача 602-й номер в черзі).

Як пояснили представники відповідача-2, з 2013року функції з виконання державної бюджетної програми по забезпеченню житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, взагалі передані до повноважень Департаменту праці та соціального захисту населення облдержадміністрацій.

Представник Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської ОДА, третьої особи по справі, проти позову заперечила та підтримала доводи представників відповідачів.

Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів та третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, щодо забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та порядку їх надання регулюються правовими нормами Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі- Закон).

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що позивач з 10.07.1997 року перебуває на обліку у списку Виконавчого комітету Житомирської міської ради на позачергове отримання житла як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи і відноситься до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. За повідомленням Виконавчого комітету Житомирської міської ради, раніше позивача було взято на квартоблік 1323 сім'ї (а.с.7). На день звернення позивача із зазначеним позовом така черга значно зменшилася і сім'я ОСОБА_6 в складі чотирьох осіб значилася на квартирному обліку для позачергового одержання житла за № 606 (а.с.8).

Статтею 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 1. Зокрема, пунктом 10 статті 20 цього Закону передбачено, що держава гарантує позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

У зв"язку зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16.10.2012 р. N 5459-VI, такі особи забезпечуються жилою площею протягом року з дня подання заяви, для чого місцеві ради щорічно виділяють 15 відсотків усього збудованого житла (в тому числі підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності).

Разом з тим, позивач та його представник в суді не враховували, що вказана правова норма визначає механізм її реалізації, а саме, що Кабінет Міністрів України для цього щорічно виділяє обласним державним адміністраціям цільовим призначенням капітальні вкладення відповідно до кількості сімей, що потребують поліпшення житлових умов. Фінансування будівництва здійснюється з Державного бюджету України.

Статтею 63 цього ж Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" прямо передбачено, що забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, здійснюється за рахунок бюджетних коштів. Порядок використання цих коштів на кожний рік визначається Кабінетом Міністрів України.

Розподіл бюджетних коштів здійснюється з урахуванням кількості громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і перебувають на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов (квартирному обліку), згідно з поданими Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями даними.

Зазначені правові норми узгоджуються із положеннями Закону України "Про формування Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення" (20 червня 1997 року N 386/97-ВР) і в подальшому Закону України "Про формування, порядок надходження і використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення" (10 лютого 2000 року N 1445-III ).

Правовими нормами вказаних Законів прямо зазначено, що фінансування заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення, що передбачені законами України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і провадиться за рахунок коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення, який утворюється у складі Державного бюджету України.

Перелік видатків на здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення, що фінансуються з Фонду у відповідному році, затверджується Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік. Кошти Фонду витрачаються у порядку, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що доводи позивача та його представника в суді щодо автоматичного виділення місцевими радами щорічно 15 відсотків усього збудованого житла (в тому числі підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності) для забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Таке виділення житла не може призводити до порушення майнових прав власників збудованого житла, та знаходиться у прямій залежності від коштів Державного бюджету України на відповідний рік, виділених на ці цілі.

Безпідставними є також доводи позивача та його представника щодо протиправності дій Житомирської обласної державної адміністрації по ухиленню від зобов'язань по фінансуванню будівництва та закупівлі житла за рахунок коштів, спрямованих для забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За приписами ст.22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. Головні розпорядники коштів Державного бюджету України визначаються відповідно до пункту 1 частини другої цієї статті та затверджуються законом про Державний бюджет України шляхом встановлення їм бюджетних призначень.

Згідно частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Правовими нормами Законів України "Про Державний бюджет України на відповідний рік" (з 1997 по 2014роки) та додатків до них чітко зазначалося, що фінансування заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи за бюджетною програмою "забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" здійснюється за рахунок і в межах надходжень до Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення, а головним розпорядником таких бюджетних коштів зазначалося Міністерство України з питань надзвичайних ситуацій (в 2004 році- Міністерство праці та соціальної політики України).

Таке правове регулювання використання бюджетних коштів для цієї цілі закріплено в правових нормах Порядку зарахування збору до Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення і використання його коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1998 р. N 396, в подальшому в Порядку використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2000 р. N 987, а в подальшому Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2005 р. N 931.

За інформацією Житомирської ОДА, дослідженою в судовому засіданні, згідно із затвердженим МНС України розподілом коштів між розпорядниками нижчого рівня, в 2011році виділялися певні кошти для зазначених цілей, але не були оплачені ГУ ДКСУ в Житомирській області. В 2012 році було виділено та проведено як видатки на ці цілі для Управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту від наслідків Чорнобильсокої катастрофи ОДА всього 1073678,00грн., а Управлінню капітального будівництва Житомирської міської ради -3045377,96грн. В 2013 році на вказані цілі також виділялися певні кошти, але вони не були підтверджені як видатки ГУ ДКСУ в Житомирській області. В 2014 та на 2015 роки кошти для забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідача із державних бюджетів взагалі не виділялися.

Суд вважає за необхідне зазначити, що використані відповідачами в 2012 році кошти є недостатніми для забезпечення 606 сімей, які перебувають на обліку у списку Виконавчого комітету Житомирської міської ради на позачергове отримання житла як особи, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Судом вважаються безпідставними також обґрунтування позивачем своїх позовних вимог позицією Європейського суду з прав людини у справі "Комнацький проти України" та у справі "Кечко проти України".

По-перше, вказані судові рішення регулювали лише спірні відносини щодо права на звернення до суду та права на виконання судових рішень.

По-друге, дійсно державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину не виконання своїх зобов'язань.

Разом з тим, слід врахувати, що частиною другою статті 46 Конституції України передбачено, що право на соціальний захист гарантується, у тому числі, загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

За рахунок бюджетних джерел забезпечується соціальний захист широких верств населення країни, серед яких особи, що отримують пенсії та інші види соціальних виплат та допомоги. Це зобов'язує державу дотримуватися частин першої, третьої статті 95 Основного Закону України, згідно з якими бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами; держава прагне до збалансованості бюджету України.

У Рішенні від 27 листопада 2008 року N 26-рп/2008 у справі про збалансованість бюджету Конституційний Суд України зазначив, що положення частини третьої статті 95 Конституції України стосовно прагнення держави до збалансованості бюджету України у системному зв'язку з положеннями частини другої цієї статті, статті 46 Конституції України треба розуміти як намагання держави при визначенні законом про Державний бюджет України доходів і видатків та прийнятті законів, інших нормативно-правових актів, які можуть вплинути на доходну і видаткову частини бюджету, дотримуватися рівномірного співвідношення між ними та її обов'язок на засадах справедливого, неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами враховувати загальносуспільні потреби, необхідність забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року N 20-рп/2011 передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Отже, визначення можливості фінансового забезпечення соціального захисту громадян, в тому числі права позивача на житло, обумовлюється не лише самим фінансовим станом держави, але і необхідністю збереження балансу інтересів усього суспільства і повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Питання обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання врегульовані правовими нормами Житлового кодексу України та Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року N 470 (далі - Правила).

Відповідно до до ст. 43 Житлового кодексу України та пункту 38 Правил, громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Як встановлено судом, на день звернення ОСОБА_6 в складі чотирьох осіб значилася на квартирному обліку для позачергового одержання житла за № 606 (а.с.8). Ні в позові, ні в поясненнях представника позивача, наданих в судовому засіданні, не наведено жодних обґрунтувань наявності у позивача переважного права на отримання відповідного житла, відмінного від інших осіб, які за часом взяття на облік в цьому ж списку передують позивачу.

На думку суду, така можливість забезпечення позивача житлом беззаперечно призведе до порушення черговості надання жилих приміщень, а також до порушення прав осіб, які постановлені на квартирний облік раніше за неї.

Враховуючи те, що чинним законодавством не встановлено переважне право на одержання жилих приміщень перед всіма іншими позачерговиками, ОСОБА_6 може бути забезпечена житлом у порядку черги після того, як будуть забезпечені житлом особи, які перебувають у списку осіб, що мають право на позачергове одержання житла раніше неї, що відповідало б положенням статті 43 ЖК України.

Крім цього, суд зазначає, що за приписами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У контексті з положеннями ч. 1 ст. 6 КАС України, яка передбачає право на судовий захист, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Іншими словами, звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги та особи, чиї права не порушені, є підставою для відмови у задоволенні такого позову, оскільки права, свободи чи інтереси цієї особи у сфері публічно-правових відносин не порушено.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що доводи позивача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не відповідають обставинам, встановлених в судовому засіданні, а тому є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 86,94,158-162,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

В позові ОСОБА_6 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, Житомирської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання забезпечити житлом відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос

Повний текст постанови виготовлено: 24 лютого 2015 р.