Справа № 826/19507/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 лютого 2015 року № 826/19507/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І. , суддів Данилишин В. М. та Качур І. А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державної архітектурно-будівельної інспекції України третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2

провизнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

Обставини справи:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з вимогами про скасування реєстрації Декларації про початок виконання будівельних робіт замовником будівництва ОСОБА_2 за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1.

Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує на протиправність оскаржуваної реєстрації, посилаючись на Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.10.2014 року, якою частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову та заборонено ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проводити будівельні роботи на земельних ділянках, що знаходяться в АДРЕСА_1. Враховуючи, що судовим рішенням заборонено проводити будівельні роботи на вказаній ділянці ОСОБА_1 вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та незаконно зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт.

Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області (далі - відповідач) проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи. В якості безпідставності позову відповідач зазначає, що Києво-Святошинським районним судом не встановлено заборони щодо реєстрації Департаментом будь-яких документів декларативного характеру. Крім того, вчиняючи дії щодо реєстрації декларації вказана Ухвала не була отримана відповідачем. А тому, відповідач вважає, що діяв межах наданих йому діючим законодавством повноважень.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час судового розгляду справи, направивши 14.02.2015 копію Містобудівних умов та обмежень № 213/2014 від 03.10.2014.

В судовому засіданні відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України судом ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/8269/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа Інспекція ДАБК у Київській області про визнання будівництва самочинним та зобов'язання вчинити дії частково задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та заборонено відповідачам проводити будівельні роботи на земельних ділянках, що знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1.

21.10.2014 від замовника ОСОБА_2 до відповідача надійшло два примірники заповненої декларації про початок виконання будівельних робіт «Багатоквартирний житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями з окремими входами по АДРЕСА_1 Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області».

22.10.2014 вказана декларація була зареєстрована відповідачем.

Позивач неодноразово звертався з заявами та скаргами до відповідача стосовно будівництва багатоповерхового будинку за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1.У відповідь на які відповідач повідомляв про відсутність підстав для призупинення або скасування Декларації про початок виконання будівельних робіт замовником будівництва за вказаною адресою.

Таким чином, в межах спірних правовідносин суду належить встановити законність реєстрації поданої замовником ОСОБА_2 декларації про початок виконання будівельних робіт.

Правовідносини, що є предметом даного спору регулюються Законом України "Про основи містобудування" від 16.11.1992 року №2780-ХП, Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 року №3038-VI, Порядком виконання будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466, та іншими нормативними актами.

Зокрема, у вступній частині Закону України "Про основи містобудування" вказується, що цей Закон визначає правові, економічні, соціальні та організаційні засади містобудівної діяльності в Україні і спрямований на формування повноцінного життєвого середовища, забезпечення при цьому охорони навколишнього природного оточення, раціонального природокористування та збереження культурної спадщини.

У розділі 1 "Загальні положення" ст. 1 "Містобудування" визначено: "Містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об'єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об'єктів містобудування, спорудження інших об'єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збережені традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітації об'єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.

Стаття 2 цього розділу визначає головні напрямки містобудівної діяльності, якими є планування, забудова та інше використання територій, розробка і реалізація містобудівної документації та інвестиційних програм розвитку населених пунктів і територій, визначення територій, вибір, вилучення (викуп) і надання земель для містобудівних потреб, здійснення архітектурної діяльності, розміщення будівництва житлово-цивільних, виробничих та інших об'єктів, формування містобудівних ансамблів і ландшафтних комплексів, зон відпочинку та оздоровлення населення, створення соціальної, інженерної і транспортної інфраструктур територій та населених пунктів, створення та ведення містобудівних кадастрів населених пунктів, захист життєвого та природного середовища від шкідливого впливу техногенних і соціально-побутових факторів, небезпечних природних явищ, збереження пам'яток культурної спадщини, розвиток національних і культурних традицій в архітектурі і містобудуванні, забезпечення архітектурно-планувальих, функціональних і конструктивних якостей об'єктів містобудування, формування і реконструкція містобудівних ансамблів, кварталів, районів і ландшафтних комплексів, зон відпочинку та природних лікувальних ресурсів, розробка правових актів, державних стандартів, норм і правил, пов'язаних з містобудуванням, контроль за дотриманням містобудівного законодавства, підготовка кадрів для містобудування, підвищення їх кваліфікації, ліцензування певних видів господарської діяльності у будівництві в порядку, встановленому законодавством .

Згідно статті 3 цього розділу Закону об'єктами містобудування є територія України та території її адміністративно-територіальних одиниць, їх частини та окремі земельні ділянки, функціональні території (зони) адміністративно-територіальних одиниць (житлової і громадської забудови, виробничі, рекреаційні, комунальні, охорони нерухомої культурної та природної спадщини та інші), будинки і споруди, їх комплекси, комунікаційні та споруди інженерної і транспортної інфраструктури, об'єкти архітектурної діяльності.

У статті 5 цього розділу Закону викладені основні вимоги до містобудівної діяльності.

Розділом 2 цього ж Закону визначено державне регулювання у сфері містобудування.

Як вбачається із змісту вищенаведених Законів та Положення, всі вони приведені у відповідність з даним Законом України "Про основи містобудування".

Згідно ст.10 Закону України "Про архітектурну діяльність", для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі - орган державного архітектурно-будівельного контролю).

Відповідно до п. 6 ч.1 ст.7 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється шляхом контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування (далі - вихідні дані), проектної документації.

Згідно ч.1, 2 ст.41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 9 липня 2014 р. N 294 (далі -Положення № 294) Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Згідно п. 3 Положення № 294 основними завданнями Держархбудінспекції є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а саме, крім іншого здійснення державного контролю та нагляду за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві, ліцензування у визначених законодавством випадках.

Згідно ч. 2 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт проводить орган державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом п'яти робочих днів з дня надходження декларації. Виконувати будівельні роботи, підключати об'єкт будівництва до інженерних мереж та споруд без реєстрації зазначеної декларації забороняється.

Відповідно до п. 8 Порядку № 466 реєстрації декларації здійснюється з дотриманням вимог Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності". Декларація приймається у дозвільному центрі за місцезнаходженням об'єкта.

Замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних процедур у будівництві до Інспекції два примірники декларації (п. 9 Порядку № 466).

Згідно п. 10.11 Порядку № 466 Інспекція протягом п'яти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та вносить їх до єдиного реєстру. У разі коли декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, Інспекція повертає її замовнику з обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації.

Згідно з ч. 2 ст. 391 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування повідомлення або декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня скасування.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.10.2014 від ОСОБА_2 до відповідача надійшло два примірника декларації про початок виконання будівельних робіт «Багатоквартирний житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями з окремими входами по АДРЕСА_1 Київської області».

Перевіривши повноту даних, які були зазначені в поданій декларації відповідач здійснив дії щодо її реєстрації.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що станом на день звернення заявника ОСОБА_2 до відповідача із декларацією про початок виконання будівельних робіт відповідачем встановлена відсутність підстав для повернення її замовнику, суд приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог.

Стосовно посилань позивача щодо незаконності оскаржуваної реєстрації Декларації у зв'язку з наявністю Ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.10.2014 якою заборонено ОСОБА_2проводити будівельні роботи на земельних ділянках, що знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1 суд вказує про наступне.

Згідно листа Києво-Святошинського районного суду Київської області № 3269/8269/14-ц копія вказаної Ухвали була направлена на адресу Інспекції ДАБК у Київській області простою кореспонденцією 07.10.2014, тобто без поштового повідомлення про вручення. Докази вручення чи надходження вказаної Ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області адресу Інспекції ДАБК у Київській області в матеріалах даної справи відсутні. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача зазначав про незабезпечення явки уповноважених представників під час розгляду справи № 3269/8269/14-ц, а тому з вказаною інформацією відповідач не був ознайомлений.

Натомість відповідач зазначав, що вказана Ухвала надійшла на адресу Інспекції 23.10.2014 разом зі скаргою позивача за вхідним номером № 7/10-I-2310/6 як додаток, копія якої наявна в матеріалах справи, а реєстрація Декларації про початок виконання будівельних робіт замовником будівництва ОСОБА_2 за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1 здійснена 22.10.2014.

Доказів у спростування отримання відповідачем Ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.10.2014 до дня здійснення реєстрації вказаної Декларації позивачем надано не було, а тому суд приходить до висновку, що станом на момент реєстрації Декларації про початок виконання будівельних робіт замовником будівництва ОСОБА_2 за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1 відповідачем вчинено дії з урахуванням вимог чинного законодавства, а саме Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядком виконання будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466.

Також суд вважає за необхідне вказати про наступне.

Статтею 11 Кодексу передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Приписами ч. 1 ст. 6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтерес.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд наголошує, що захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Об'єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Для розкриття цих категорій необхідно звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (справа N 1-10/2004). Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

З урахуванням наведених вище міркувань Конституційний Суд України вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне наголосити, що належним способом захисту прав позивача є звернення до суду з вимогами про визнання будівництва самочинни із застосуванням відповідних правових наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зважаючи на вищенаведене, виходячи з наявних матеріалів справи, суд приходить до висновку, що відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.69, 70, 71, 158-163,167 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Головуючий суддя В. І. Келеберда

Судді І. А. Качур

В. М. Данилишин