Справа № 810/6366/14
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/6366/14 Головуючий у 1-й інстанції: Волков А.С. Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Літвіної Н.М.

Суддів Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного підприємства «ВіВ» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «ВіВ» до Тетіївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Тетіївської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - ПП «ВіВ», звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, у жовтні 2014 року посадовими особами Тетіївської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Київській області проведено позапланову невиїзну документальну перевірку позивача з питань правильності та правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість під час здійснення фінансово-господарських операцій з ТОВ «Різор Мастер» за період червень - липень 2014 року, за результатами якої складено акт перевірки № 374/220/31542453 від 16 жовтня 2014 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1, 201.6 ст. 201 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість за липень 2014 року на загальну суму 20 010, 00 грн.

Висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що угода з ТОВ «Різор Мастер» не мала реального характеру (товари не поставлялись), оскільки товариство не має для цього адміністративно-господарських можливостей: відсутні офісні, виробничі та/або складські приміщення, відсутні основні засоби тощо.

Крім того, в результаті розслідування кримінальної справи № 0000324, порушеної 05 червня 2013 року СУ ФР Головного управління Міндоходів в Одеській області на підставі свідчень свідка, встановлено, що група осіб, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, під керівництвом ОСОБА_6, організували діяльність «конвертаційного центру». Вказані особи, використовуючи підприємства з ознаками фіктивності, у тому числі ТОВ «Різор Мастер», документально оформляли неіснуючі фінансово-господарські операції з продажу товарів (робіт, послуг), після чого передавали вказані документи замовникам послуг - суб'єктам господарської діяльності для їхнього відображення в бухгалтерському і податковому обліках з метою незаконного формування податкового кредиту та заниження своїх податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

На підставі акту перевірки Тетіївською ОДПІ Головного управління Міндоходів у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 03 листопада 2014 року, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Податок на додану вартість» на 30 015, 00 грн., з яких: 20 010, 00 грн. - за основним платежем; 10 005, 00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом).

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, в період травень - червень 2014 року ТОВ «Різор Мастер» здійснило поставку восьми партій товару на загальну суму 396 754, 29 грн., у тому числі ПДВ - 66 125, 72 грн., що підтверджується копіями видаткових накладних.

На підтвердження факту використання товарів, придбаних у ТОВ «Різор Мастер», позивач представив суду копії договорів на проведення дезінсекційних робіт та робіт по вогнезахисту, а саме: № 35 від 14 травня 2014 року на проведення дезінсекційних робіт, укладеного з ДП «Ніжинський комбінат хлібопродуктів Державного агентства резерву України»; № 43 від 21 травня 2014 року на проведення дезінсекційних робіт, укладеного з ТОВ «Агротрейдер - 2000»; № 58 від 05 червня 2014 року на розробку та виготовлення проекту по протипожежному оброблянню дерев'яних конструкцій, укладеного з ТОВ «Сквирський комбінат хлібопродуктів»; № 63 від 11 червня 2014 року на проведення дезінсекційних та дератизаційних робіт, укладеного з ТОВ «Сквирський комбінат хлібопродуктів»; № 64 від 11 червня 2014 року на проведення дезінсекційних робіт, укладеного з ТОВ «Сквирський комбінат хлібопродуктів».

Крім того, на підтвердження факту використання товарів, придбаних у ТОВ «Різор Мастер», позивач представив суду копії п'яти актів прийняття виконаних робіт.

В оплату за товар позивач перерахував на рахунок ТОВ «Різор Мастер» кошти в загальній сумі 235 591, 90 грн., у тому числі ПДВ - 39 265, 32 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень.

На підтвердження права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість за вказаними господарськими операціями позивач отримав від ТОВ «Різор Мастер» вісім податкових накладних на загальну суму 396 754, 29 грн., у тому числі ПДВ - 66 125,72 грн.

Вказану суму податку на додану вартість позивач включив до складу податкового кредиту, відобразив у податкових деклараціях з податку на додану вартість та реєстрі отриманих податкових накладних за травень та червень 2014 року.

Відповідно до п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України - не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України - право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України - не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно до п. 201.1. ст. 201 ПК України - платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України - податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Згідно ж до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, усі фінансово-господарські документи від імені ТОВ «Різор Мастер» підписував керівник - ОСОБА_7

Між тим, відповідно до протоколу допиту свідка від 27 червня 2014 року ОСОБА_7 надав свідчення, що ніяких документів, пов'язаних з діяльністю ТОВ «Різор Мастер», крім установчих документів, він ніколи не складав і не підписував, договорів не обговорював та не укладав, довіреностей ніяких не виписував.

Отже, спірний контрагент не здійснював господарської діяльності, оскільки директор цих спірних контрагентів є тільки номінальними, а, отже, податкові накладні та інші первинні документи, якими підтверджується товарність господарських операцій не можуть бути належними доказами реальності вчинення цих господарських договорів.

Вказана позиція узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду України від 05 березня 2012 року у справі № 21-42l, в якій встановлено, якщо податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб які заперечують свою участь у створенні та діяльності таких товариств, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними, а виписані податкові накладні не можна вважати належно оформленими документами податкової звітності.

Враховуючи, що документи, укладені між позивачем та спірним контрагентом підписані особою, яка не має відношення до діяльності даного підприємства, а, отже, ці документи колегія суддів не бере до уваги як належний та допустимий доказ по справі на підтвердження дійсності укладених правочинів.

Крім того, відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02 червня 2011 року з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Отже, з наведених законодавчих приписів вбачається, що наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника податків. При цьому господарські операції мають бути відображені в податковому обліку відповідно до їх реального змісту та відповідати господарській меті підприємства.

Між тим, порівнявши дати поставок товарів та найменування та кількість поставленого товару згідно з видатковими накладними з датами виконання позивачем дезінсекційних робіт та робіт по вогнезахисту, найменуванням і кількістю витраченого хімікату, було встановлено, що вони жодним чином не збігаються і, таким чином не підтверджуються пояснення позивача щодо обставин поставок в один день з виконанням робіт.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Згідно до ст. 71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «ВіВ» - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Коротких А. Ю.

Хрімлі О.Г.