Справа № 823/163/15
Суддя: В.В. Мишенко
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року справа № 823/163/15

м. Черкаси

09 год.40хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - суддіМишенка В.В.,

при секретарі -Гордієнку Ю.П.,

за участю сторін:

представникапозивача -ОСОБА_1 (згідно з довіреністю),

представника відповідача -Власенко В.В. (згідно з довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулася з позовом фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі-позивач) в якому просить, визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області (далі - відповідач) від 05.11.2014 №.

Позов мотивовано тим, що податковий орган за результатами перевірки безпідставно зробив висновок про безтоварність господарських операцій позивача з ТОВ «Велар-Д» та не взяв до уваги наявні документи бухгалтерського обліку і податкової звітності, а також докази переміщення та реалізації придбаного товару, якими підтверджується реальність цих операцій. Позивач вказав на неповне дослідження податковим органом таких документів, що призвело до прийняття неправомірного ППР та незаконного донарахування грошових зобов'язань з податку на додану вартість (далі - ПДВ).

Відповідач проти позову заперечував на тій підставі, що оскаржувані рішення прийняті у зв'язку з неможливістю вчинення господарських операцій з ТОВ «Велар-Д» з урахуванням реального часу та місця їх вчинення. Крім того, за результатами перевірки підприємств контрагентів позивача встановлено відсутність у них складських приміщень, устаткування та трудових ресурсів для здійснення господарських операцій. Тому відповідач вважає, що ці операції зафіксовано лише на папері без реального виконання з метою отримання податкової вигоди.

У судових засіданнях представники сторін підтримали свої правові позиції у спорі.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі у їх взаємозв'язку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв'язку з таким.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності з 22.10.2008 (ідентифікаційний код НОМЕР_1). Є платником ПДВ відповідно до свідоцтва НОМЕР_2.

Суд встановив, що на підставі наказу від 07.10.2014 №1649 службовою особою відповідача Кирпич А.І. проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні взаємовідносин з ТОВ «Велар-Д» за період 01.07.2014 - 31.07.2014.

Перевіркою виявлено порушення позивачем вимог п.198.1., 198.3. 198.6 ст.198, п.200.1. ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України), в результаті чого донараховано ПДВ за липень 2014 року на суму 91967,00грн.

За результатами перевірки складено акт від 22.10.2014 №237/23-01-17-01/НОМЕР_1 (далі - акт перевірки), на підставі якого відповідач прийняв оскаржуване ППР від 05.11.2014 №, яким позивачу збільшено розмір грошового зобов'язання з ПДВ на загальну суму 137950,50 грн. (91967,00 грн. - основний платіж та 45983,50грн. штрафна (фінансова) санкція.

Про безпідставність взяття цього податкового кредиту відповідач згідно з даними акту перевірки дійшов внаслідок того, що позивачем не надано доказів транспортування товару, сертифікатів якості, тощо. Також, у позивача відсутні складські приміщення для зберігання придбаного товару.

Надаючи оцінку обставинам справи суд врахував таке.

Розділ V ПК України визначає платників податку на додану вартість, об'єкт оподаткування, дату виникнення податкових зобов'язань, порядок визначення бази оподаткування, розміри ставок податку, порядок визначення суми податку та строки проведення розрахунків тощо.

Ст.200 ПК України регламентує порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

П.200.1 цієї статті передбачено, що сума податку, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Об'єктом оподаткування відповідно до підп. "а" п.185.1 ст.185 ПК України є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту.

Згідно з п.187.1. ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

У разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг відповідно до підп. "а" п.198.1 ст.198 ПК України виникає право на віднесення сум податку до податкового кредиту.

Відповідно до пунктів 198.3, 198.6 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З письмових доказів у справі суд встановив, що позивач уклав з ТОВ "Велар-Д" договір поставки мінерального добрива КАС-32від 01.07.2014 №0107-Х.

Податковий кредит за вищевказаними правовідносинами позивач взяв у сумі 91967,26грн. згідно з податковими накладними (далі - ПН): від 02.07.2014 №22; від 10.07.2014 №105; від 15.07.2014 №151; від 15.07.2014 №157; від 18.07.2014 №186; від 18.07.2014 №187; від 18.07.2014 №188; від 23.07.2014 №232; від 24.07.2014 №246; від 30.07.2014 №326. Суд звернув увагу, що вказані ПН оформлені належним чином, підписані керівником. З акту перевірки вбачається, що порушень при їх оформленні під час проведення перевірки не встановлено.

Відповідно до п.201.8 ст.201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. П.184.1 ст.184 ПК України визначено, що реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Сукупний аналіз норм ПК України свідчить, що право на податковий кредит виникає у платника податків лише після одержання податкової накладної, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ.

Згідно з п.6.1 ст.16 ПК України платник податків, крім іншого, зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи тощо.

Суд встановив, що на час виконання вищевказаних правочинів позивач відобразив у повному обсязі зобов'язання з ПДВ та відповідно суми податкового кредиту, що підтверджується даними податкових декларацій з ПДВ. Розбіжностей у звітності з ПДВ не встановив відповідач під час проведення податкової перевірки.

ТОВ «Велар-Д» на момент здійснення господарських операцій зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що податкова накладна як звітний податковий документ, яка є підставою для включення покупцем до податкового кредиту сум ПДВ, сплачених (нарахованих) у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), має таке юридичне значення при обов'язковій умові нарахування податку та виписування податкової накладної особою, яка зареєстрована як платник податку на додану вартість.

Отримання товару за правовідносинами з ТОВ «Велар-Д»підтверджується видатковими накладними (далі - ВН), а саме: від 02.07.2014 №02076; від 10.07.2014 №1075; від 15.07.2014 №1507; від 15.07.2014 №15078; від 18.07.2014 №1807; від 18.07.2014 №18077; від 18.07.2014 №180712; від 23.07.2014 №23079; від 24.07.2014 №240710; від 30.07.2014 №3007, - а переміщення - товарно-транспортними накладними (далі - ТТН) до них (а.с.59, 68, 75, 88, 104, 116).

Суд звернув увагу, що дані ТТН не викликають сумніву щодо реальності виконання правочинів, оскільки як витрати, так і податковий кредит, стосувалися договору поставки, первинним бухгалтерських документом чого є саме видаткові накладні.

Вказані ВН містять всі обов'язкові реквізити первинно-бухгалтерського документа, що дозволяє встановити вид, кількість та ціну товару, повністю ідентифікувати постачальника та осіб, що брали безпосередню участь у прийманні товару.

Суд встановив, що придбане у ТОВ «Велар-Д» мінеральне добриво зберігалось на складі ПП «ЮТУЗ», що підтверджується договором зберігання від 01.01.2014 №1-ЗБ. Отже, доводи відповідача про відсутність у позивача складу для зберігання придбаного товару є безпідставними.

Враховуючи викладене, суд вважає, що службова особа відповідача, що безпосередньо проводила перевірку, провела її без дотримання принципу об'єктивності та повноти, оскільки вважаючи правовідносини безтоварними не надала оцінки з питань дотримання норм законодавства взяття позивачем за їх рахунок витрат, відповідного впливу на формування податкової звітності з податку на прибуток підприємств за відповідний період, фактично обмежившись лише перевіркою сплати ПДВ та зняттям з податкового кредиту сум коштів за податковими накладними від контрагентів. При цьому, об'єкт перевірки не був обмежений питанням перевірки правомірності даних податкової звітності з ПДВ. Висновок про неправомірність взяття податкового кредиту за правочинами, що реально не відбувалися, без висновку про неправомірність формування за їх рахунок витрат на переконання суду не відповідатиме вимогам податкового законодавства.

Підп.14.1.27. п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування згідно з п.138.2. ст.138 ПК України, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Під час судового розгляду справи позивач підтвердив, що товар, придбаний у ТОВ «Велар-Д», проданий ФГ «Немировського Василя Павловича» згідно з договором від 13.03.2014 №6 (а.с.60), С(Ф)Г «Людмила» відповідно до договору від 18.07.2014 №35 (а.с.93), СФГ «Кристал» згідно з договором від 26.02.2014 №18 (а.с.107), ПП «Елізіум-Агро» від 20.02.2014 №10 (а.с.117), С(Ф)Г «Відродження» відповідно до договору від 19.03.2014 №38 (а.с.131). Ці правовідносини підтверджуються також відповідними видатковими та товарно-транспортними накладними.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі - Закон України № 996-XIV) первинний документ - це документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Ст.9 Закону України №996 визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Вони повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Водночас ст.4 вказаного Закону України № 996-XIV встановлений принцип превалювання сутності над формою, тобто, операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Про реальність виконання правочинів також свідчить те, що на придбаний товар позивач має посвідчення якості на добрива рідкі азотні (КАС) (а.с.138-151).

Згідно зі ст.1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції" ст17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковим для правозастосування органами правосуддя.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 22 січня 2009 року у справі "Булвес" АД проти Болгарії (заява № 3991/03) визначено, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У зв'язку з тим, що суд не вбачає порушень позивачем вимог податкового законодавства в частині формування податкового кредиту, застосування до нього штрафних санкцій є неправомірним.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а висновки акту перевірки не підкріплені жодними доказами та носять характер суб'єктивних припущень.

Зважаючи, що інших обставин, які би свідчили про нереальність господарських правочинів, відповідач не навів і судом не встановлено, зважаючи на наявність всіх необхідних документів бухгалтерського обліку на обґрунтування витрат та розміру взятого податкового кредиту позивача, суд дійшов висновку про неправомірність прийнятого ППР та необхідність його скасування.

Відповідно до п. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Враховуючи розмір сплаченого судового збору за подання адміністративного позову і обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність повернення судового збору на користь позивача з Державного бюджету в розмірі 280,00грн.

Керуючись ст.ст.94, 159-165,254-256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 05.11.2014 №.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у сумі 280,00 грн. (двісті вісімдесят гривень 00 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, що може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту отримання повного тексту постанови.

Копії постанови направити сторонам.

Суддя В.В. Мишенко

Повний текст постанови виготовлено 02.03.2015