Справа № 200/13842/13-а(2а/200/42/14)
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Ясенової Т.І.

суддів: Головко О.В. Суховарова А.В.

секретар судового засідання: Троянов А.С.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Приватна середня загальноосвітня школа №5” звернулось до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Дніпропетровськї міської ради №39/58 від 16.06.2010 року „Про передачу на баланс КП „Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю” будівлі за адресою: Запорізьке шосе 2-б у м.Дніпропетровську.

В обґрунтування посилається на те, що з серпня 1997 року і до теперішнього часу позивач користується вказаною будівлею на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1261 від 21.08.1997 року.

В подальшому, зважаючи на те, що будівля потребувала проведення капітального ремонту, вказана будівля та прилегла територія, відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 897 від 18.04.2000 року передана на баланс ТОВ „Приватна середня загальноосвітня школа №5” безстроково.

Позивачем проведено реконструкцію вказаної будівлі та позивач використовує будівлю під середню загальноосвітню школу, обліковує її на балансі та утримує за свій рахунок на протязі більш ніж 13 років.

Оскаржуване рішення Дніпропетровської міськради №39/58 від 16.06.2010 року „Про передачу на баланс КП „Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю” вказаної будівлі вважає незаконним, таким що прийнято безпідставно, в порушення рішення Конституційного Суду України у справі №7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року, та є таким,що порушує права та погіршує становище позивача.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2014 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Дніпропетровської міської ради №39/58 від 16.06.2010 року „Про передачу на баланс КП „Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю” будівлі за адресою: по Запорізькому шосе 2-б у м.Дніпропетровську.

В апеляційній скарзі Дніпропетровська міська рада посилаючись на порушення судом першої інстанції норма матеріального та процесуального права, неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування, посилається на безпідставність висновків суду першої інстанції, щодо порушення прав позивача прийняттям оскаржуваного рішення міської ради, оскільки на підставі рішення виконавчого комітету № 897 від 18.04.2000 року у позивача виникло право користування спірною будівлею і це право не порушується прийняттям рішення № 39/58 від 16.06.2010 року, оскільки школа матиме можливість користуватись вказаною будівлею, а даним рішенням проводиться балансова приналежність майна. Також судом першої інстанції не прийнято до уваги, що рішенням № 897 від 18.04.2000 року (яке скасовано оскаржуваним рішенням міської ради), на підставі якого будівля була передана на баланс ТОВ „Приватна середня загальноосвітня школа №5” та зобов’язано позивача здійснити капітальний ремонт будівлі та благоустрій території, передбачалось у разі необхідності повернути вказану будівлю відділу освіти Бабушкінської міської ради. Тобто, у самому рішенні зазначалось про можливість повернення майна за вимогою власника. Також вказує на безпідставність відмови суду у клопотання відповідача про залишення позову без розгляду у зв’язку з пропуском строку звернення до суду.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги позивач вказує на її необґрунтованість та просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №833 від 19.06.1997 передано дошкільний заклад № 382 за адресою: Запорізське шосе, 2б виробничого об’єднання „Південний-машинобудівний завод” та його майно на баланс відділу освіти виконкому Бабушкінської райради та встановлено розмістити на базі дошкільного закладу № 382 приватну школу.

Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 897 від 18.04.2000 передано будівлю та прилеглу територію за адресою: Запорізське шоссе, 2б на баланс ТОВ „Приватна середня загальноосвітня школа №5” та зобов’язано керівництво ТОВ „Приватна середня загальноосвітня школа №5” провести капітальний ремонт вказаної будівлі та благоустрій території. Визначено у разі необхідності вказану будівлю повернути відділу освіти Бабушкінської райради для використання за призначенням.

Рішенням Дніпропетровської міської ради № 39/58 від 16.06.2010 вирішено прийняти на баланс Комунального підприємства „Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю” Дніпропетровської міської ради будівлю, яка перебуває на балансі ТОВ „Приватна середня загальноосвітня школа №5” за адресою: Запорізське шосе, 2б. Зобов’язано ТОВ „Приватна середня загальноосвітня школа №5” передати на баланс Комунального підприємства „Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю” Дніпропетровської міської ради вказану будівлю. Визнано таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету міської ради від 18.04.2000 № 897 „Про передачу будівлі та прилеглої території за адресою: Запорізське шосе, 2б на баланс ТОВ „Приватна середня загальноосвітня школа №5”.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що вказана будівля з серпня 1997 року і до теперішнього часу знаходиться у користування та обліковується на балансі позивача. Позивач правомірно користується будівлею, використовуючи її як заклад освіти, здійснив за власний рахунок капітальний ремонт та утримує будівлю за власний рахунок. На підставі скасованого відповідачем рішення вже виникли правовідносини, пов’язані з певних суб'єктивних прав, та зазначене рішення є виконаним. Позивач як суб'єкт правовідносин заперечував проти їх зміни або припинення. У оскаржуваному рішенні відповідача відсутні посилання на чіткі правові підстави його прийняття. Скасування рішення № 897 від 18.04.2000 шляхом визначення цього у рішенні №39/58 від 16.06.2010 є незаконним та порушує права позивача як добросовісного користувача вказаної будівлі. Також оспорюване рішення є неправомірним та суперечить позиції Конституційного Суду України, викладеній у рішенні від 16.04.2009 (справа № 7-рп/2009).

Суд апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно пункту 5 статті 16 вказаного Закону від імені та в інтересах територіальних громад права суб’єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до частини 5 статті 60 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” (далі - Закону № 280/97-ВР) органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об’єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об’єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об’єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР питання щодо скасування актів органів виконавчої влади, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням ради, прийнятим у межах її повноважень, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Частиною десятою статті 59 Закону № 280/97-ВР визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Статтею 74 Закону № 280/97-ВР встановлено, що органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 16 квітня 2009 року у справі № 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказав на те, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

В той же час, у пункті п`ятому мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України вказано на те, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є „гарантією стабільності суспільних відносин” між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Крім того, вирішуючи питання щодо законності оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, суд повинен зробити висновки на відповідність цього рішення приписам частини 3 статті 2 КАС України.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підставами для визнання рішення протиправним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який прийняв це рішення. При цьому обов'язковою умовою визнання рішення протиправним є також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів фізичної чи юридичної особи - позивача у справі.

Враховуючи наведені норми законодавства, приймаючи до уваги, що визнання таким, що втратили силу, рішення відповідача є ненормативним індивідуальним правовим актом органу місцевого самоврядування одноразового застосування, вичерпало свою дію після його ухвалення, вказане рішення пов'язано з реалізацією суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також, що позивач заперечує проти припинення правовідносин щодо користування вказаною будівлею, судова колегія дійшла висновку, що рішення відповідача № 39/58 від 16.06.2010, яким визнано таким, що втратило силу, фактично скасовано, раніше прийняте рішення, не відповідає приписам частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки винесено відповідачем без належних підстав, не у спосіб, передбачений законодавством, необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Також колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо звернення позивача з позовом до суду в межах строків визначених частиною 2 статті 99 КАС України, зважаючи на те, що з часу прийняття відповідачем оскаржуваного рішення тривали судові процеси щодо права власності на вказану будівлю та позивач, отримавши в серпні 2013 року відповідь Дніпропетровської обласної ради щодо будівлі за вказаною адресою, звернувся до суду із вказаним позовом в жовтні 2013 року. Тому доводи відповідача з цього питання є безпідставними.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав передбачених статтею 202 КАС України для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради – залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров