Справа № 813/1092/13-а
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" лютого 2015 р. м. Київ К/800/31283/14
Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В.,
Іваненко Я.Л.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
за касаційними скаргами ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року,
встановив:
В лютому 2013 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Львівського обласного військового комісаріату і Міністерства оборони України та після уточнення позовних вимог остаточно просив: визнати протиправним рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, визнати за позивачем право на отримання такої допомоги і стягнути з Міністерства оборони України одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності II групи, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, в сумі 119 760,12 грн (з розрахунку місячного грошового забезпечення у розмірі 2 217,78 грн х 54).
Позов обґрунтував тим, що у квітні 2011 року йому встановлена II група інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби. У зв`язку з цим вважав, що має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 54-місячного грошового забезпечення, передбаченої частиною другою статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей і Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 499 (далі Порядок № 499), тому відмова ІНФОРМАЦІЯ_1 у її виплаті є неправомірною.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року, відмовлено в задоволенні позову.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, зокрема абзацу шостого підпункту 4 пункту 2 Порядку № 499, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Судами встановлено, що наказом Міністра оборони України від 27.03.2004 р. № 175 полковник ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я.
У червні 2004 року позивачу на строк до 01.05.2005 р. встановлено III групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у зв`язку з чим 28.09.2004 р. НАСК Оранта виплатила йому страхову суму в розмірі 4250 грн за 50% втрати працездатності.
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 10ААА № 484606 від 06.04.2011 р. позивачу встановлено безстроково II групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.
11.05.2011 р. ОСОБА_1 звернувся до Львівського обласного військового комісаріату із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності.
В листі від 17.05.2011 р. ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив позивачу, що на нього не поширюється нова редакції статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, яка діє з 01.01.2007 р., та Порядок № 499, оскільки він звільнений з військової служби до 01.01.2007 р.
Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач скористався передбаченим статтею 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей правом на отримання коштів у зв`язку з частковою втратою працездатності, а нові умови і порядок виплати одноразової грошової допомоги, встановлені частиною третьою статті 41 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу в редакції, що діє з 10 травня 2006 року, частиною другою статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у редакції Закону України від 03.11.2006 р. № 328-V та постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 р. № 284 Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році (далі Порядок № 284), набули чинності після отримання позивачем страхової суми і не мають зворотної дії у часі.
З висновками судів неможна погодитись, виходячи з наступного.
Частиною третьою статті 41 Закону України від 25.03.1992 р. № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу в редакції Закону України від 04.04.2006 р. № 3597-IV, чинній з 10.05.2006 р. по 01.01.2007 р., вперше законодавчо встановлено, що у разі каліцтва, заподіяного військовослужбовцю під час виконання службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі від трирічного до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України, і призначається пенсія по інвалідності.
Згідно з частиною другою статті 16 Закону України від 20.12.1991 р. № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в редакції Закону України від 03.11.2006 р. № 328-V, чинній з 01.01.2007 р. по 01.01.2014 р., у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 р. № 284 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, а постановою Уряду від 28.05.2008 р. № 499 затверджено новий Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року.
Виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей колегія суддів дійшла висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і в тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
У зв`язку з цим суди помилково вважали, що положення Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей щодо виплати одноразової грошової допомоги особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, поширюється лише на тих осіб, які звільнені з військової служби та стали інвалідами після 10 травня 2006 року.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року (справа № 21-446а14).
Необґрунтованим є також висновок судів попередніх інстанцій про те, що позивач вже скористався правом на отримання коштів у зв`язку з частковою втратою працездатності, враховуючи, що у 2004 році він отримав страхове відшкодування по III групі інвалідності, тоді як у 2011 році звернувся за отриманням одноразової грошової допомоги по II групі інвалідності.
В абзаці шостому підпункту 4 пункту 2 Порядку № 499 встановлено, що в разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Крім того, при вирішенні спору суди безпідставно послались на норми Порядку № 284, що не регулюють спірні правовідносини.
Отже, після встановлення позивачу II групи інвалідності і на момент його звернення з відповідною заявою до військового комісаріату Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей була передбачена виплата одноразової грошової допомоги в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 499.
Неправильне застосування судами норм матеріального права призвело до необґрунтованої відмови в задоволенні позову.
Питання про визначення суми одноразової грошової допомоги, що підлягає виплаті, та дотримання встановленої Порядком № 499 процедури її виплати, не було предметом судового розгляду.
За наведених обставин та виходячи з приписів статті 227 КАС України, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ухвалив:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К.
Головчук С.В.
Іваненко Я.Л.