Справа № 821/4949/14
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/4949/14
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "С.К.С." до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними дій та визнання податкової звітності прийнятою,

встановив:

Приватне підприємство "С.К.С." (далі - позивач, ПП "С.К.С.") звернулось до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі-відповідач, ДПІ у Печерському районі, податковий орган), в якому просить в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у прийнятті поданих позивачем податкових декларацій з податку на додану вартість за серпень та вересень 2014 року та визнати ці податкові декларації такими, що прийняті і зареєстровані.

Позов мотивований тим, що 08.04.2014 року між ПП "С.К.С" та ДПІ у Печерському районі було укладено договір про визнання електронних документів, предметом якого є визнання податкових документів, поданих позивачем в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу. 22.09.2014 року позивачем було направлено до ДПІ у Печерському районі засобами телекомунікаційного зв'язку податкову декларацію з ПДВ за серпень 2014 року з додатками, однак на електронну адресу ПП «С.К.С» надійшли квитанції № 1, зі змісту яких вбачалось, що податкова декларація з ПДВ за серпень 2014 року та реєстр виданих та отриманих податкових накладних не прийнято. Вказана податкова звітність не була прийнята відповідачем з підстав можливої відсутності договору щодо визнання електронних документів. Після повторного надіслання вказаної податкової декларації на електронну адресу позивача надійшли квитанції №2, в яких повідомлялось про прийняття декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 р. Також, 20.10.2014р. позивачем надіслано до відповідача в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2014р. з додатками, яка прийнята відповідачем. Однак, листом від 23.10.2014 р. №52815/10/26-55 ДПІ у Печерському районі повідомила позивача про те, що податкові декларації з податку на додану вартість за серпень та вересень 2014р. з додатками заповнені з порушенням вимог оформлення податкової звітності, а тому відповідно до п.48.7 ст.48, п.49.11 ст.49 Податкового кодексу України не вважається податковою декларацією. Отже, дії податкового органу стосовно відмови у прийнятті податкових декларацій ПП «С.К.С» з податку на додану вартість за серпень та вересень 2014 року позивач вважає протиправними, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

В той же час представником відповідача надано до суду заперечення на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що ДПІ у Печерському районі вважає позов необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. 22.09.2014 р. ПП "С.К.С." надана податкова декларація з податку на додану вартість за серпень 2014 р., а 23.10.2014 р. - декларація з податку на додану вартість за вересень 2014 р. Вказані податкові декларації були заповнені всупереч правилам, зазначеним у затвердженому Порядку заповнення і подання податкової декларації з податку на додану вартість. Невідповідність полягала в тому, що позивач, в поданих деклараціях зазначає податкову адресу: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Приміська, буд. 64-А, що не відповідає дійсності, оскільки податковою адресою є м. Херсон, вул. 49 Гвардійської дивізії, 18 к. 157. Також в податкових деклараціях не вказаний головний бухгалтер, тоді як станом на 11.09.2014 р. цю посаду займає ОСОБА_1 Враховуючи викладене, ДПІ у Печерському районі надала позивачу письмове повідомлення про відмову в прийнятті вказаних податкових декларацій із зазначенням причин відмови та запропонувала позивачу подати нову декларацію з ПДВ, складену належним чином. Отже, відповідач вважає, що дії податкового органу відповідають вимогам чинного законодавства, а тому в задоволенні позову просить відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України уразі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши норми чинного законодавства України, дійшов до наступного.

Як встановлено судом, 22.09.2014р. позивачем надіслано до відповідача в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2014р. з додатками - розшифровкою податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, а також реєстром виданих та отриманих податкових накладних.

Вказана податкова звітність не була прийнята податковим органом з підстав можливої відсутності договору щодо визнання електронних документів (забезпечення електронного документообігу), про що свідчать квитанції №1 від 22.09.2014р.

З метою усунення помилки позивачем надіслано до податкового органу договір про забезпечення електронного документообігу №1 від 08.04.2014р., який був прийнятий відповідачем, про що свідчить квитанція №2 (а.с. 57).

В подальшому 23.10.2014р. позивачем повторно надіслано до ДПІ у Печерському районі м. Києва в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2014р. з додатками.

Зазначена податкова звітність прийнята податковим органом 23.10.2014р. за реєстраційними №№, , про що свідчать квитанції №2 від 23.10.2014р., які наявні в матеріалах справи.

В той же час, листом від 23.10.2014р. №52815/10/26-55 ДПІ у Печерському районі м. Києва повідомила позивача про те, що податкова декларація з податку на додану вартість за серпень 2014р. з додатками (реєстраційні №№, ) заповнені з порушенням вимог оформлення податкової звітності, а тому відповідно до п.48.7 ст.48, п.49.11 ст.49 Податкового кодексу України не вважається податковою декларацією.

Також судом встановлено, що 20.10.2014р. позивачем надіслано до відповідача в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2014р. з додатками - розшифровкою податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, а також реєстром виданих та отриманих податкових накладних.

Зазначена податкова звітність прийнята податковим органом 20.10.2014р. за реєстраційними №№ , , про що свідчать квитанції №2 від 20.10.2014р., які наявні в матеріалах справи.

В той же час, листом від 23.10.2014р. №52812/10/26-55 ДПІ у Печерському районі м. Києва повідомила позивача про те, що податкова декларація з податку на додану вартість за вересень 2014р. з додатками (реєстраційні №№ , ) заповнені з порушенням вимог оформлення податкової звітності, а тому відповідно до п.48.7 ст.48, п.49.11 ст.49 Податкового кодексу України не вважається податковою декларацією.

Таким чином, відповідач відмовив у прийнятті податкових декларацій ПП «С.К.С» з податку на додану вартість за серпень і вересень 2014 року згідно рішень від 23.10.2014р. №52812/10/26-55 та №52815/10/26-55.

Позивач вважає протиправними дії ДПІ у Печерському районі м. Києва, оскільки невизнання податкової звітності відбулось за відсутності належних на те правових підстав; податкові декларації з податку на додану вартість мали всі обов'язкові реквізити та до них додано копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді.

У зв'язку з цим суд враховує наступні положення законодавства та обставини справи.

Згідно із п.п.46.1, 46.5 ст.46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Вимоги до складення податкових декларацій установлені ст.48 Податкового кодексу України.

Так, за цією статтею форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору; обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Відповідно до п.п. 48.3 та 48.4 ст.48 Податкового кодексу України податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

У окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.

За приписами п.п. 49.1, 49.2, 49.3 ст.49 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: особисто платником податків або уповноваженою на це особою; надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

При цьому згідно із п. 49.8, 49.9 ст.49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

Як передбачено п.49.11 ст.49 Податкового кодексу України, у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання.

Пункт 49.12 статті 49 Податкового кодексу України передбачає, що у разі отримання відмови органу державної податкової служби у прийнятті податкової декларації платник податків має право: подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання; оскаржити рішення контролюючого органу у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу.

Як видно зі змісту наведених правових норм, платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Реалізація цього обов'язку полягає у складенні та оформленні податкової декларації разом із додатками у відповідності до вимог, встановлених податковим кодексом України до форми та змісту податкової звітності, а також подачі такої звітності до контролюючого органу.

У свою чергу контролюючий орган зобов'язаний прийняти належним чином оформлену податкову декларацію; відмова у прийнятті декларації можлива виключно у випадку, коли така декларація заповнена з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України, тобто платником податків не внесено до податкової звітності обов'язкових реквізитів, передбачених згаданими пунктами ст.49 Податкового кодексу України або внесено недостовірні обов'язкові реквізити. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Процедура прийняття податкової декларації полягає у вчиненні посадовою особою контролюючого органу фактичних дій із: 1) перевірки наявності та достовірності заповнення обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 Податкового кодексу України; 2) реєстрації податкової декларації у день її отримання контролюючим органом.

Рішення контролюючого органу про відмову у прийнятті податкової декларації оформляється письмовим повідомленням, яким в даному випадку є листи ДПІ у Печерському районі м. Києва від 23.10.2014р. №52812/10/26-55 та №52815/10/26-55.

Як видно зі змісту поданих позивачем податкових декларацій з податку на додану вартість за серпень, вересень 2014р., а також додатків до них, вказані документи відповідають вимогам, які установлені пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України та містять всі передбачені цими пунктами обов'язкові реквізити.

При цьому судом встановлено, що усупереч вимог п.49.11 ст.49 Податкового кодексу України відповідачем у рішеннях про відмову в прийнятті податкових декларацій не зазначено конкретних причин такої відмови.

Тобто, ці рішення не відповідають визначеними ст.2 КАС України принципам законності і обґрунтованості.

Як видно із письмових заперечень відповідача, підставою для відмови позивачу у прийнятті податкової звітності слугувало наступне: податковою адресою ПП «С.К.С» вказано «м. Миколаїв, вул. Приміська, буд. №62-А», в той час як дійсною адресою є «м. Херсон, вул. 49 Гвардійської дивізії, 18, корп.157»; у податкових деклараціях не вказано головного бухгалтера, тоді як станом на 11.09.2014р. цю посаду у позивача обіймає гр. ОСОБА_1

Слід звернути увагу на те, що п. 49.10 ст.49 Податкового кодексу України викладено імперативний припис щодо заборони контролюючому органу відмовляти у прийнятті податкової декларації з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо).

Позивачем надано Витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 09.10.2014р. та від 20.02.2015р., з яких видно, що станом на час подання податкової звітності, у прийнятті якої відмовлено відповідачем, місцезнаходженням ПП «С.К.С» було саме м. Миколаїв, вул. Приміська, буд. №62-А, тобто адреса, указана у податкових деклараціях.

Згідно із ст.ст.4, 16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» визначений статус відомостей Єдиного державного реєстру, зокрема передбачено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Враховуючи наведене, позивачем підтверджено достовірність указаних у податкових деклараціях обов'язкових реквізитів, які безпідставно поставлені відповідачем під сумнів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у відповідача не існувало законних підстав для відмови у прийнятті податкових декларацій ПП «С.К.С.» з податку на додану вартість за серпень, вересень 2014р.

Також слід зазначити, що згідно квитанцій №2 від 20.10.2014р. та від 23.10.2014р. вказані податкові декларації з додатками вже були прийняті контролюючим органом за реєстраційними №№ , та №№, відповідно, а отже рішення про відмову у прийнятті податкових декларацій прийняті відповідачем після прийняття цих податкових декларацій, що суперечить положенням ст. 49 податкового кодексу України.

Таким чином, рішення ДПІ у Печерському районі м. Києва про відмову у прийнятті податкових декларацій ПП «С.К.С.» з податку на додану вартість за серпень, вересень 2014р., викладені у листах від 23.10.2014р. №52812/10/26-55 та №52815/10/26-55, є протиправними.

У зв'язку з цим суд звертає увагу на те, що позивач у позовній заяві просить визнати протиправним дії відповідача щодо відмови у прийнятті податкових декларацій.

Пунктом 49.12 ст.49 Податкового кодексу України визначено, що у разі отримання відмови контролюючого органу у прийнятті податкової декларації платник податків має право: оскаржити рішення контролюючого органу у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу або подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання.

Таким чином, судовому контролю в даному випадку має бути піддане саме рішення контролюючого органу щодо відмови у прийнятті податкової декларації, а не дії з його прийняття.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту своїх прав.

Частиною 2 статті 11 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними і скасувати рішення ДПІ у Печерському районі м. Києва, викладені у листах від 23.10.2014р. №52812/10/26-55 та №52815/10/26-55, замість того щоби визнавати протиправними дії відповідача по відмові у прийнятті податкових декларацій.

Щодо позовних вимог про визнання судом податкових декларацій з податку на додану вартість за серпень, вересень 2014р. такими, що прийняті та зареєстровані 23.10.2014р. та 20.10.2014р. відповідно, суд зазначає наступне.

Згідно із п.49.13 ст.49 Податкового кодексу України, у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Відповідно п. 49.15 ст.49 Податкового кодексу України податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв'язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.

Задоволення судом позовних вимог щодо визнання протиправною відмови прийняти податкову декларацію означає, що відповідне рішення не створило жодних правових наслідків, а податкова декларація є поданою вчасно на підставі пункту 49.13 статті 49 Податкового кодексу України.

Резолютивна частина постанови адміністративного суду про задоволення позовних вимог у справі, предметом оскарження в якій є протиправність відмови податкового органу у прийнятті податкової декларації має містити висновок про визнання протиправною відмову податкового органу прийняти податкову декларацію, а податкової декларації такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби (із зазначенням дати).

Вимоги про зобов'язання податкового органу прийняти податкову декларацію, визнання протиправними рішення, дії, бездіяльності податкового органу, визнання поданої декларації податковою звітністю, визнання податкової декларації поданою варто розглядати як вимогу про визнання протиправною відмови у прийнятті податкової декларації, поданої платником податків на певну дату.

Відповідні висновки викладені в листі Вищого адміністративного суду України від 15.06.2012 р. №1503/12/13-12.

За таких обставин позовні вимоги про визнання податкових декларацій з податку на додану вартість за серпень, вересень 2014р. такими, що прийняті та зареєстровані 23.10.2014р. та 20.10.2014р. відповідно, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення, оскільки відповідачем не доведено правомірність своїх дій та рішень, що становлять предмет позову.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про відмову у прийнятті податкових декларацій Приватного підприємства «С.К.С» з податку на додану вартість за серпень та вересень 2014 року, викладені у листах від 23 жовтня 2014 року №52812/10/26-55 та №52815/10/26-55.

Визнати податкову декларацію Приватного підприємства «С.К.С» з податку на додану вартість за серпень 2014 року такою, що прийнята у день її фактичного отримання Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві - 23 жовтня 2014 року.

Визнати податкову декларацію Приватного підприємства «С.К.С» з податку на додану вартість за вересень 2014 року такою, що прийнята у день її фактичного отримання Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві - 20 жовтня 2014 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Пекний А.С.

кат. 8