Справа № 2а-16446/12/2670
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

26 лютого 2015 року м. Київ В/800/782/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючого: Моторного О.А.
Суддів: Веденяпіна О.А.
Кошіля В.В.
Цвіркуна Ю.І.
Юрченко В.П.,
перевіривши заяву Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 11.11.2014 у справі № 2а-16446/12/2670 (№ К/800/47222/14 - номер справи у Вищому адміністративному суді України)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіаційний розрахунковий центр"

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві звернулась із заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 11.11.2014 по даній справі, якою касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві відхилено, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2014 залишено без змін.

Відповідно до статті 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про перегляд судових рішень подається до Верховного Суду України через Вищий адміністративний суд України, а з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 237 цього Кодексу, - безпосередньо до Верховного Суду України.

Згідно зі статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом;

3) порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення Вищим адміністративним судом України незаконного судового рішення з питань, передбачених статтею 171-1 цього Кодексу.

У заяві про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 11.11.2014 заявник посилається не неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм права, а саме: п. 198.3, п. 198.6 ст. 198; п. 201.4, п. 201.6, п. 201.8, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України.

В обґрунтування своїх вимог заявник додає копію постанови Вищого адміністративного суду України від 23.04.2014 у справі № 2а-3974/09/1470, в якій, на його думку, згадана норма права застосована інакше, ніж у даній справі.

Подібність правовідносин, про яке зазначається в пункті 1 частини 1 статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, означає, зокрема, тотожність суб'єктного складу учасників відносин, об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

У справі, про перегляд якої ставиться питання, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність з боку позивача порушень податкового законодавства, з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини щодо підтвердження реальності господарських операцій, які були здійснені на підставі відповідних договорів, укладених з контрагентом.

Зі змісту постанови Вищого адміністративного суду України від 23.04.2014 (наведеній заявником як приклад неоднакового застосування судами норм матеріального права) вбачається, що, перевіряючи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору про скасування податкового повідомлення-рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що позивачем належними доказами не доведена реальність операцій з його контрагентом, оскільки, подані позивачем первинні документи, складенням яких опосередковувалося виконання спірних операцій, не відповідають наведеним вимогам, позаяк не підписані від імені контрагента уповноваженою особою. Крім того, позивачем не подано первинних документів на підтвердження факту транспортування товару, його зберігання, прийняття за якістю та кількістю уповноваженою особою у процесі виконання спірних операцій.

Слід зазначити, що у справі №2а-16446/12/2670 суд касаційної інстанції при вирішенні спірних правовідносин застосовував норми Податкового кодексу України, оскільки, спір між сторонами був з підстав порушення вимог Податкового кодексу України.

Водночас, у наданій для порівняння постанові Вищого адміністративного суду України від 23.04.2014, суд застосовував до спірних правовідносин норми Закону України «Про податок на додану вартість», які були чинними на час виникнення спірних правовідносин.

Отже, правовідносини у справі, щодо якої подано заяву про перегляд судових рішень, та у справі, на яку посилається заявник в обґрунтування неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права судом касаційної інстанції, не є подібними, що виключає підстави для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись ст.ст. 236 - 240 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити Державній податковій інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві в допуску справи для перегляду Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 11.11.2014.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий (підпис)підписМоторний О.А.
Судді (підпис)Веденяпін О.А.
(підпис)підписКошіль В.В.
(підпис)підписЦвіркун Ю.І.
(підпис)підписЮрченко В.П.