Справа № 2а-18024/12/2670
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Київмедрембуд» до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Комунальне підприємство «Лісопаркове господарство «Конча-Заспа» про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Київмедрембуд» (далі по тексту також – позивач) з позовом до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (надалі також – відповідач), третя особа: Комунальне підприємство «Лісопаркове господарство «Конча-Заспа», в якому просило:

- визнати протиправними дії Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо виключення запису про облік земельної ділянки за адресою: м. Київ, Голосіївський район, вул. Столичне шосе, 29 км (кадастровий номер 8 000 000 000:90:442:007) за ВАТ «Київмедрембуд» як бази відпочинку Відкритого акціонерного товариства «Київмедрембуд» з бази даних Державного земельного кадастру Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

- зобов'язати Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) поновити запис про облік земельної ділянки за адресою: м. Київ, Голосіївський район, вул. Столичне шосе, 29 км (кадастровий номер 8 000 000 000:90:442:007) за ВАТ «Київмедрембуд» як бази відпочинку Відкритого акціонерного товариства «Київмедрембуд» у базі даних Державного земельного кадастру Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року, в позові відмовлено.

Суд касаційної інстанції виходив з того, що судами попередніх інстанцій при вирішенні даної справи застосовані приписи Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року № 3613-VI, проте не звернули увагу на те, що цей Закон набрав чинності з 01 січня 2013 року, тобто після виключення запису про облік орендованої позивачем земельної ділянки. Спірні правовідносини на час виникнення регламентувались положеннями Порядку ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженого Постановою КМ України від 09 вересня 2009 року № 1021, а відтак і мали бути застосовані судами першої та апеляційної інстанції при вирішенні спору.

12.02.2015р. в судовому засіданні за згодою сторін ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням висновків, викладених в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 18.11.2014р., суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з огляду про наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів 17.02.92 № 163 «Про проведення в м. Києві інвентаризації земель і ведення державного земельного кадастру» землевпорядною організацією встановлено в межі земельної ділянки на шосе Столичному, 29 км, яка фактично використовувалась ВАТ «Київмедрембуд». Дані проведеної інвентаризації в 2007 внесено до автоматизованої системи ПК «Кадастр» з присвоєнням земельній ділянці облікового коду 90:442:007.

Також, в Головному управлінні земельних ресурсів зареєстрована згода Київського міського голови від 31.10.2007р. № Д-3162 на розробку проекту землеустрою щодо відведення ВАТ «Київмедрембуд» зазначеної земельної ділянки дані та вихідні дані на розробку землевпорядної документації, видані ПП Шоп'як в 2008 році.

В подальшому, на виконання подання Київської прокуратури з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері №60-1352 від 26 вересня 2012 року зазначену земельну ділянку віднесено до земель лісового фонду, про що внесено відповідну інформацію до автоматизованої системи ПК «Кадастр».

Позивач вважаючи дії відповідача щодо виключення запису із бази даних Державного земельного кадастру про земельну ділянку на шосе Столичному, 29 км, яка фактично використовувалась ВАТ «Київмедрембуд» протиправними, оскаржив такі дії до суду.

Вирішуючи спір по суті суд виходив із наступного.

Статтею 193 Земельного кодексу України встановлено, що державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Згідно Положення про порядок ведення державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 № 15 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) державний земельний кадастр включає дані реєстрації права власності, права користування землею та договорів на оренду землі, обліку кількості та якості земель, бонітування ґрунтів, зонування територій населених пунктів, економічної та грошової оцінки земель.

Відповідно до Положення про земельно-кадастрову інвентаризацію земель населених пунктів, затвердженого наказом Держкомзему від 26.08.1997р. №85, Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему від 02.07.2003р. №174 (чинних на час виникнення спірних правовідносин) інформація про об’єкти землеустрою (земельні ділянки) обліковується за власниками та користувачами, оскільки здійснюється реєстрація права власності, права користування землею та договорів оренди землі.

Відповідно до ст. 202 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час винесення подання прокурора) державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.

Згідно приписів земельного законодавства, державний реєстр земель складається з двох частин: а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Відповідно до Порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 р. №1021 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), поземельна книга - це документ, який є складовою частиною державного реєстру земель, містить відомості про земельну ділянку, обмеження на використання земельної ділянки, суб'єктів прав на земельну ділянку та правовстановлюючі документи, а також дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, її цільове призначення, склад земельних угідь.

Питання виникнення права власності або права користування земельними ділянками урегульовані Земельним кодексом України. Так, згідно з частинами першою, другою статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону; набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частинами першою, другою статті 125 ЗК встановлено, що право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності та право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Статтею 126 цього ж Кодексу передбачено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Системний аналіз вищевказаних норм законодавства під наданням земельної ділянки в користування або у власність законодавець розглядає як прийняття органом відповідного рішення про надання землі у власність або в користування, так і подальше оформлення документа, який згідно зі статтею 126 ЗК посвідчує право на землю.

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що Рішення щодо передачі ВАТ «Київмедрембуд» земельної ділянки на шосе Столичному, 29 км. відповідачем не приймалось, документи, що посвідчують право на земельну ділянку за вказаною адресою, як це передбачалось статтями 125, 126 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на той час) в Головному управлінні земельних ресурсів не реєструвалось.

Таким чином, оскільки згідно приписів законодавства, до Поземельної книги вноситься інформація виключно про суб'єктів прав на земельну ділянку та правовстановлюючі документи на неї а не про фактичних землекористувачів, відомості щодо позивача до останньої не вносились.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем як суб’єктом владних повноважень доведено правомірність оспорюваних дій.

Враховуючи викладене, керуючись статями 9, 128, 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А.Качур