Справа № 826/12623/14
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

03 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Старової Н.Е.

Мєзєнцева Є.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 26 серпня 2011 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року адміністративний ФОП ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 26 серпня 2011 року - задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві № та № від 26 серпня 2011 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією 23 квітня 2007 року, взятий на податковий облік ДПІ у Святошинському районі м. Києва 24 квітня 2007 року. ФОП ОСОБА_3 зареєстрований платником податку на додану вартість 09 лютого 2008 року, свідоцтво № НОМЕР_5.

Відповідно до даних Акта перевірки від 15 серпня 2011 року № 1449/17-40/НОМЕР_3 до видів діяльності позивача за КВЕД відноситься: 20.10.0 Лісопильне та стругальне виробництво, просочування деревини, 51.13.0 Посередництво в торгівлі деревиною, 51.54.0 Оптова торгівлі залізничними виробами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до направлень на перевірку від 29 липня 2011 року за № 2574/17-40П, від 29 липня 2011 року № 2577/17-40П, від 29 липня 2011 року № 2575/17-40П, від 29 липня 2011 року № 2576/17-40П, від 29 липня 2011 року № 2573/17-40П, від 03 серпня 2011 року № 2664/17-40П та наказу про проведення документальної планової виїзної перевірки від 14 червня 2011 року за № 1910, виданих ДПІ у Святошинському районі м. Києва, проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2010 року, відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатами зазначеної перевірки складено акт від 15 серпня 2011 року № 1449/17-40/НОМЕР_3 щодо порушення відповідачем приписів податкового законодавства, оскільки виручка від здійснення підприємницької діяльності визначена в звітах суб'єкта малого підприємництва-фізичної особи-платника єдиного податку за 2008 рік (наростаючим підсумком) не відповідає даним, наведеним у розрахунковому рахунку Київського ГРУ Приватбанку МФО 321842, рахунок НОМЕР_4, і відповідно доходу, отриманому на розрахунковий рахунок суми виручки, отриманої за 2008 р., яка становить 553 781,38 грн. В порушення статті 1 Указу Президента України від 28 червня 1999 року № 746/99 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (із змінами та доповненнями) ФОП ОСОБА_3, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування (наростаючим підсумком) отримав виручку, яка надійшла платнику податків на розрахунковий рахунок Київського ГРУ Приватбанку, МФО 321842, рахунок НОМЕР_4 (наростаючим підсумком), в розмірі 553 781,38 грн., що перевищує обсяг виручки, який встановлений спеціальним законодавством (ст. 1 Указу Президента України № 746/99) на 53 781,38 грн. В порушення п.4 статті 14 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян» (із змінами та доповненнями) та п.п. «а», «в» п.19.1 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (із змінами та доповненнями) ФОП ОСОБА_3 не подав до ДПІ у Святошинському районі м. Києва декларацію про доходи, отримані в IV кв. 2008р. та не задекларував дохід в розмірі 533 781,38 грн. За період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року ФОП ОСОБА_3 задекларував оподатковуваний дохід (колонка А1 у податкових деклараціях з податку на додану вартість) на суму 233 817,00 грн., тоді як у декларації про доходи отримані за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року від 09 лютого 2010 року № 370549 сума одержаного валового доходу становить 220 854,00 грн., різниця у доході становить 12 963,00 грн.

та 26 серпня 2011 року винесено податкові повідомлення-рішення:

- № , яким за порушення пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. 7.7.1 п. 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 136 246,25 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 37 034,00 грн., за штрафними (санкціями) в розмірі 9 258,50 грн.;

- № , яким за порушення статті 13 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян», пп. «а» п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 7 994,90 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 4 994,90 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року працював за спрощеною системою оподаткування. З 01 січня 2009 року по 31 грудня 2010 року перебував на загальній системі оподаткування.

Відповідно до п. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 3 липня 1998 року № 727/98, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких суб'єктів малого підприємництва фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Згідно п. 5 цього Указу, у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Суб'єкти малого підприємництва несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасність подання розрахунків та сплати сум єдиного податку згідно із законодавством України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26 грудня 1992 року № 13-92 - оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Згідно з ч. 3 статті 13 цього Декрету - до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Так, підпунктом 5.2.1 п. 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» - до складу валових витрат включаються, зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно з ч. 1 статті 3 Господарського кодексу України - під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

У відповідності до пп. «а» п. 19.1 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, платники податку зобов'язані вести облік доходів і витрат у обсягах, достатніх для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі коли такий платник податку зобов'язаний цим Законом подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податковий кредит.

Відповідно до вимог пп. 7.3.1 п. 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Відповідно до пп. 7.7.1 п. 7.7 статті 7 цього Закону сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Таким чином, чистий сукупний дохід платника податку за звітний період повинен бути документально підтверджений витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням такого доходу.

Пункт 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначає господарську діяльність як будь-яку діяльність особи, направлену на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Також, відповідно до Додатку № 7 до Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від заняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року № 12 (із змінами і доповненнями, внесеними наказом від 18 травня 1993 року № 17), зареєстрованого в Міністерстві юстиції 09 червня 1993 року за № 64, відповідно до статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Фізична особа - платник податку не є юридичною особою і платником податку на прибуток, не має обов'язку вести бухгалтерській облік, тому формує витрати за переліком статті 5 «Валові витрати» і відповідно до статті 8 «Амортизація» вказаного Закону з деякими особливостями.

Положення статті 5 («Валові витрати») застосовуються в частині підтвердження первинними документами витрачених сум згідно із операціями (які відповідають переліку статті 5), за результатами або за участю яких у податковому періоді (у звітному кварталі) безпосередньо отриманий дохід.

До податкової декларації за звітний податковий період, включаються тільки прямі валові витрати і суми амортизаційних відрахувань, що відповідають фактичній сумі отриманого в цьому періоді валового доходу в будь-якій формі від визначеного виду діяльності та підтверджені документально.

До складу витрат фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності, зареєстрованого як платник податку на додану вартість (далі - ПДВ), також включаються суми ПДВ, внесені до бюджету. Не включаються до валових витрат і валового доходу суми ПДВ, які входять до ціни придбаних та проданих товарів (робіт, послуг) відповідно.

Встановлено, що позивач протягом 2008 року одержував на свій розрахунковий рахунок в Київському ГРУ Приватбанку м. Києва, МФО 321842 грошові кошти на виконання доручень згідно з договорами комісії на придбання товару для комітента, за що відповідно одержував відповідну винагороду у розмірі 15 % від суми контракту з іноземним контрагентом (постачальником товару). Комісійна винагорода утримується комісіонером з суми коштів, перерахованих комітенту для придбання товару, після передачі товару комітенту.

Загальна сума, одержана позивачем на розрахунковий рахунок в 2008 році на виконання договорів комісії (для придбання комісіонером товару для комітента) складає 225 523,43 грн. ФОП ОСОБА_3 за грошові кошти, надані йому комітентами, було придбано у іноземного постачальника для комітентів товар (труби сталеві, кулі з нержавіючої сталі) на загальну суму 187 048,80 грн., яка складається з витрат на придбання товару і підтверджена належно оформленими первинними документами.

Між ФОП ОСОБА_3 та комітентами складені та підписані акти про нарахування комітентами комісійну винагороди для комісіонера на загальну суму 28 057, 32 грн., що складає 15% від суми контракту з іноземним контрагентом (постачальником товару).

Тобто, в 2008 році позивач одержав від комітентів кошти в сумі 225 523,43 грн. на придбання товару для комітента, витратив кошти на придбання товару в сумі 187048,80 грн., утримана комісійна винагорода - в сумі 28057,32 грн. - всього на суму 215 206,12 грн. Отже, різниця підлягає поверненню комітенту.

Так, оскаржувані податкові-повідомлення рішення, складені відповідачем на підставі несплати податку з доходу, отриманого в результаті перевищення встановленого розміру (500 000) спрощеного оподаткування фізичних осіб-підприємців, визначеного Указом Президента України № 746/99 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва».

Проте, колегія суддів вважає такі висновки відповідача неправомірними, оскільки при визначенні розміру доходу позивача, відповідач брав до уваги розмір всіх надходжень на поточний рахунок позивача та не враховував, що ці надходження здійснювались за договорами комісії, відповідно до яких позивач отримував дохід лише в розмірі 15 % від загального обсягу надходжень.

Указом визначено, що виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Відповідно, оподатковуватись повинна лише сума (15 % комісійної винагороди), що отримана позивачем за виконання ним своїх зобов'язань за договорами комісії. А не вся сума, що надійшла на банківський рахунок.

Крім того, при складенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач грубо порушив норми Податкового кодексу (ст. 58) та Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства (п. 5.2., 6).

Зазначеними нормативними актами визначено, що податковий орган зобов'язаний чітко викладати зміст порушення та розмір нарахованого податкового зобов'язання.

Натомість оскаржувані податкові повідомлення-рішення містять незрозумілі суми: в податковому повідомленні-рішенні № сума грошового зобов'язання за основним платежем в визначена розмірі 37 034,00 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 9 258,50 грн. Відповідно загальний розмір зобов'язань повинен складати 46 292,50 грн. Проте, оскаржуване рішення містить суму грошового зобов'язання в розмірі 136 246,25 грн., що на 89 953,75 грн. більше ніж визначено в розрахунку.

В податковому повідомленні-рішенні № суму грошового зобов'язання за основним платежем в визначено розмірі 4 994,90 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 0,00 грн. Відповідно загальний розмір зобов'язань повинен складати 4 994,90 грн. Проте, оскаржуване рішення містить суму грошового зобов'язання в розмірі 7 994,90 грн., що на З 000,00 грн. більше ніж визначено в розрахунку.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про неправомірність донарахування позивачу грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб та податку на додану вартість спірними податковими повідомленнями-рішеннями.

Таким чином вірним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Старова Н.Е.