Справа № 379/167/15-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 379/167/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Бабоїд О.М. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

26 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого суддіГубської О.А.
суддів Парінова А.Б., Беспалова О.О.
при секретарі судового засіданняНечай Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 27 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до управління Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області, в якому просила суд: визнати, неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні перерахунку та виплаті щомісячної доплати до пенсії відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком та відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», державної пенсії нижчої за 6 мінімальних пенсій за віком; зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області призначити перерахувати та виплатити позивачу з 01.01.20014 року по 31.12.2014 року доплати до пенсії відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровлю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком та відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» державну пенсію в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком.

Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 27 січня 2015 року позовні вимоги за період з 01 січня 2014 року по 26 липня 2014 року залишено без розгляду, а за період з 26 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року - відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду - скасуванню у частині з направленням справи на продовження розгляду з таких підстав.

Відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів

Статтею 100 КАС України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду з вимогами визнати протиправними дії відповідачів, а також здійснення перерахунку, нарахування та виплати відповідних сум з 01.01.2014 по 31.12.2014.

На думку судової колегії, позивач про порушення свого права щодо виплати йому передбачених статтями 39, 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» дізнався або мав можливість дізнатися при отриманні допомоги у меншому розмірі.

Разом з тим до суду з наведеними вимогами він звернувся 26.01.2015, при цьому процесуальним правом щодо заявлення клопотання про поновлення строку звернення до суду, не скористався.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для залишення вимог позивача за період з 1 січня 2014 року по 26 липня 2014 року без розгляду, як таких, що заявлено поза межами строку звернення до суду і відсутністю поважних причин пропуску позивачем цього строку.

Доводи апелянта з приводу того, що до вказаних правовідносин не застосовуються строки звернення до суду, встановлені ст. 99 КАС України, посилаючись на Віденську конвенцію про цивільну відповідальність за ядерну шкоду від 21 травня 1963 року, до якої Україна приєдналася згідно із Законом України «Про приєднання України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду» № 334/96-ВР від 12 липня 1996 року положеннями п. п. іі) п. а) ч. 1 ст. VI якої встановлено, що строк позовної давності на відшкодування ядерної шкоди, спричиненої тілесному здоров'ю, складає тридцять років з дня ядерного інциденту, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки на відміну від положень Конвенції, строки, визначені ст.99 КАС України є процесуальними.

Таким чином, строки звернення до суду визначаються за правилами статті 99 КАС України.

В той же час, апеляційний суд не може погодитися з висновком суду першої інстанції про необхідність відмовити у відкритті провадження щодо позовних вимог за період з 26 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що рішенням Таращанського районного суду № 2-796/2010 від 21.06.2010 року задоволено позов ОСОБА_5, зокрема, зобов'язано управління Пенсійного фонду у Таращанському районі Київської області провести перерахунок та виплату їй державної пенсії відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 6-ти мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку 50 % від мінімальної пенсії за віком, за період з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 21.06.2010 року - дату ухвалення рішення включно, з урахуванням фактично виплачених сум.

Згідно з постановою Апеляційного суду Київської області від 22.07.2011 року рішення суду змінено в частині періоду перерахунку пенсії та доплат з «починаючи з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 21.06.2010 року» на «з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та 3 22.05.2008 року».

Крім того, в іншій справі - № 2-а-1128/2011 постановою Таращанського районного суду від 04.02.2011 року були задоволені вимоги ОСОБА_5, зокрема зобов'язано управління Пенсійного фонду у Таращанському районі Київської області призначити та проводити перерахунок і виплату доплати до пенсії відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з розрахунку однієї мінімальної заробітної плати, починаючи з 14.01.2011 року. Постанова набрала законної сили.

Відмовляючи у відкритті провадження у частині позовних вимог за період 26 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року, суд виходив з того, що в даному випадку наявна постанова суду, що набрала законної сили у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки згідно з наведеними вище судовими рішеннями, перерахунок та виплата пенсії повинні були здійснюватися без зазначення кінцевої дати виконання вищевказаних дій відповідачем.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду із даним позовом, позивач мотивувала його зокрема протиправністю дій відповідача щодо здійснення виплат пенсії, додаткової пенсії та доплати до пенсії не у розмірах, встановлених статтями 39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а відповідно до постанов КМ України.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що пенсія є періодичним платежем, виплата якої, за загальним правилом, не обмежена у часі. Підвищення до пенсії, яке є додатковою виплатою особі, яка визнана такою, що має на нього право, нерозривно пов'язано з виплатою пенсії і також має не визначений у часі граничний термін виплати.

Отже, вирішуючи питання про зобов'язання нарахувати та виплатити відповідні періодичні платежі, у разі відсутності спору про право особи на отримання підвищення до пенсії або встановлення такого права в судовому порядку, не можна обмежувати орган, відповідальний за здійснення їх нарахування і виплати, певним часовим проміжком, якщо не відбулося змін у законодавстві.

Законом України від 16 січня 2014 року №719-VII "Про Державний бюджет України на 2014 рік" (далі - Закон №719-VII) не було встановлено будь-яких обмежень щодо застосування статей 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"

З прийняттям Закону України від 31 липня 2014 року №1622-VII "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", який набув чинності 16.08.2014 року, внесені зміни до Прикінцевих положень Закону №719-VII. Зокрема Прикінцеві положення Закону №719-VII доповнено статтею 6-7 такого змісту: установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 13, ст. 178 із наступними змінами), статей 5 та 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., N 4, ст. 94 із наступними змінами), Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., N 15, ст. 111 із наступними змінами), статей 14, 22, 37 та 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 29, ст. 399 із наступними змінами), пункту "ж" частини першої статті 77 Основ законодавства України про охорону здоров'я (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 4, ст. 19 із наступними змінами), статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 45, ст. 425 із наступними змінами), статті 43 Гірничого закону України (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., N 50, ст. 433 із наступними змінами), статей 6 1, 6 2, 6 3 та 6 4 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" (Відомості Верховної Ради України, 2000 р., N 24, ст. 182 із наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Таким чином, враховуючи, що фактично відбулися зміни у законодавстві, що застосовується до спірних правовідносин, то фактично у даній справі наявні інші, порівняно із справами № 2-796/2010 та № 2-а-1128/2011, обставини та підстави звернення позивача до суду.

З наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у даному випадку передбачених пунктом 2 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження в частині позовних вимог за період 26 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року, дійшов передчасних висновків, а тому справа в цій частині підлягає поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В іншій частині оскаржувана ухвала суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 204 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги позивача частково спростовують висновки, покладені в основу рішення суду першої інстанції, прийнятого з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 199, 204, 205, 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 27 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до управління Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 27 січня 2015 року - скасувати в частині відмови у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії за період з 26 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року.

В цій частині справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В іншій частині Ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 27 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в частині залишення без змін ухвали суду першої інстанції щодо залишення без розгляду позовних вимог про перерахунок пенсії за період з 01 січня 2014 року по 26 липня 2014 року.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддіА.Б Парінов

О.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 2 березня 2015 року

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.