Справа № 2а-877/12/2170
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2015-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

----------------------
У Х В А Л А

ИМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 2а-877/12/2170

Категорія: 8.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів - Романішина Л.В., Золотнікова О.С.

за участю секретаря - Мамедової С.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м.Херсоні Херсонської області Державної податкової служби на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 03 липня 2012 року за адміністративним позовом Дочірнього підприємства з постачання скрапленого газу «Газпостач» відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Херсонгаз» до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Херсонської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2012 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Херсонської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18 листопада 2011 року №, № та №.

Позов обґрунтовував тим, що скраплений газ, який ним було придбано та реалізовано не відноситься до підакцизних товарів, а тому відповідач неправомірно нарахував зобов'язання з акцизного податку з реалізації скрапленого газу та врахував цю обставину при визначені бази оподаткування з податку на прибуток та податку на додану вартість. Позивач вважає безпідставними висновки податкового органу про безтоварність операцій з придбання товарів у ПП «Стальсервіс», ТОВ «Анфи-К» та ТОВ «Енергоімпекс», оскільки відносини з цими постачальниками підтверджені бухгалтерськими документами та податковими накладними, вартість товарів сплачена постачальникам у безготівковому порядку, придбані товари використані в оподатковуваній господарській діяльності платника податків. Неправомірним, на думку позивача, є виключення із складу валових витрат завищеної компенсації залізничних перевезень ТОВ «Оптімагаз» та перерахованих коштів ВАТ «Херсонгаз», як компенсація земельного податку по орендованих у цього суб'єкта підприємницької діяльності земельних ділянок, оскільки розмір компенсації залізничних перевезень та компенсація сплаченого земельного податку передбачена у договорах з ТОВ «Оптімагаз» та ВАТ «Херсонгаз», є договірною господарською операцією, цінова політика якої не регулюється державою, а тому встановлюється сторонами господарських відносин.

За наслідками розгляду адміністративного позову Херсонським окружним адміністративним судом 03 липня 2012 року ухвалено постанову про задоволення адміністративного позову Дочірнього підприємства з постачання скрапленого газу «Газпостач» відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Херсонгаз».

Суд першої інстанції визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Херсоні Херсонської області Державної податкової служби від 18 листопада 2011 року №, № та №.

Приймаючи означене рішення, Херсонський окружний адміністративний суд виходив з того, що укладені між позивачем та ПП «Стальсервіс», ТОВ «Анфи-К» і ТОВ «Енергоімпекс» угоди не віднесені законом до нікчемних, відсутні судові рішення про визнання їх недійсними, а ДПІ не могла керуватися лише припущеннями щодо фіктивності (нікчемності) укладених угод. Суд зазначив, що в акті перевірки відповідачем безпідставно розширено ряд документів (доказів), якими повинен підтверджуватись факт поставки товарно-матеріальних цінностей. Залізничний тариф за договором поставки нафтопродуктів №1/23/02/46/1 від 23.02.2010р., укладеним позивачем з ТОВ «Оптімагаз», включений постачальником у ціну товару, тому підтвердження окремими документами його витрат не потребує. Скраплений газ, що реалізовувався позивачем, має код УКТ ЗЕД 2711 19 00 00 і не відноситься до підакцизних товарів згідно з п.п.215.3.4 п.215.3 ст.215 Податкового кодексу України.

В апеляційній скарзі ДПІ у м.Херсоні Херсонської області Державної податкової служби, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове - про відмову в задоволенні позову Дочірнього підприємства з постачання скрапленого газу «Газпостач» відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Херсонгаз».

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивач є платником акцизного податку з реалізації скрапленого газу і тому зобов'язаний був нараховувати цей податок та враховувати його розмір при обчислені бази оподаткування з податку на прибуток та з ПДВ. Судом не враховано, що постачальники товарів ПП «Стальсервіс», ТОВ «Анфи-К», ТОВ «Енергоімпекс» не підтвердили документально господарських відносин з позивачем, не знаходились за місцем реєстрації та не декларували наявність трудових та матеріальних ресурсів, необхідних для здійснення господарських операцій з поставки товарів позивачеві. Позивач не підтвердив документально витрати на компенсацію залізничних перевезень ТОВ «Оптімгаз», а також сплатив земельний податок з земельних ділянок, які знаходились у користуванні у іншого суб'єкта підприємницької діяльності, тобто позивач не був платником цього податку щодо цих земельних ділянок.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, згідно п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України, відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання, у період з 15.09.2011р. по 26.10.2011р. державними податковими ревізорами-інспекторами ДПІ у м.Херсоні Херсонської області Державної податкової служби проведено планову виїзну перевірку Дочірнього підприємства з постачання скрапленого газу «Газпостач» відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Херсонгаз» () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 07.09.2009р. по 30.06.2011р., за результатами якої складено акт перевірки №3782/23-5/36671276 від 08 листопада 2011 року.

У висновках акту перевірки, серед іншого, вказується на порушення позивачем:

- п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4, п.5.1 ст.5, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.п.135.4.1 п.135.4, п.п.135.5.9 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 491 972 грн. (у тому числі: 1 квартал 2010 року у сумі 16498 грн., 2 квартал 2010 року у сумі 25800 грн., 3 квартал 2010 року у сумі 15729 грн., 4 квартал 2010 року у сумі 268141 грн., 1 квартал 2011 року у сумі 125975 грн., 2 квартал 2010 року у сумі 39829 грн.);

- п.188.1 ст.188, п.п.9.1.4 п.9.1 ст.9 Податкового кодексу України, п.п.7.2.1 п.7.2, п.п.7.4.1, п.п.7.4.2, п.п.7.4.4, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 388 826 грн. (у тому числі: жовтень 2010 року на суму 50514 грн., грудень 2010 року на суму 264731 грн., січень 2011 року на суму 14005 грн., лютий 2011 року на суму 16291 грн., березень 2011 року на суму 16422,60 грн., квітень 2011 року на суму 15197 грн., травень 2011 року на суму 11665 грн.);

- п.п.49.18.1 п.49.18 ст.49, п.п.212.1.8 ст.212 Податкового кодексу України, а саме: підприємством за період з 01.01.2011р. по 30.06.2011р. не подано до ДПІ у м.Херсоні податкової декларації з акцизного податку та не задекларовано суми податкового зобов'язання з акцизного податку з реалізації скрапленого газу, придбаного на спеціалізованих аукціонах, в сумі 366 902 грн. (у тому числі: січень 2011 року в сумі 60210,21 грн., лютий 2011 року в сумі 71641,05 грн., березень 2011 року в сумі 72294,89 грн., квітень 2011 року в сумі 75985,90 грн., травень 2011 року в сумі 58326,12 грн., червень 2011 року в сумі 28443,82 грн.).

18 листопада 2011 року, на підставі акту перевірки №3782/23-5/36671276 від 08.11.2011р., ДПІ у м.Херсоні Херсонської області Державної податкової служби прийняла податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем акцизний збір за скраплений газ в розмірі 734 825 грн. (в т.ч. за основним платежем - 366 902 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 367 923 грн.);

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в розмірі 573 515 грн. (в т.ч. за основним платежем - 491 972 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 81 543 грн.);

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 467 638,25 грн. (в т.ч. за основним платежем - 388 826 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 78 812,25 грн.).

Задовольняючи позов Дочірнього підприємства з постачання скрапленого газу «Газпостач» відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Херсонгаз» про визнання протиправними та скасування вказаних податкових повідомлень-рішень суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.71 КАС України покладено обов'язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не доведено наявність порушень, зафіксованих актом перевірки №3782/23-5/36671276 від 08.11.2011р., а тому визначення на підставі такого акту грошових зобов'язань позивачу є незаконним. Колегія суддів погоджується з таким висновком Херсонського окружного адміністративного суду. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було придбано скраплений газ згідно договорів купівлі-продажу №А132-1/2142сг-11/276 від 22.12.2010р., №А132-1/2202сг-11/280 від 22.12.2010р., №А132-1/2257сг-11/281 від 22.12.2010р., №А132-1/2705сг-11/93 від 24.03.2011р., №А136-1/2912сг-11/100/1 від 21.04.2011р., №А136-1/2943сг-11/101/1 від 21.04.2011р., №А137-1/3185сг-11/174 від 25.05.2011р.

В акті перевірки, серед іншого, зазначено, що підприємство ДП «Газпостач» ВАТ «Херсонгаз» здійснює придбання скрапленого газу для потреб населення. На порушення ст.49.18.1 Податкового кодексу України підприємством за період з січня по червень 2011 року не подано протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця, податкові декларації акцизного податку. Крім того, на порушення ст.212.1.8 Податкового кодексу України, підприємством за період з січня по червень 2011 року не задекларовано суми податкового зобов'язання з акцизного податку з реалізації скрапленого газу, придбаного на спеціалізованих аукціонах, в загальній сумі 366 902 грн. Встановлення вказаних порушень стало підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № від 18.11.2011р.

Колегія суддів знаходить правильним висновок суду першої інстанції, що позивач у період з січня по червень 2011 року не був платником акцизного податку з реалізації скрапленого газу, придбаного на спеціалізованих аукціонах, а тому не зобов'язаний був подавати до ДПІ у м.Херсоні податкові декларації акцизного податку та декларувати відповідні суми податкових зобов'язань з акцизного податку.

Так, відповідно до ст.212 Податкового кодексу України платниками акцизного податку є: особа, яка виробляє підакцизні товари (продукцію) на митній території України, у тому числі з давальницької сировини; особа - суб'єкт господарювання, яка ввозить підакцизні товари (продукцію) на митну територію України; фізична особа - резидент або нерезидент, яка ввозить підакцизні товари (продукцію) на митну територію України в обсягах, що підлягають оподаткуванню, відповідно до митного законодавства; особа, яка реалізує конфісковані підакцизні товари (продукцію), підакцизні товари (продукцію), визнані безхазяйними, підакцизні товари (продукцію), за якими не звернувся власник до кінця строку зберігання, та підакцизні товари (продукцію), що за правом успадкування чи на інших законних підставах переходять у власність держави, якщо ці товари (продукція) підлягають реалізації (продажу) в установленому законодавством порядку; особа, яка реалізує або передає у володіння, користування чи розпорядження підакцизні товари (продукцію), що були ввезені на митну територію України із звільненням від оподаткування до закінчення строку, визначеного законом відповідно до пункту 213.3 статті 213 цього Кодексу; особа, на яку покладається дотримання вимог митних режимів, що передбачають звільнення від оподаткування, у разі порушення таких вимог; особа, на яку покладається виконання умов щодо цільового використання підакцизних товарів (продукції), на які встановлено ставку податку 0 гривень за 1 літр 100-відсоткового спирту, 0 євро за 1000 кг нафтопродуктів у разі порушення таких умов; особа, на яку при здійсненні операцій з підакцизними товарами (продукцією), які не підлягають оподаткуванню або звільняються від оподаткування, покладається виконання умов щодо цільового використання підакцизних товарів (продукції) в разі порушення таких умов.

Статтею 215 Податкового кодексу України визначено товари, які відносяться до підакцизних, зокрема, п.215.1 ст.215 Податкового кодексу України - нафтопродукти, скраплений газ.

При цьому, п.п.215.3.4 п.215.3 ст.215 Податкового кодексу України визначено, що податок справляється з таких товарів: скраплений газ (пропан або суміш пропану з бутаном) код товару (продукції) згідно з УКТ ЗЕД - 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00.

За умовами п.3.1 договорів купівлі-продажу №А132-1/2142сг-11/276 від 22.12.2010р., №А132-1/2202сг-11/280 від 22.12.2010р., №А132-1/2257сг-11/281 від 22.12.2010р., №А132-1/2705сг-11/93 від 24.03.2011р., №А136-1/2912сг-11/100/1 від 21.04.2011р., №А137-1/3185сг-11/174 від 25.05.2011р. поставка скрапленого газу здійснюється Продавцем рівномірно, протягом декади, на умовах: франко-резервуар Тимофіївської установки по вилученню скрапленого газу ГПУ «Полтавагазвидобування» в строки, визначені в п.5.2 цього договору, а згідно договору № А136-1/2943сг-11/101/1 від 21.04.2011р. - з Управління з переробки газу і газового конденсату (ТЦСК Базилівщина). Тобто, скраплений газ поставлявся позивачу з Тимофіївської установки по вилученню скрапленого газу ГПУ «Полтавагазвидобування» та з Управління з переробки газу і газового конденсату (ТЦСК Базилівщина).

В матеріалах справи наявні висновки експерта торгово-промислової палати №В-6316/1 від 30.12.2010р. та №В-122 від 14.01.2011р., згідно яких газ вуглеводневий скраплений паливний для комунально-побутового споживання марки СПБТ (суміш пропану технічного і бутану технічного виробництва ТЦСК «Базилівщина» та суміш пропан-бутану технічна (скраплений газ), що виробляється на Тимофіївській установці поглибленого вилучення вуглеводів, відносяться до наступного коду по УКТ ЗЕД: Гази нафтові та інші вуглеводні в газоподібному стані: - скраплені (зріджені); - інші - 2711 19 00 00.

Тобто, скраплений газ, що реалізовувався Дочірнім підприємством з постачання скрапленого газу «Газпостач» відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Херсонгаз» не відноситься до підакцизних товарів згідно п.п.215.3.4 п.215.3 ст.215 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення № від 18.11.2011р. правомірно скасовано Херсонським окружним адміністративним судом.

У збільшення суми грошового зобов'язання за податковим повідомленням-рішенням від 18.11.2011р. № ввійшло заниження позивачем податкових зобов'язань на 73380 грн. внаслідок не включення до бази оподаткування акцизного збору у сумі 366 900 грн., завищення податкового кредиту на 321 135 грн. у зв'язку з визнанням нікчемними правочинів з ПП «Стальсервіс», ТОВ «Анфи-К», ТОВ «Енергоімпекс», безпідставне включення до податкового кредиту вартості відшкодованих витрат з податку за землю ВАТ «Херсонгаз» у сумі 42 422,45 грн. та завищення ПДВ по податковому кредиту по взаємовідносинах з ТОВ «Оптімагаз» на 21187 грн.; у збільшення суми грошового зобов'язання за податковим повідомленням-рішенням від 18.11.2011р. № ввійшло заниження валового доходу, у зв'язку з не включенням доходу від реалізації газу у І кварталі 2011 року в сумі 204 146 грн., ІІ кварталі 2011 року - 173 170 грн., завищення валових витрат на 1604425 грн., в тому числі: у зв'язку з визнанням нікчемними правочинів з ПП «Стальсервіс» (3306,54 грн.), ТОВ «Анфи-К» (990 грн.), ТОВ «Енергоімпекс» (1283333,33 грн.), безпідставною сплатою податку на землю у сумі 212240,14 грн. за земельні ділянки, що належать ВАТ «Херсонгаз», та не підтвердженням документально вартості залізничного тарифу на 105936 грн. по відносинах з ТОВ «Оптімагаз».

Щодо висновків податкового органу про нікчемність угод ДП «Газпостач» ВАТ «Херсонгаз» з ПП «Стальсервіс», ТОВ «Анфи-К», ТОВ «Енергоімпекс» суд апеляційної інстанції приходить до наступного.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 вказаного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів, у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження).

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 вказаного Закону встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими податковими накладними, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену податковими накладними.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п.198.2 ст.198 Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг чи дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Кодексу податковий кредит звітного періоду складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення первинних документів платника податків.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для відображення у бухгалтерському обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують та підтверджують факти здійснення господарських операцій і які повинні мати визначені цим Законом та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, обов'язкові реквізити.

У ході проведення документальної перевірки було встановлено, що ДП «Газпостач» ВАТ «Херсонгаз» у періоді, що перевірявся, частину податкового кредиту та витрат було сформовано з вартості товарів, отриманих згідно податкових та видаткових накладних, виписаних ТОВ «Анфи-К».

При перевірці правомірності віднесення сум ПДВ до податкового кредиту та витрат по взаємовідносинах з ТОВ «Анфи-К», відповідач у акті перевірки посилається на пояснення директора ТОВ «Анфи-К» ОСОБА_2 про те, що він не мав відношення до ведення фінансово-господарської діяльності цього товариства, реєстраційні та бухгалтерські документи не підписував. У зв'язку цим, ДПІ у м.Херсоні зроблено висновок, що складені первинні документи (податкові та видаткові накладні) за період з 01.01.2010р. по 01.04.2010р. є недійсними, так як виписані особою, яка не була уповноважена здійснювати такі дії.

На підтвердження здійснення господарських відносин з ТОВ «Анфи-К» в матеріалах справи містяться видаткові накладні, податкові накладні, платіжні доручення та виписки з розрахункового рахунку, приходні накладні, звіти по матеріалах на складі за січень, лютий, березень 2010 року, акти списання матеріальних цінностей.

При дослідженні податкових накладних, виписаних позивачу ТОВ «Анфи-К», колегією суддів встановлено, що вони підписані ОСОБА_3

Під час розгляду справи судом першої інстанції було допитано в якості свідка ОСОБА_3, який пояснив, що в період з 2009 року по березень 2010 року був директором ТОВ «Анфи-К», на початку 2010 року було декілька поставок товару ДП «Газпостач» ВАТ «Херсонгаз», податкові накладні підписував власноруч, а в квітні 2010 року продав фірму ОСОБА_2

Таким чином, у період з 01.01.2010р. по 01.04.2010р. первинні документи від імені ТОВ «Анфи-К» виписані уповноваженою особою - ОСОБА_3 як директором товариства, а тому висновки акту перевірки про те, що фактичного придбання товарів не відбулось, з посиланням лише на покази ОСОБА_2, є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відсутність товарно-транспортних накладних не може бути підставою для висновку про безтоварність господарських операцій, оскільки ненадання такого документу як товарно-транспортна накладна чи надання його неоформленого належним чином, не може бути єдиною підставою для висновків про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару, оскільки відповідною транспортною документацією обов'язково мають бути підтверджені витрати з послуг по перевезенню вантажів, а не послуги з придбання товару. Законодавець не ставить в залежність відсутність транспортних документів на перевезення вантажу (товару) з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість.

Згідно акту перевірки №3782/23-5/36671276 від 08.11.2011р. позивач сформував частину податкового кредиту та витрат з вартості товарів (металовиробів), отриманих згідно податкових накладних, виписаних ПП «Стальсервіс».

Як вбачається з матеріалів справи, протягом липня-жовтня 2010 року ДП «Газпостач» ВАТ «Херсонгаз» придбало у ПП «Стальсервіс» металовироби та отримало від даного контрагента видаткові та податкові накладні. Розрахунки проведено у безготівковій формі. Придбаний товар було перевезено автотранспортом, який знаходиться в оренді позивача, про що свідчать наявні в матеріалах справи подорожні листи.

Отримані від ПП «Стальсервіс» металовироби було використано ДП «Газпостач» ВАТ «Херсонгаз» в господарській діяльності згідно приходних накладних на склад, звітів по матеріалах по складу за липень, серпень, вересень, жовтень 2010 року, актів списання матеріалів.

В акті перевірки ДПІ у м.Херсоні посилається на відомості, що отримані від ГВПМ ДПІ у м.Енергодарі, відповідно до яких директором ПП «Стальсервіс» під час господарських відносин з позивачем був ОСОБА_4, який надав свідчення про те, що фінансово-господарська діяльність не здійснювалася, складських приміщень, транспортних засобів та найманих працівників на підприємстві не має.

У зв'язку з цим, відповідачем зроблено висновок про те, що складені первинні документи (податкові та видаткові накладні) за період з 03.06.2010р. по 01.10.2010р. за підписом ОСОБА_5 є недійсними, так як підписані особою, яка не була уповноважена здійснювати такі дії.

Однак, як правильно встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом, в 2010 році ОСОБА_5 працювала на ПП «Стальсервіс» бухгалтером і податкові й видаткові накладні по взаємовідносинах з позивачем підписано нею особисто. Допитана в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_5 підтвердила господарські відносини ПП «Стальсервіс» з ДП «Газпостач» ВАТ «Херсонгаз».

Сама ж по собі наявність або відсутність у контрагента ПП «Стальсервіс» окремих документів, транспортних засобів, нерухомості, земельних ділянок, певної кількості персоналу, на думку колегії суддів, не можуть являтися вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків, у зв'язку з його господарською діяльністю. Чинним законодавством чітко не регламентована обов'язкова кількість необхідних ресурсів для здійснення тої чи іншої діяльності. В свою чергу, апелянт не надав пояснення стосовно того, яка кількість працюючих осіб, транспортних засобів тощо достатня для такого виду діяльності, за яким було здійснено господарські операції між позивачем та його контрагентом.

У грудні 2010 року, січні 2011 року ДП «Газпостач» ВАТ «Херсонгаз» мало взаємовідносини з ТОВ «Енергоімпекс» на підставі договорів від 12.02.2010р. №ПЕ/107/59/1, від 17.01.2011р. №03/2011/17/1.

В підтвердження виконання сторонами умов вказаних договорів в матеріалах справи містяться видаткові накладні, податкові накладні, оборотно-сальдові відомості по рахунку 2811, листи ТОВ «Енергоімпекс» на відвантаження зрідженого газу на адресу ДП «Газпостач» ВАТ «Херсонгаз», залізничні накладні, квитанції про відправлення порожніх цистерн, акт прийому-передачі СВГ №1 від 17.01.2011р., звіт реалізації газу (зі зберігання) по Н.Каховській дільниці за січень 2011 року, реєстр відвантаження газу за січень 2011 року з Новокаховської БЗЗГ ДП «Газпостач» ТВ «Енергоімпекс» (зберігання), реєстр прибуття газу за січень 2011 року на зберігання ТОВ «Енергоімпекс», договори зберігання №3 від 05.01.2011р., №8/1 від 28.01.2011р. Зазначеними документами підтверджено, яким чином було отримано скраплений газ у грудні 2010 року та січні 2011 року, а саме, залізничним транспортом з бази у м.Нова Каховка, вул.Індустріальна, 1. Розрахунки проведено у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями та виписками з розрахункового рахунку позивача.

Під час проведення перевірки ДПІ у м.Херсоні Херсонської області Державної податкової служби було використано акт ДПІ у Приморському районі м.Одеси від 08.04.2011р. №594/22-1/31209468 «Про неможливість проведення документальної перевірки ТОВ «Енергоімпекс» з питань правомірності нарахування податкового зобов'язання та податкового кредиту з податку на додану вартість за період грудень 2010 року», яким визнано нікчемними правочини ТОВ «Енергоімпекс» з контрагентами за грудень 2010 року у зв'язку з тим, що у товариства відсутні основні фонди, складські приміщення, підприємство не знаходиться за місцезнаходженням.

Однак, як правильно встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом, такі висновки податкового органу спростовуються наданими позивачем копіями договорів зберігання скрапленого газу в м.Нова Каховка від 28.01.2010р. та від 28.01.2011р., листа ДПІ у Приморському районі м.Одеси від 01.03.2011р. №124494/10/23-5 про надання пояснень та їх документального підтвердження по підприємствах-контрагентах, по яких сформовано податковий кредит та податкові зобов'язання грудня 2010 року, листа ТОВ «Енергоімпекс» №21/03-03 від 21.03.2011р. щодо надання документів, які підтверджують сформований податковий кредит та податкові зобов'язання грудня 2010 року.

Варто зазначити, що у деклараціях за відповідні періоди контрагенти позивача ПП «Стальсервіс», ТОВ «Анфи-К» і ТОВ «Енергоімпекс» відобразили податкові зобов'язання по операціях з ДП «Газпостач» ВАТ «Херсонгаз». Суми податку на додану вартість були внесені позивачем до реєстру отриманих податкових накладних від вказаних контрагентів, включені до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду, та відповідають даним податкової декларації з податку на додану вартість.

Позивачем доведено, що при укладенні договорів він переконався у тому, що підприємства-контрагенти були зареєстровані у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, а також зареєстровані як платники податку на додану вартість і мали право на видачу податкових накладних.

Варто зазначити, що ані актом перевірки, ані іншими матеріалами справи не встановлено жодного фактичного порушення саме позивачем вимог законодавства, яким регламентується порядок формування податкового кредиту, яке б позбавляло його права на формування податкового кредиту по взаємовідносинах з ПП «Стальсервіс», ТОВ «Анфи-К» і ТОВ «Енергоімпекс».

Установлення факту недійсності, в тому числі нікчемності цивільно-правового правочину, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань платнику податків у разі, якщо не буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції або відсутність зв'язку між такою операцією та господарською діяльністю платника податків. Суд вважає, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Водночас, податкові органи не позбавлені права звернутися до адміністративного суду з вимогою про визнання недійсним правочину, укладеного між платником податку та його контрагентом, з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства та стягнення в дохід держави коштів, одержаних сторонами оспорюваного правочину за такими угодами, як це установлено частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України.

При укладені договорів головним для суб'єкта господарювання є предмет договору, цінова політика, строки та спосіб доставки (виконання) предмету договору, розрахунки по договору (угоді), а також реєстрація постачальника як суб'єкта господарювання в органах виконавчої влади та допоміжна інформація про реєстрацію платником податку на додану вартість у органах податкової служби. Тому відповідач не має права наполягати на отримані додаткової інформації позивачем від його контрагентів - постачальників товарів (робіт, послуг).

Чинне законодавство не зобов'язує платника податків перевіряти безпосередніх контрагентів на предмет виконання ними вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми податку на додану вартість по складу податкового кредиту.

Слід зазначити, що недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, однак такі докази на порушення вимог частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України податковим органом не представлено, реальність виконання господарських операцій, на підставі яких позивачем сформовано валові витрати та податковий кредит, не спростовано.

Із досліджених у судовому засіданні первинних документів, оформлених за результатами господарської діяльності позивача із продавцями ПП «Стальсервіс», ТОВ «Анфи-К», ТОВ «Енергоімпекс» вбачається, що зазначені первинні документи повністю відповідають ознакам первинних документів, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік, тобто господарські та бухгалтерські документи, отримані позивачем від вказаних контрагентів є дійсними. А відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що сторони договорів діяли виключно для досягнення економічних результатів та з метою отримання прибутків у відповідності до ст.3 ГК України. Укладені договори відповідають вимогам ст.203 ЦК України, не порушують публічний порядок, не спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, недійсність таких договорів прямо законом не встановлена, а також такі договори судом недійсними не визнавалися, а отже є чинними.

В акті перевірки, також, зазначено, що, в порушення п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», позивачем безпідставно включено до складу валових витрат вартість витрат з податку на землю згідно актів виконаних робіт на загальну суму 212240,19 грн. (у тому числі: 2 квартал 2010 року на суму 62355,57 грн., 3 квартал 2010 року на суму 59950,71 грн., 4 квартал 2010 року на суму 60479,97 грн., 1 квартал 2011 року на суму 29453,94 грн.).

Однак, як правильно встановлено Херсонським окружним адміністративним судом, на підставі актів №1 від 17.03.2010р., №2 від 17.03.2010р., №3 від 17.03.2010р., №4 від 17.03.2010р., №5 від 17.03.2010р., на підставі протоколу №22 від 24.03.2009р. загальних зборів акціонерів ВАТ «Херсонгаз» та протоколу №15 від 24.02.2010р. засідання правління ВАТ «Херсонгаз» до Статутного фонду ДП «Газпостач» було внесено бази скріпленого газу, комплекси, нежилі будівлі та споруди газоскладів, комплекси будівель та споруд. Тобто, у фактичному користуванні позивача знаходилися земельні ділянки, які перебували під вказаними об'єктами нерухомості, і які використовувалися ДП «Газпостач ВАТ «Херсонгаз» у своїй господарській діяльності.

В акті перевірки відсутні відомості щодо того, що на момент проведення перевірки позивачем не надано до перевірки податкові накладні по відшкодуванню витрат з податку на землю, або податкові накладні оформлені із порушеннями Закону України «Про податок на додану вартість», Податкового кодексу України чи Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Оскільки валові витрати та податковий кредит сформовано позивачем на підставі актів здачі-приймання робіт (надання послуг) та податкових накладних, що узгоджується з вимогами Закону України «Про податок на додану вартість» та Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а також Податкового кодексу України, тому висновки ДПІ у м.Херсоні Херсонської області Державної податкової служби про завищення позивачем витрат на суму 212240,19 грн. внаслідок включення до їх складу витрат з податку за землю ВАТ «Херсонгаз» є безпідставними.

Щодо висновків ДПІ у м.Херсоні про завищення ДП «Газпостач ВАТ «Херсонгаз» валових витрат на 1055936,05 грн. та завищення податкового кредиту на 21187 грн. по взаємовідносинах з ТОВ «Оптімагаз» у зв'язку із завищенням вартості залізничного тарифу, судова колегія приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 16.02.2010р. та 23.02.2010р. між ТОВ «Оптімагаз» (Постачальник) та ДП «Газпостач» ВАТ «Херсонгаз» (Покупець) було укладено договори поставки нафтопродуктів №1/16/43/1 та №1/23/02/46/1 відповідно, за умовами яких Постачальник зобов'язується поставити Покупцю нафтопродукти узгодженими партіями, а Покупець зобов'язується їх оплатити і прийняти в асортименті, кількості згідно поданих заявок, узгодженими з Постачальником. Ціна товару визначається прейскурантом цін Постачальника. На кожну партію товару, що поставляється за цим договором, складається рахунок із зазначенням вартості товару.

В акті перевірки податковий орган дійшов висновку про завищення ДП «Газпостач» ВАТ «Херсонгаз» залізничного тарифу, суму якого було оприбутковано позивачем без підтверджуючих документів. Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком перевіряючих, оскільки зазначеними вище договорами не передбачено, що залізничний тариф сплачується окремо по виставлених рахунках. Залізнична накладна, на яку посилається відповідач у акті перевірки, фіксує тільки провізну плату по залізничній колії, номер цистерни, кількість скрапленого газу в цистерні та дані, що свідчать, кому належить сама цистерна, як порожня тара.

Між тим, як правильно встановлено судом першої інстанції, залізничний тариф включає в себе провізну плату, вартість послуг перевізника по обслуговуванню цистерн до їх відправлення, розмір щодобової плати за використання цистерн після наливу/зливу під час перебування їх на території заводу виробника/вантажоодержувача, або на під'їзних коліях, що примикають до заводу виробника вантажу, розмір щодобової плати використання цистерн в дорозі, налив цистерн, страхування небезпечного вантажу. Розмір плати вказаних послуг в рахунках та актах приймання-передачі товару (зрідженого газу) включено однією сумою у вартість товару, що відповідає Стандарту бухгалтерського обліку П(С) БУ 9 Запаси, п.9 - первісна вартість запасів. Товар був оприбуткований по акту приймання-передачі з урахуванням залізничного тарифу, що узгоджується з умовами договорів поставки.

Так як залізничний тариф включений постачальником у ціну товару, тому суд апеляційної інстанції погоджується з Херсонським окружним адміністративним судом, що підтвердження його витрат окремими документами не потребує.

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення ДПІ у м.Херсоні Херсонської області Державної податкової служби від 18 листопада 2011 року №, № та № прийнято відповідачем необґрунтовано, а тому вони підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Варто зазначити, що в поданій апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення Херсонським окружним адміністративним судом норм матеріального права, однак не зазначає, в чому саме такі порушення виразились, і лише дублює свою позицію, викладену ним при поданні до суду першої інстанції заперечень проти позову, яким, на думку колегії суддів, судом надано правильну правову оцінку.

В силу ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.200 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Херсоні Херсонської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 03 липня 2012 року за адміністративним позовом Дочірнього підприємства з постачання скрапленого газу «Газпостач» відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Херсонгаз» до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Херсонської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18 листопада 2011 року №, № та № - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач: Димерлій О.О.

Судді: Романішин В.Л.

Золотніков О.С.