Справа № 2а-7163/11/1370
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року м. Київ К/800/48363/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Голови Вищої ради юстиції Колесниченка В.М. про встановлення наявності чи відсутності повноважень, визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Фермерського господарства «Бурка В.В.» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 8 січня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У червні 2012 року позивач - Фермерське господарство «Бурка В.В.» звернувся з позовом до Голови Вищої ради юстиції Колесниченко Володимира Миколайовича про встановлення наявності чи відсутності повноважень Голови Вищої ради юстиції по здійсненню дисциплінарного провадження щодо судді, зокрема: чи належить до повноважень голови Вищої ради юстиції на підставі ст. 131 Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Закону України «Про Вищу раду юстиції» одноосібний розгляд скарг про випадки поведінки судді, яка може мати наслідком дисциплінарну відповідальність суддів вищих спеціалізованих судів та суддів Верховного Суду України, а також одноосібне прийняття рішення про відмову у відкритті дисциплінарного провадження»; на підставі ст. 40, ч.3 ст. 131 Конституції України, ст. ст. 83, 84, пп. 2 п. 1 ст. 85, 86 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. ст. 1, 3, 21, 24, 27, 40 Закону України «Про Вищу раду юстиції» визнати дії голови Вищої ради юстиції Колесниченка В. М. при розгляді його (позивача) скарги за вих. №112 від 14 березня 2011 року протиправними; зобов'язати голову Вищої ради юстиції Колесниченка В. М. на підставі вимог ст. 40 Закону України «Про Вищу раду юстиції» довідку і всі матеріали перевірки по його скарзі за вих. №112 від 14 березня 2011 року передати до Вищої ради юстиції, яка вирішує питання про доцільність порушення дисциплінарного провадження.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 8 січня 2013 року залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій позивач звернувся з касаційною скаргою в якій посилаючись на допущені судами порушення норми матеріального та процесуального права просить їх скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до пункту першого частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Позивачем 09 та 14 березня 2011 року надіслано Вищій раді юстиції скарги за № 112, які зареєстровані відповідно 11 березня 2011 року за № Б - 1503/0/7 - 11 та 18 березня 2011 року за №261/0/13 - 11, щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів Вищого адміністративного суду України. Також, позивач просив у прийнятих за скаргами рішеннях надати відповіді на запитання, пов'язані з розглядом скарги.

За наслідками розгляду скарг позивача від 09 та 14 березня 2011 року Головою Вищої ради юстиції надано відповідь від 14 квітня 2011 року за № 4996/0/9-11 про те, що скарги не містять достатніх відомостей, які б могли слугувати підставою для призначення перевірки відносно вказаних суддів.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позивних вимог суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, зробив висновок про відсутність порушень Головою Вищої ради юстиції Колесниченко В.М. прав, свобод та інтересів позивача та дотримання відповідачем вимог Конституції України, Законів України «Про Вищу раду юстиції» і «Про судоустрій та статус суддів» при розгляді скарг.

Так, повноваження, організація і порядок діяльності Вищої ради юстиції визначені Конституцією України, Законом України «Про Вищу раду юстиції» та Регламентом Вищої ради юстиції, що затверджений рішенням Ради від 04 жовтня 2010 року №791/0/15-10.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про Вищу раду юстиції» Вища рада юстиції є колегіальним, незалежним органом, відповідальним за формування високопрофесійного суддівського корпусу, здатного кваліфіковано, сумлінно та неупереджено здійснювати правосуддя на професійній основі, а також за прийняття рішень стосовно порушень суддями і прокурорами вимог щодо несумісності та у межах своєї компетенції про їх дисциплінарну відповідальність.

Відповідно до статті 131 Конституції України в Україні діє Вища рада юстиції, до відання якої належить: 1) внесення подання про призначення суддів на посади або про звільнення їх з посад; 2) прийняття рішення стосовно порушення суддями і прокурорами вимог щодо несумісності; 3) здійснення дисциплінарного провадження стосовно суддів Верховного Суду України і суддів вищих спеціалізованих судів та розгляд скарг на рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів апеляційних та місцевих судів, а також прокурорів.

Стаття 84 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначає дисциплінарне провадження як процедуру розгляду органом, визначеним законом, звернення, в якому містяться відомості про порушення суддею вимог щодо його статусу, посадових обов'язків чи присяги судді. Частини 2 та 3 статті 84 вказаного Закону, зокрема передбачають, що право на звернення зі скаргою (заявою) щодо поведінки судді, яка може мати наслідком дисциплінарну відповідальність судді, має кожен, кому відомі такі факти. Не допускається зловживання правом звернення до органу, уповноваженого здійснювати дисциплінарне провадження, у тому числі ініціювання питання відповідальності судді без достатніх підстав, використання такого права як засобу тиску на суддю у зв'язку з здійсненням ним правосуддя.

Окрім того, у частині 4 статті 84 цього Закону закріплено, що дисциплінарну справу щодо судді не може бути порушено за заявою чи повідомленням, що не містять відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку судді, а також за анонімними заявами та повідомленнями.

Підставою для відкриття дисциплінарного провадження є подання члена Вищої ради юстиції за результатами перевірки повідомлень (стаття 38 Закону України «Про Вищу раду юстиції»).

Відповідно до статті 39 цього Закону стадіями дисциплінарного провадження є:

1) перевірка даних про дисциплінарний проступок;

2) відкриття дисциплінарного провадження;

3) розгляд дисциплінарної справи;

4) прийняття рішення.

Стаття 40 цього Закону передбачає, що перевірка даних про дисциплінарний проступок здійснюється за дорученням Вищої ради юстиції або Голови Вищої ради юстиції одним із членів Вищої ради юстиції шляхом одержання письмового пояснення від судді та інших осіб, витребування судових справ (їх копій), розгляд яких закінчено, та ознайомлення з судовими справами, розгляд яких не закінчено, одержання іншої інформації від органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадян чи їх об'єднань. За наслідками перевірки складається довідка з викладенням фактичних обставин, виявлених під час перевірки, висновків і пропозиції. З довідкою і матеріалами повинен бути ознайомлений суддя, стосовно якого проводилася перевірка. Довідка і всі матеріали перевірки передаються до Вищої ради юстиції, яка вирішує питання про доцільність порушення дисциплінарного провадження.

При цьому Закон України «Про Вищу раду юстиції» встановлює право, а не обов'язок одного із зазначених суб'єктів доручити провести перевірку даних про дисциплінарний проступок.

В рішенні Конституційного Суду України від 21 травня 2002 року № 9-рп/2002 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин другої і четвертої статті 1, абзацу другого пункту 8 частини першої статті 18, частини першої статті 25, пунктів 1, 2,4 частини першої статті 30, частини першої статті 31, частини першої статті 32, пункту 2 частини другої статті 33, пункту 2 частини другої та частини третьої статті 37, статей 38 і 48 Закону України «Про Вищу раду юстиції» зазначається, що Вища рада юстиції зобов'язана перевіряти звернення народних депутатів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини так само, як і звернення інших посадових осіб, органів державної влади і місцевого самоврядування, кожного громадянина, якщо в них містяться відомості про наявність передбачених частиною п'ятою статті 126 Конституції України підстав для звільнення судді з посади, про факт дисциплінарного проступку судді Верховного Суду України або судді вищого спеціалізованого суду, і за результатами перевірки приймати відповідне рішення.

Отже, судами зроблено правильний висновок про те, що стадіям дисциплінарного провадження передує вирішення питання про те, чи містить звернення, що надійшло до Вищої ради юстиції, відомості про наявність ознак дисциплінарного проступку судді.

Оскільки в заяві позивача, не були викладені обставини, які б свідчили про наявність ознак дисциплінарного проступку суддів або порушення суддями присяги, а містились лише посилання на порушення суддями Вищого адміністративного суду України норм процесуального права при розгляді адміністративних справ за участю позивача та прохання надати оцінку законності винесених ними судових рішень, то відповідачем правомірно не здійснювалась перевірка, що передує здійсненню дисциплінарного провадження, про що було повідомлено позивача у встановленні законом спосіб та строки.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що з оскаржуваних судових рішень вбачається, що при їх ухвалені, суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судових рішень.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Фермерського господарства «Бурка В.В.» залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 8 січня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року у справі № 2а-7163/11/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді: І.Я. Олендер

С.Є. Амєлін

М.Г. Кобилянський