Справа № 826/68/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 лютого 2015 року № 826/68/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської митниці ДФС про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та час затримки виконання рішення про поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до Київської міської митниці ДФС про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, мотивуючи позовні вимоги тим, що з моменту винесення постанови суду про поновлення на роботі від 21.01.2014 року по 15.07.2014 року, коли ОСОБА_1 фактично було поновлено на посаді, останній не зміг приступити до роботи саме з причини невиконання судового рішення керівництвом Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, яка була реорганізована в Київську міську митницю ДФС з передачею всіх прав та обов'язків останній.

В позовній заяві позивач просить суд стягнути з Київської міської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі в сумі 51920,76 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В наданих суду письмових запереченнях представник відповідача зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки наказом Міністерства доходів і зборів України від 02.12.2013 року №741 «Про внесення змін до наказів Міндоходів від 26.04.2013 №81 та від 18.10.2013 №599» управління боротьби з контрабандою та митними правопорушення, де позивач займав посаду заступника, було ліквідовано, а тому одразу поновити позивача на посаді, яку він займав на момент звільнення юридично було неможливо. Крім того, відповідач зазначає, що позивач помилково прийшов до висновку, що середньоденна заробітна плата за останні два календарні місяці роботи, що передували події звільнення складає - 316,59 грн.

У відповідності до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неявку представника відповідача, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні матеріали справи, судом встановлено наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.10.2013 року у справі №826/10968/13-а за позовом ОСОБА_1 до Київської регіональної митниці, Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування наказу Київської регіональної митниці від 26.06.2013 р. №759-к, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, позов задоволено частково - визнано протиправним та скасовано наказ Київської регіональної митниці від 26.06.2013 р. № 759-к "Про припинення перебування на державній службі" в частині припинення перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_1, заступника начальника оперативного відділу служби боротьби з контрабандою та порушення митних правил Київської регіональної митниці; визнано ОСОБА_1 звільненим за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 31 жовтня 2013 р.; зобов'язано Київську міжрегіональну митницю Міндоходів внести відповідні записи у трудову книжку ОСОБА_1; стягнути з Київської міжрегіональної митниці Міндоходів на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.06.2013 по 31.10.2013.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2014 року скасовано пункти 3, 4 резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2013 року щодо визнання ОСОБА_1 звільненим за п. 1ст. 40 КЗпП України з 31 жовтня 2013 року та зобов'язання Київської міжрегіональної митниці Міндоходів внести відповідні записи у трудову книжку ОСОБА_1; поновлено ОСОБА_1 на роботі в Київській міжрегіональній митниці Міндоходів на посаді рівнозначній тій, яку він займав до звільнення.

29.01.2014 року Київський апеляційний адміністративний суд видав ОСОБА_1 виконавчий лист про поновлення ОСОБА_1 на роботі в Київській міжрегіональній митниці Міндоходів на посаді рівнозначній тій, яку він займав до звільнення.

15.07.2014 року Київська міжрегіональна митниця Міндоходів на виконання вищевказаних судових рішень прийняла наказ №1083-о, яким ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника оперативного відділу служби боротьби з контрабандою та порушення митних правил Київської регіональної митниці з 27.06.2013 року та переведено на іншу посаду в Київській регіональній митниці Міндоходів.

24.12.2014 року позивач звернувся листом до Київської міської митниці ДФС щодо виплати суми середнього заробітку за період з 31.10.2013 року по 15.07.2014 року, однак, як зазначає позивач, станом на момент звернення до суду з даним позовом відповіді та виплати зазначеної суми не отримував, що і зумовило звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Вимогами ч.5 ст.124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 256 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

В силу вимог ч.2 ст.257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Згідно п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем прийнято наказ №1083-о від 15.07.2014 року, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника оперативного відділу служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Київської регіональної митниці з 27.06.2013 року.

В той же час, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2014 року Київська міська митниця ДФС зобов'язана поновити ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній тій, яку він займав до звільнення.

При цьому, суд зазначає, що згідно ст. 569 Митного кодексу України працівники органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями.

Посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень (ст. 2 Закону України «Про державну службу»).

Відповідно до Положення про Міністерство доходів і зборів України, затвердженого Указом Президента України №141/2013 від 18.03.2013 р., Міністерство доходів і зборів України є правонаступником Державної податкової служби України та Державної митної служби України, що реорганізуються.

Постановою Кабінету Міністрів України №229 від 20.03.2013 року утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства доходів і зборів та реорганізовано шляхом приєднання до відповідних територіальних органів Міністерства доходів і зборів територіальні органи Державної податкової служби та Державної митної служби.

Як зазначає відповідач, внаслідок реорганізації Київською міжрегіональною митницею Міндоходів затверджено новий штатний розпис від 17.05.2013 року №01, згідно якого посада, яку займав позивач на момент звільнення була відсутня.

Крім того, на підставі наказу №741 від 02.12.2013 року «Про внесення змін до наказів Міндоходів від 26.04.2013 №81 та від 18.10.2013 №599» управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями ліквідовано, у зв'язку з чим наказ №1083-о про поновлення на роботі прийнято 15.07.2014 року та з 16.07.2014 року ОСОБА_1 переведено на посаду головного державного інспектора відділу служби боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Київської міжрегіональної митниці Міндоходів.

Крім того, ОСОБА_1 на підставі даного наказу нараховано та виплачено ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.06.2013 року по 31.10.2013 року, що свідчить про виконання п. 5 постанови Окружного адміністративного суду м. Києва.

Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Право на компенсацію заробітку, втраченого за час виконання судового рішення про поновлення на роботі, встановлено статтею 236 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Стаття 236 Кодексу законів про працю України передбачає обов'язок власника, а у сфері публічно-правових правовідносин - суб'єкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. В цьому випадку орган, який розглядав спір, виносить ухвалу про виплату вказаного відшкодування.

Суд звертає увагу, що в силу положень ст. 236 Кодексу законів про працю України, саме той орган, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі, вирішує питання про здійснення виплати середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі.

Як уже зазначалось вище, питання щодо поновлення позивача на посаді вирішено Окружним адміністративним судом міста Києва у справі №826/10968/13-а, в якій, виходячи з наведеного, і повинно бути розглянуто вимогу позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Питання про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення не може розглядатись як новий публічно-правовий спір.

Така позиція викладена і в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 19 червня 2013 року №К/9991/92667/11 та від 16.10.14р. К/9991/59485/12.

Стаття 6 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що спосіб захисту, застосований судом у судовому рішенні, має призводити до поновлення права особи.

Крім того, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Враховуючи, що під час розгляду та вирішення даної справи по суті судом встановлено обрання позивачем способу захисту порушеного права, який не відповідає тому, що передбачений чинним законодавством, суд, з урахуванням наведеного, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

/ ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилаються особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов