Справа № 826/16872/14
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючої судді: Старової Н.Е.,

суддів: Файдюка В.В., Чаку Є.В.,

при секретарі: Молодець К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінсо-Вікна» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вінсо-Вікна» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними дій щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки відносно позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «ТМЦ СПЕЦТОРГ» за період з 01.05.2013 року по 31.05.2013 року, за результатами якої складено акт перевірки від 15.08.2013 року № 624/22-01/33308473, та визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.10.2013 року №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.12.2014 року позовні вимоги було задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального права.

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, а постанову суду скасувати.

Представник позивача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «ТМЦ-СПЕЦТОРГ» за період 01.05.2013 року по 31.05.2013 року, за результатами якої складено акт від 15.08.2013 року №624/2201/33308473, яким встановлено порушення позивачем норм податкового законодавства, а саме: п.198.1, п.198.4, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.3 ст.200 ПК України, в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму ПДВ 983 339 грн.

На підставі виявлених порушень, відповідачем прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 15.10.2013 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 983 339,00 грн. і застосовані штрафні (фінансові) санкції - 245835,00 грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, в період, який перевірявся позивач мав взаємовідносини з ТОВ «ТМЦ СПЕЦТОРГ».

Відносини позивача з ТОВ «ТМЦ-СПЕЦТОРГ» ґрунтувалися на договорі про відступлення права вимоги №1305 від 14.05.2013 року укладеного між ТОВ «Енергоспецмонтаж» (кредитор) та ТОВ «ТМЦ-СПЕЦТОРГ» (новий кредитор), за участю позивача (боржник), за умовами якого, кредитор відступає, а новий кредитор приймає на себе всі права і обов'язки кредитора по заборгованості боржника, що виникла за рахунками за травень 2013 року укладеним між кредитором та боржником на суму 5 900 034,04 грн.

На виконання умов договору, ТОВ «ТМЦ-СПЕЦТОРГ» були виписані податкові накладні від 31.05.2013 року № 71 на суму 500 034,04 грн. (у т.ч. ПДВ - 83 339,01 грн.) та від 14.05.2013 року № 16 на суму 5 400 000,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 900 000,00 грн.).

Відповідно до рахунків на оплату ТОВ «Вінсо-Вікна» отримано первинні документи на придбання товару: видаткові накладні від 14.05.2013 року № 155 на суму 5400000,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 900000,00 грн.) та від 31.05.2013 року № 213 на суму 500034,04 грн.; податкові накладні від 14.05.2013 року № 16 на суму 5400000,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 900000,00 грн.) та від 31.05.2013 року № 17 на суму 500034,04 грн.

Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до податкового кредиту відповідного періоду, відображених у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість, даним декларації з ПДВ за травень 2013 року.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пп."а" п.198.1 ст.198 ПК України, встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання товарів та послуг.

Згідно зі статтею 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка, як встановлено пунктом 201.10 цієї ж статті є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.1). Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця (пункт 201.4). Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (пункт 201.6).

Приписами ч.2 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-XIV встановлено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством та на даних якого ґрунтується, зокрема, податкова звітність.

Відповідно до ч.1 ст.9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Аналізуючи вищевказані положення, судова колегія зазначає, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість обумовлене придбанням платником податків товарів, робіт (послуг) з метою їх подальшого використання в господарській діяльності та реалізується за наявності у платника податків належним чином оформлених первинних документів і податкових накладних, які підтверджують проведення господарських операцій.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що також узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 року №742/11/13-11.

А тому, за відсутності реальних господарських операцій між позивачем та його контрагентами, а також належних доказів того, що такі товари (роботи, послуги) призначені для використання у господарській діяльності платника податків, колегія суддів вважає, що відповідні суми не можуть включатись до складу витрат та податкового кредиту, навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів.

Така ж позиція викладена у постанові ВАС України від 20.02.2013 року по справі №2а-4458/12/2670.

Колегія суддів ретельно дослідила докази, надані позивачем, на підтвердження реальності здійснення ним господарської діяльності за вказаний період, а саме копії: статуту ТОВ «Вінсо-Вікна» (а.с.29-47), договору підряду №1405-13 від 14.05.2013 року (а.с.71-77), довідок про вартість виконаних робіт (а.с.78, 99, 170, 217), актів приймання виконаних будівельних робіт (а.с.79-99, 100-169, 171-216, 218-235), договору відступлення права вимоги №1305 від 14.05.2013 року (а.с.337-338), податкових накладних (а.с.102-103), виписки по особовому рахунку (а.с.344-347), які містяться в матеріалах справи, та дійшла висновку, що позивачем не підтверджено доказами, які б відповідали вимогам ст.70 КАС України та ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», реальність отриманих/наданих робіт/послуг, та правомірність формування податкового кредиту по відносинам з вказаною юридичною особою.

Судова колегія апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що складені первинні документи відповідають вимогам встановленим законодавством щодо документів, які повинні складатись при проведенні господарських операцій, зокрема не відповідають вимогам ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки не надають змоги встановити реальність здійснення господарської операції.

Враховуючи доцільність здійснення таких операцій, їх економічний та господарський зміст, співрозмірність обсягу придбаних товарів/послуг та сум оплати, матеріали, які містяться в справі, колегія суддів критично оцінює доводи позивача щодо реального настання правових наслідків за правочинами, укладеними між позивачем та ТОВ «ТМЦ-Спецторг».

Колегія суддів звертає увагу на відсутність в матеріалах справи первинних документів, окрім наданих, чи інших належних доказів, дослідивши які можливо підтвердити та встановити реальність проведення операцій, на які вказує позивач. Операції між позивачем та ТОВ «ТМЦ-СПЕЦТОРГ» не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів. В зв'язку з цим посадові особи ТОВ «ТМЦ-СПЕЦТОРГ» не могли фактично здійснювати господарські операції.

Службовою запискою ГВПМ ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС від 21.06.2013 року №2982/ДПІ/07-10/3 надано висновок щодо наявності ознак «фіктивності» та відсутності факту реального здійснення господарської діяльності ТОВ «ТМЦ-СПЕЦТОРГ».

Крім того, колегія суддів бере до уваги постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.11.2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2014 року, якими встановлено факт здійснення діяльності ТОВ «ТМЦ-СПЕЦТОРГ» з метою ухилення від сплати податків третіх осіб та вчинення фіктивних правочинів.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи все вищевикладене, за відсутності вчинення реальних господарських операцій позивачем, а також належних доказів того, що вказані роботи/послуги призначені та були використані у господарській діяльності платника податків, колегія суддів вважає, що відповідні суми не можуть включатись до складу витрат та податкового кредиту, навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів. Така ж правова позиція узгоджується з позицією, що викладена у постанові ВАС України від 20.02.2013 року по справі №2а-4458/12/2670.

А тому, судова колегія погоджується з правомірністю прийняття податкового повідомлення-рішення від 15.10.2013 року №.

Приписами ст.195 КАС України, встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. Відповідач як суб'єкт владних повноважень, на виконання вимог ч.2 ст.72 КАС України, надав до суду належні докази правомірності своїх дій та обгрунтував їх у встановленому законом порядку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому постанова суду від 01.12.2014 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення, яким адміністративний позов слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.41, 159, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.12.2014 року - скасувати, та прийняти нову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінсо-Вікна» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили згідно ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Старова Н.Е.

Судді: Файдюк В.В.

Чаку Є.В.