Справа № 2а/0370/1502/11
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

25 лютого 2015 року м. Київ В/800/765/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів Зайця В.С (суддя-доповідач), Сороки М.О., Розваляєвої Т.С., Єрьоміна А.В., Шведа Е.Ю., перевіривши заяву Ягодинської митниці Міндоходів про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 06 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Ягодинської митниці про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 30 червня 2011 року, зміненою постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2012 року, позов ОСОБА_5 задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 листопада 2014 року постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2012 року залишено без змін.

Визнано протиправною відмову Ягодинської митниці №19/19-3472 від 05 травня 2011 року щодо митного оформлення за ОСОБА_5 транспортного засобу «Фольксваген-Пассат», кузов НОМЕР_1, 1995 року випуску зі звільненням від оподаткування. Зобов'язано відповідача провести пільгове оформлення вказаного автомобіля відповідно до вимог Закону України «Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України».

Не погоджуючись з ухвалою суду касаційної інстанції від 06 листопада 2014 року Яголинська митниця звернулася до Вищого адміністративного суду України із заявою про допуск до перегляду Верховним Судом України даної ухвали Вищого адміністративного суду України.

У заяві заявник просить скасувати ухвалу Вищого адміністративного суду України від 06 листопада 2014 року з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, посилаючись при цьому на неоднакове застосування Вищим адміністративним судом України, як судом касаційної інстанції, одних і тих самих норм матеріального права, зокрема частини 2 статті 8 Закону України «Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України».

В заяві зазначає, що ухвала Вищого адміністративного суду України від 06 листопада 2014 року у справі № К/9991/26918/12 прийнята з неоднаковим застосуванням одних і тих самих норм матеріального права, ніж у іншій справах Вищого адміністративного суду України К/9991/50089/12, К-12798/09.

Відповідно до статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Пленум Вищого адміністративного суду України у пункті 4 постанови від 13 грудня 2010 року № 2 «Про судову практику застосування статей 235- 240 Кодексу адміністративного судочинства України» роз'яснив судам, що заява про перегляд рішення з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах може бути подана за наявності таких складових: неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, ухвалення різних за змістом судових рішень; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Під неоднаковим застосуванням одних і тих самих норм матеріального права необхідно розуміти, зокрема, різне тлумачення змісту і сутності правових норм, на підставі якого зроблено висновок про різний зміст суб'єктивних прав і обов'язків учасників відповідних правовідносин, у тому числі про наявність та обсяг прав і/або обов'язків осіб, які беруть участь у справі, різне застосування правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням ієрархії цих правових норм, а також дії норм у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню, різне визначення предмета регулювання правових норм, зокрема застосування різних правових норм для регулювання одних і тих самих відносин або поширення дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосування цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню, різне застосування правил аналогії права чи закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб'єктного складу учасників відносин, об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 252 Митного кодексу України товари які ввозяться громадянами на митну територію України, підлягають оподаткуванню в порядку та на умовах, визначених законами України не поширюється на предмети, що ввозяться (пересилаються) у разі переселення громадян на постійне місце проживання в Україну.

Згідно частини 2 статті 8 Закону України «Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України» дозволяється ввезення у разі переселення на постійне місце проживання на кожного повнолітнього громадянина одного механічного транспортного засобу за кодами 87.01, 87.02, 87.03, 87.04, 87.05 Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності за умови, що він є власником такого транспортного засобу не менше року та за умови перебування такого транспортного засобу на обліку в країні постійного місця попереднього проживання не менше року.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 06 листопада 2014 року, з заявою про допуск якої звернулась митниця, зазначено, що ОСОБА_5 є громадянкою Республіки Білорусь, адресний листок вибуття на виїзд на постійне місце проживання за межі Білорусії вона отримала 08 лютого 2011 року.

Ввезений на митну територію України транспортний засіб «Фольксваген-Пассат» був придбаний ОСОБА_5 05 лютого 2010 року і з того часу перебував на обліку в Білорусії, а 08 лютого 2011 року цей автомобіль був знятий з обліку у зв'язку з виїздом власника транспортного засобу на постійне місце проживання на територію України.

Розглядаючи дану справу, суд касаційної інстанції погодився із висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що строк, передбачений частиною 2 статті 8 Закону України «Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України» повинен обраховуватись із дати отримання ОСОБА_5 листка вибуття на виїзд на постійне місце проживання за межі Білорусії, тобто з 08 лютого 2011 року.

При цьому суд касаційної інстанції зазначив, що вказаний строк не обраховується з дати отримання посвідки на постійне проживання в Україні, оскільки дана посвідка підтверджує лише право особи на таке проживання і не встановлює факту фактичного проживання в Україні.

Разом з цим, приймаючи ухвалу від 09 квітня 2014 року у справі № К/9991/50089/12 за позовом ОСОБА_7 до Ягорлицької митниці про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії, суд касаційної інстанції погодився із правовою позицією судів попередній інстанцій про те, що датою переселення на постійне проживання в Україну іноземця чи особи без громадянства є дата видачі посвідки на постійне проживання в Україні. Суд касаційної інстанції погодився із висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що строк, передбачений частиною 2 статті 8 Закону України «Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України», повинен обраховуватись із дати видачі посвідки на постійне проживання в Україні.

Аналогічних висновків дійшов суд касаційної інстанції у справі № К-12798/09 за позовом ОСОБА_8 до Хмельницької митниці про визнання дій неправомірними та спонукання до вчинення дій.

Таким чином зі змісту доданих до заяви судових рішень вбачається неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, у зв'язку з чим суд касаційної інстанції прийняв різні за змістом судові рішення.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для допуску даної справи до провадження Верховного Суду України для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 06 листопада 2014 року.

Керуючись статтями 236 - 240 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В :

Допустити до провадження Верховного Суду України справу за позовом ОСОБА_5 до Ягодинської митниці про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 06 листопада 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: