Справа № 2а-11/10
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року м. Київ К/9991/20951/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Олендера І.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Сокальського районного суду Львівської області від 18 червня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2011 року в справі за його позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Сокальського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Державного казначейств України у Львівській області про стягнення компенсації за роботу у святкові дні, надурочний та нічний час, матеріальної допомоги за 2003-2006 роки,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2007 року ОСОБА_4 звернувся в суд з вказаним адміністративним позовом в якому зазначив, що у грудні 2006 року був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ, проте при звільненні йому не були виплачені всі належні суми та не повід-омлено про нараховані до сплати суми.

Протягом 2007 року він неодноразово звертався до відповідачів з заявами та листами щодо проведення нарахування та виплати грошової компенсації за роботу у святкові дні, в нічний та надурочний час, на що отримував відмови у зв'язку з відсутністю підтверджуючих даних щодо проходження служби понад робочий час.

Посилаючись на порушення права на належне матеріальне забезпечення під час проходження служби, просив зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та Сокальський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області:

- надати завірені копії: наказу Міністерства внутрішніх України від 17 грудня 1991 року № 530, наказів (розпоряджень) управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 01 січня 2003 року по 25 грудня 2006 року на введення у області посиленого режиму несення служби (відпрацювання області, вибори, державні свята, тощо), наказів (розпоряджень) Сокальського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 01 січня 2003 року по 25 грудня 2006 року на введення по району посиленого режиму несення служби (відпрацювання області, вибори, державні свята тощо), а також інформацію про точні дати та періоди часу несення ним служби в слідчо-оперативній групі по районному відділу відповідно до журналу постових відомостей з 01 січня 2003 року по 25 грудня 2006 року та витребувати відповідні журнали;

- з 01 січня 2003 року по 25 грудня 2006 року згідно журналів постових відомостей та наказів (розпоряджень) на введення посилених режимів несення служби поновити графіки його несення служби у святкові дні, надурочний та нічний час та згідно поновлених графіків провести нарахування та виплату грошової компенсації за роботу у святкові дні, в нічний та понадурочний час;

- у зв'язку з тим, що при обчисленні матеріальної допомоги не було враховано грошову компенсацію за роботу у святкові дні, в нічний та понадурочний час, здійснити перерахунок та виплатити таку допомогу за 2003-2006 роки;

- з урахуванням грошової компенсації за роботу у святкові дні, в нічний та понадурочний час виплатити середній заробіток за період затримки виплати всіх сум, що належать до виплати, відповідно до статей 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 18 червня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2011 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, позивач просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове. У обґрунтування касаційної скарги посилався на те, що відповідачі зобов'язані були щорічно виплачувати матеріальну допомогу, що неправомірно та необґрунтовано не було зроблено у 2003-2006 роках; у матеріалах справи відсутні дані щодо його залучення до посиленого режиму проходження служби незважаючи на розпорядження начальника управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області; неправомірно до спірних правовідносин застосовано наслідки пропуску строку звернення до суду; при звільненні не було виплачено всіх належних сум (вихідної допомоги), а тому на його користь підлягає стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Вирішуючи спір суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що щорічна матеріальна допомога протягом 2003-2006 років не виплачувалась у зв'язку з відсутністю економії фонду заробітної плати, накази (розпорядження) про залучення до посиленого варіанту несення служби не видавалися, а тому підстав для поновлення графіків несення служби та виплати грошової компенсації немає, а також позивачем пропущено строк звернення до суду та відповідач наполягав на застосуванні наслідків пропуску процесуального строку.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом начальника управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 22 грудня 2006 року № 442 о/с ОСОБА_4, старшого оперуповноваженого відділення Державної служби боротьби з економічною злочинністю Сокальського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, звільнено з органів внутрішніх справ на підставі підпункту «ж» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за власним бажанням).

Наказом начальника управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 09 березня 2007 року № 64 о/с внесено зміни до наказу від 22 грудня 2006 року № 442 о/с - звільнено позивача у відставку на підставі підпункту «б» пункту 65 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через хворобу).

Відповідно до листа начальника управління фінансових ресурсів та бухгалтерського обліку Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 08 серпня 2007 року, у відповідь на звернення ОСОБА_4 від 31 липня 2007 року, повідомлено, що Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та ніякими іншими нормативними документами МВС України не передбачено ведення табелю виходу на роботу осіб рядового і начальницького складу. Лише робота в надурочний час, святкові дні та нічний час, як передбачено у постанові Кабінету Міністрів України від 14 вересня 1991 року № 197, відображається в табелях. Порядок залучення працівників органів внутрішніх справ до несення служби понад встановлений законодавством робочий час, у тому числі в нічний час, визначено у наказі МВС України від 17 грудня 1991 року № 530, згідно із яким підставами для залучення працівників до понаднормової роботи є графіки нарядів чергувань, затверджені письмовими наказами керівника відповідного розділу. Облік часу роботи, оформлення та подання до фінансової служби документів для нарахування грошової компенсації за надурочний час здійснюється шляхом ведення щомісячного табеля на кожного працівника. У разі відсутності зазначених документів, додаткова оплата понаднормової служби не проводиться.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про міліцію» встановлено, що форми і розміри грошового утримання працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

З метою впорядкування грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ Указом Президента України від 04 жовтня 1996 року №926/96 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ», чинного на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується матеріальна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на рік.

Відповідно до пункту 46 Інструкції про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та умов оплати праці працівників, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01 листопада 2003 року № 1236, матеріальна допомога виплачується в розмірі місячного грошового забезпечення на рік. Фактичні витрати на матеріальну допомогу, відповідно до вимог бюджетного законодавства проводяться тільки в межах затвердженого фонду оплати праці.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 червня 2005 року № 501, з метою визначення єдиного порядку застосування нормативно-правових актів, що регламентують умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та заробітної плати працівників, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України від 01 листопада 2003 року № 1236.

Пунктом 60 Методичних рекомендацій про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та умов оплати праці працівників, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, встановлено, що матеріальна допомога виплачується у розмірі місячного грошового забезпечення на рік, а для працівників юридичних служб розміри матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення - у розмірі двомісячного грошового забезпечення. Фактичні витрати на матеріальну допомогу, відповідно до вимог бюджетного законодавства, проводяться тільки в межах затвердженого фонду оплати праці.

У 2003-2006 роках ОСОБА_4 не виплачувалася одноразова матеріальна допомога у зв'язку з відсутністю коштів та економією фонду грошового забезпечення управління, а тому дії відповідачів є такими, що вчинені в межах передбаченого фонду грошового забезпечення на відповідний рік.

Відповідно до грошового атестату № 3 від 25 січня 2007 року, виданого позивачу при звільнені зі служби, йому було нараховано вихідну допомогу в сумі 14 372,82 грн. за 14 років вислуги років.

Відповідно до інформації про виплату вихідної допомоги ОСОБА_4, наданої суду першої інстанції провідним бухгалтером-спеціалістом Сокальського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, згідно наказу від 22 грудня 2006 року позивачу було нараховано вихідну допомогу в сумі 7 186,41 грн. У зв'язку зі зміною підстав звільнення у березні 2007 року позивачу було зроблено перерахунок вихідної допомоги та нараховано 14 372,82 грн. Виплата вихідної допомоги проведена згідно платіжного доручення від 28 квітня 2007 року № 103 в сумі 14 212,93 грн. (з урахуванням відрахувань у Пенсійний фонд України 159,89 грн.) та у грудні 2007 року повернуто такі відрахування в розмірі 159,89 грн.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначено Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114.

Відповідно до пункту 21 даного Положення та статті 22 Закону України «Про міліцію» для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства. Особи рядового і начальницького складу зобов'язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників.

Відповідно до пунктів 1, 3 Інструкції про порядок залучення працівників органів внутрішніх справ України до несення служби понад установлений законодавством робочий час, в дні щотижневого відпочинку та святкові дні і надання відповідних компенсацій, затвердженої наказом міністра внутрішніх справ України від 17 грудня 1991 року № 530, до несення служби понад установлений законодавством робочий час, а також несення служби в дні щотижневого відпочинку та святкові дні особи рядового і начальницького складу органів, підрозділів та навчальних закладів внутрішніх справ можуть залучатися для виконання невідкладних завдань в боротьбі із злочинністю і охороні громадського порядку при особливих оперативних умовах. Підставами залучення працівників органів внутрішніх справ до надурочної служби чи служби в дні щотижневого відпочинку та святкові дні є письмові накази (вказівки) керівників органів внутрішніх справ, графіки нарядів, чергувань, затверджені керівниками органів внутрішніх справ. В наказі вказуються причини, що викликали необхідність залучення працівників до надурочної служби, служби в дні щотижневого відпочинку та святкові дні, перелік працівників, які залучаються до її виконання, тривалість служби.

Судом першої інстанції встановлено на підставі письмових повідомлень Сокальського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області що з 01 лютого 2003 року по 25 грудня 2006 року по даному районному відділу винесено одне розпорядження начальника від 03 березня 2003 року про переведення особового складу відділу на посилений варіант несення служби. Інших наказів та розпоряджень про переведення особового складу на посилений варіант несення служби в період з 01 січня 2003 року по 25 грудня 2006 року не видавалось.

Також у суді першої інстанції були допитані свідки на підставі пояснень яких було встановлено, що у зв'язку з малочисельністю працівників відділення Державної служби боротьби з економічною злочинністю Сокальського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області працівники цього відділу, які перебували у складі слідчо-оперативної групи за період 2003-2004 років, в приміщенні районного відділу міліції перебували до 22.00 год., після чого знаходилися вдома, а при потребі прибували до місяця несення служби за викликом чергового протягом встановленого часу.

Докази про залучення позивача з 01 січня 2003 року по 25 грудня 2006 року до посиленого варіанту несення служби відповідачами відсутні.

У обґрунтування касаційної скарги позивач посилався на те, що в наданих відповідачем розшифровках видатків по оплаті праці в розрізі бюджетних програм за 2003, 2004, 2005 та 2006 роки зазначено про використання бюджетних коштів, а не про їх надходження, а також що такий вид грошового забезпечення як матеріальна допомога є обов'язковим платежем. Проте нормативно-правовими актами, чинними на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що фактичні витрати на матеріальну допомогу, відповідно до вимог бюджетного законодавства проводяться тільки в межах затвердженого фонду оплати праці. Оскільки відповідно до наданих розшифровок на оплату праці щорічно на районний відділ виділялась певна сума видатків на оплату праці з якої, у разі залишку після виплати обов'язкових платежів по грошовому утриманню, виділялись кошти на виплату матеріальної допомоги. У разі відсутності таких коштів, виплата допомоги не здійснювалась.

Посилання позивача у касаційній скарзі на те, що розпорядженнями управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області протягом 2003-2006 років водився посилений режим несення служби (відпрацювання області, вибори, державні свята), а тому це є доказами проходження служби в умовах посиленого режиму та під-ставою для виплати грошової компенсації за цей період є помилковими, оскільки розпорядження керівництва про проведення оперативно-профілактичного відпрацювання території області, вжиття додаткових правоохоронних заходів у період підготовки та проведення виборів народних депутатів України, Президента України, проведення міждержавної спеціальної оперативно-профілактичної операції тощо не є доказом залучення позивача до посиленого режиму проходження служби. Проведеною за заявою ОСОБА_4 Контрольно-ревізійним відділом у Сокальському районі перевіркою табелів виходу на роботу працівників чергового наряду, на підставі яких проводиться нарахування заробітної плати, було зокрема встановлено, що у них не включено працівників відділення Державної служби боротьби з економічною злочинністю, що не давало підстав для нарахування позивачу надбавки.

Також позивач посилався на те, що суди попередніх інстанцій прийшли до неправомірного висновку про те, що через незначну чисельність працівників управління, де він проходив службу, залучені до складу слідчо-оперативної групи співробітники перебували у приміщенні відділу до 22.00 год. та продовжували чергування вдома до виклику чергового, що не відповідало дійсності. Проте такий висновок судами було зроблено на підставі пояснень свідків, а також висновку ревізії Контрольно-ревізійного відділу у Сокальському районі та Інструкції з організації реагування органів внутрішніх справ на повідомлення про злочини, інші правопорушення та події.

Також у обґрунтування касаційної скарги позивач посилався на те, що у порушення наказу Міністерства внутрішніх справ України від 17 грудня 1991 року № 530 «Про порядок компенсації особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за службу понад установлений законодавством робочий час, а також у дні щотижневого відпочинку та святкові дні» у Сокальському районному відділі Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області не було призначено працівника, який здійснював персональний облік служби особового складу в надурочний час, дні щотижневого відпочинку та святкові дні, чим порушено вимоги нормативних актів та його права. Проте таке посилання не впливає на висновки судів щодо відсутності підстав для задоволення позову, а надані позивачем самостійно складені на підставі журналів постових відомостей та копій розпоряджень табеля несення ним служби не є належними доказами у справі.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку звернення до суду послався також на постанову Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», що не є законодавчим актом, не впливають на висновки суду та не є підставою для їх скасування.

Також у обґрунтування касаційної скарги позивач посилався на те, що судами попередніх інстанцій неправомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог у частині застосування положень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України у зв'язку з порушенням строків виплати вихідної допомоги при звільненні, оскільки такі виплати були проведені не при звільненні, а у квітні та грудні 2007 року. Проте таке посилання є помилковим.

Позивачу було здійснено нарахування грошової допомоги на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», пункт 10 якої визначає розміри такої дороги у залежності від підстав звільнення. Дана постанова Кабінету Міністрів України винесена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», яка визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Тобто виплата одноразової грошової допомоги при звільненні пов'язана з виникненням права на пенсію та регулюється законодавством про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, а не законодавством про оплату праці, а тому дія статей 116, 117 Кодексу законів про працю України на спірні правовідносини не поширюється.

Судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України під-став для їх скасування та ухвалення нового не вбачається.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Сокальського районного суду Львівської області від 18 червня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г. Кобилянський /підпис/ І.Я. Олендер /підпис/