Справа № 826/514/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 лютого 2015 року 13:45 № 826/514/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючий суддя Кобилянський К.М., судді Санін Б.В., Скочок Т.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»
до 1) Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції 2) Державної виконавчої служби України
треті особи без самостійних вимог на предмет спору1) ОСОБА_1 2) Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»
про зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - позивач, ПАТ «Промінвестбанк») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції (далі - відповідач-1), Державної виконавчої служби України (далі - відповідач-2), треті особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 (далі - третя особа-1), публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - третя особа-2), у якій просить суд:

- зобов'язати відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України зняти арешт з автомобіля: марки MAZDA, модель: 3, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий В седан, об'єм двигуна: 1598, № кузова/шасі: НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 (далі - автомобіль MAZDA), накладений постановою про арешт майна боржника від 23.04.2012 № 28023091;

- зобов'язати відділ державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції зняти арешт з автомобіля MAZDA, накладений постановою про арешт майна боржника від 06.07.2012 № 33235579.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідачі зобов'язані зняти арешт з автомобіля MAZDA, накладений постановами про арешт майна боржника від 23.04.2012 № 28023091 та від 06.07.2012 № 33235579, оскільки даний автомобіль перебуває в заставі та позивач має першочергове право на звернення стягнення на предмет застави. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач-1 проти позовних вимог заперечив. Зазначив, що позивач є стягувачем у виконавчому провадженні від 06.07.2012 № 33235579 та арешт на вказаний автомобіль накладено з метою забезпечення задоволення вимог сятягувача. Крім того, відповідач-1 вказав на те, що у зв'язку із тим, що після проведення аукціонів з продажу автомобіля MAZDA, його не було продано, позивачу було запропоновано залишити за собою вказаний автомобіль, однак ПАТ «Промінвестбанк» не повідомив відповідача-1 про намір залишити нереалізоване майно за собою.

Відповідач-2 проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що перебування майна боржника у заставі не є обставиною, яка перешкоджає проведенню виконавчих дій. Вказав на те, що положеннями Закону України «Про виконавче провадження» визначена можливість звернення стягнення на майно, яке перебуває у заставі для задоволення вимог осіб, які не є заставодержателями. Таким чином, на думку відповідача, підстави для зняття арешту з автомобіля MAZDA є необгрунтвоаними. Просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Третя особа-1 та третя особа-2 у судові засідання не з'являлись, явку своїх представників не забезпечили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Своєї позиції щодо заявлених позовних вимог суду не повідомили.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2015 позовна заява залишена без розгляду в частині позовних вимог про зобов'язання відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції зняти арешт з автомобіля MAZDA, накладений постановою про арешт майна боржника від 06.07.2012 № 33235579.

В судове засідання 24.02.2014 представники сторін та осіб, які беруть участь у справі не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Згідно з частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На виконанні у Державній виконавчій службі України перебуває виконавче провадження №28023091 щодо примусового виконання виконавчого листа Рівненського міського суду від 01.06.2011 №2-313/2010 про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», заборгованості по кредиту згідно Кредитного договору № від 02.11.2006 та Договору поруки №55956 від 02.11.2006, №55775 від 02.11.2006, №55774 від 02.11.2006 у розмірі 14 614 669,58 грн., неустойку за порушення своїх зобов'язань в розмірі 5 000,00 грн., пеню за порушення термінів повернення кредиту в розмірі 74 672,99 грн. всього 14 694 342,57 грн. Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» витрати понесені останніми на оплату державного мита в сумі 1700,00 грн. та витрати на ІТЗ в сумі 30,00 грн.

23.04.2012 державний виконавець відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №28023091, згідно якої накладено арешт та заборонено здійснювати відчуження на автомобіль марки MAZDA 3, номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 68-69 Т. І).

На підставі зазначеної постанови 03.05.2012 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено запис про арешт рухомого майна ОСОБА_1 та заборону відчуження терміном дії до 03.05.2017, що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №35899834 (а.с. 75 Т. І).

Водночас, даний автомобіль перебуває у заставі у ПАТ «Промінвестбанк» на підставі договору застави від 10.07.2007 №996/07, укладеного з ОСОБА_1, як забезпечення виконання вимог кредитора за кредитним договором від 04.07.2007 №960/07.

Позивач звернувся до суду із позовом про зобов'язання відповідача-2 зняти арешт з автомобіля марки MAZDA, накладений постановою Державної виконавчої служби України від 23.04.2012 №28023091.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної виконавчої служби є задоволення вимог виконавчого документа, забезпечення дотримання при цьому прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб, сприяння їм у реалізації своїх процесуальних прав.

Пунктом 5 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державному виконавцю у процесі здійснення виконавчого провадження надано право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 6 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Положеннями статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

На підставі вищезазначених правових норм, відповідач-2 виніс постанову від 23.04.2012 №28023091 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою наклав арешт на автомобіль марки MAZDA в межах суми звернення стягнення 16 165 679,87 грн.

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Обтяжувач набуває права вимагати виконання забезпеченої обтяженням вимоги незалежно від настання строку виконання в разі настання однієї з таких обставин, зокрема: якщо інша ніж обтяжувач особа набула права стягнення на предмет обтяження.

Отже, заставодержатель, чиє право або вимога стосовно предмета застави зареєстровані у встановленому порядку має, по-перше, пріоритет над вимогами інших стягувачів, які не є заставодержателями, по-друге, в силу закону набуває права реалізувати своє переважне право (вимогу) у разі, якщо інша ніж обтяжувач особа, яка не є заставодержателем, набула права стягнення на предмет обтяження.

Водночас, згідно із частиною 1 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Частинами 1, 3, 5, 6 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом.

За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

Отже, положеннями Закону України «Про виконавче провадження» передбачена можливість звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями.

Факт накладення арешту на автомобіль не може порушувати переважне право заставодержателя на звернення стягнення на майно, що перебуває в заставі.

У випадку, якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, лише після задоволення його вимог залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, визначеному цим Законом.

Матеріали справи свідчать про те, що автомобіль марки MAZDA став предметом застави згідно договору застави від 10.07.2007 №996/07, тобто до прийняття рішення Рівненським міським судом від 27.07.2010, примусове виконання якого здійснює відповідач-2 в межах виконавчого провадження №28023091.

Згідно наданого позивачем розрахунку загальної суми заборгованості станом на 21.01.2015, заборгованість по кредитному договору №960/07 від 04.07.2007 складає 85 825,91 грн.

В матеріалах справи наявна копія звіту про оцінку автомобіля марки MAZDA від 03.07.2013, проведена експертом на замовлення відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції в межах виконавчого провадження №33235579. згідно вказаної оцінки, вартість автомобіля марки MAZDA станом на 01.07.2013 складає 98 330,00 грн.

Однак, суд відхиляє оцінку рухомого майна згідно вказаного звіту, оскільки термін його дії становив шість місяців з дати підписання (складання) звіту, отже закінчився у січні 2014 року.

Доказів проведення оцінки спірного автомобіля в межах виконавчого провадження №28023091 відповідач-2 суду не надав.

Позивач посилався на те, що проведення оцінки предмета застави не є обов'язковою та може бути здійснена на взаємною домовленістю сторін.

У відповідності до пункту 1.3 Договору застави майнових прав №961/07 від 04.07.2007 сторони погодили, що вартість предмету застави складає 133 300,00 грн.

Таким чином, вартість спірного автомобіля марки MAZDA, узгоджена сторонами (133 300,00 грн.) є більшою, ніж сума заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем (85 825,91 грн.).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що накладення арешту на автомобіль MAZDA у виконавчому провадженні №28023091 не порушує права ПАТ «Промінвестбанк» як заставодержателя та враховуючи те, що вартість спірного автомобіля є вищою ніж сума заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем, інші стягувачі, які не є заставодержателями набувають право на задоволення їхніх вимог у тій сумі, яка залишиться після задоволення вимог заставодержателя.

Аналогічна правова позиція викладена у судових рішеннях Вищого адміністративного суду України від 20.03.2014 № К/800/29357/13, від 22.05.2014 № К/9991/55954/12, від 12.12.2014 №К/9991/67548/11.

Частиною 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

У відповідності до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладені обставини, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя К.М. Кобилянський

Судді Б.В. Санін

Т.О. Скочок