Справа № 805/137/15-а
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2015 р. Справа № 805/137/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом прокурора міста Димитрова в інтересах Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів та пені у 2012 та 2013 роках у розмірі 12 840,98 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

15 січня 2015 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява прокурора м. Димитрова в інтересах держави в особі Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі за текстом - ФОП ОСОБА_1.) про стягнення адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів та пені у 2012 та 2013 роках у розмірі 12 840,98 грн.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що відповідач у порушення вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» і Постанови Кабінету Міністрів України «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 31.01.2007 року № 70 не виконав нормативи по створенню 1-го робочого місця для працевлаштування інвалідів.

Прокуратурою була проведена перевірка дотримання відповідачем вимог ст.ст. 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» за 2012 та 2013 роки, в результаті, якої встановлено, що середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу у відповідача становила 8 і більше працівників, тобто в ФОП ОСОБА_1 у вказаному періоді повинно бути створено одне робоче місце для працевлаштування інвалідів. За вказаний період відповідач не створив жодного робочого місця для працевлаштування інвалідів, про що свідчить відсутність фактично працюючих осіб відповідної категорії та ненадання звітності до центру зайнятості.

Таким чином, відповідач мав сплатити адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2012 та 2013 році у розмірі середньої річної заробітної плати. Згідно розрахунку, сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання відповідачем нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2012 році становить 5627,77 грн. Оскільки відповідачем суму адміністративно-господарських санкцій не сплачено, йому була нарахована пеня у розмірі 448 грн. Згідно розрахунку, сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання відповідачем нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2013 році становить 6718,75 грн. Оскільки відповідачем суму адміністративно-господарських санкцій не сплачено, йому була нарахована пеня у розмірі 46,46 грн.

У зв'язку з чим прокурор міста Димитрова звернувся до суду в інтересах Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів із позовом до ФОП ОСОБА_1 в якому просить стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції та пеню за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів за 2012 та 2013 роки у розмірі 12 840,98 грн.

Прокурор у судове засідання, призначене на 23.02.2015 року, не прибув. Надав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник позивача у судове засідання не прибув, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідача у судове засідання, призначене на 23.02.2015 року не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, під час розгляду справи надав заперечення проти позову, в яких зазначив, що єдиним видом діяльності, якою він займається є надання послуг з перевезення пасажирів автомобільним транспортом, проте виконання функцій водіїв заборонено інвалідам, а механікі та медичні працівники працюють на 0,5 окладу, які на його думку не є штатними працівниками. Також зазначив, що в деяких місяцях 2012-2013рр. найманих працівників було менше ніж 8 осіб, а отже він не повинен був створювати робочі місця для інвалідів. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись приписами Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, судом встановлено наступне.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серія АД № 681907, ОСОБА_1 зареєстрований у якості фізичної особи-підприємця, види діяльності: 49.31 Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення, 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», законодавство про соціальну захищеність інвалідів в Україні складається з цього Закону та інших актів законодавства, що видаються відповідно до нього.

Так, згідно ст. 17 цього Закону, з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Статтею 19 зазначеного Закону встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

30 грудня 2014 року до прокуратури міста Димитрова надійшли матеріали Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів щодо порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в України».

Під час розгляду вказаних матеріалів, встановлено, що відповідно до відомостей про нарахування заробітної плати, штатного розкладу, а також табелів обліку робочого часу працівників у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2012 та 2013 роки, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу за рік складала 8 і більше працівників.

Частиною 9 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» зазначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Таким чином, відповідачем у відповідності до викладених приписів законодавства не було виконано нормативу по створенню 1 робочого місця по працевлаштуванню інвалідів, тому згідно до вимог ст. 20 вказаного Закону фізична особа-підприємець ОСОБА_1 мав сплатити позивачеві адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на підприємстві за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Відповідно до п. 2 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007р. № 70, обчислення суми адміністративно-господарських санкцій проводиться роботодавцями самостійно згідно з порядком заповнення звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів, затвердженим Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

З урахуванням вимог ст. 20 Закону позивач нарахував фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 адміністративно-господарські санкції за не створені робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2012 році у розмірі 5627,77 грн., що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 11).

Відповідачем у встановлений ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» строк (до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу) не були сплачені адміністративно-господарські санкції у розмірі 5627,77 грн., що дає підстави для нарахування пені відповідно до ст. 20 вищезазначеного Закону і п. 4 Порядку, яка обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку за кожний календарний день прострочення.

Таким чином, розмір нарахованої пені становить 448,00 грн., що підтверджується розрахунком, наданим позивачем (а.с. 12).

Крім того, з урахуванням вимог ст. 20 Закону позивач нарахував фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 адміністративно-господарські санкції за не створені робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2013 році у розмірі 6718,75 грн., що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 13).

Відповідачем у встановлений ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» строк (до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу) не були сплачені адміністративно-господарські санкції у розмірі 6718,75 грн., що дає підстави для нарахування пені відповідно до ст. 20 вищезазначеного Закону і п. 4 Порядку, яка обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку за кожний календарний день прострочення.

Таким чином, розмір нарахованої пені становить 46,46 грн., що підтверджується розрахунком, наданим позивачем (а.с. 14).

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 № 875-XII, передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 4 статті 20 Закону України від 01.03.1991 року №803-XII «Про зайнятість населення» підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, та про працівників, які працюють неповний робочий день (тиждень), якщо це не передбачено трудовим договором, або не працюють у зв'язку з простоєм виробництва з не залежних від них причин, і в десятиденний строк - про всіх прийнятих працівників у порядку, встановленому законодавством.

Згідно листа Димитровського міського центру зайнятості від 18.02.2015 року № 04-04/267 ОСОБА_1 у 2012 та 2013 році не надавав звіти за формою З-ПН «Звіт про наявність вакансій» відносно вільних робочих місць, які передбачені для працевлаштування інвалідів (а.с. 153).

Тобто, відповідачем не було виконано обов'язку щодо щомісячного інформування про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, що суперечить вимогам частини 4 статті 20 Закону України від 01.03.1991 року № 803-XII «Про зайнятість населення».

Доказів створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2012 та 2013 роках відповідач суду не надав.

Таким чином, доведеним є факт невиконання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2012 та 2013 роках, а відтак на підставі ст. 20 Закону №875 відповідач повинен був до 15.04.2013 та 15.04.2014 відповідно, сплатити суму адміністративно-господарських санкцій.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що в нього протягом 2012-2013 років працювало менше 8 працівників, оскільки згідно Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 № 286 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 30.11.2005 за № 1442/11722, в облікову кількість штатних працівників включаються усі наймані працівники, які уклали письмово трудовий договір (контракт) і виконували постійну, тимчасову або сезонну роботу один день і більше, а також власники підприємств, якщо, крім доходу, вони отримували заробітну плату на цьому підприємстві.

Також суд звертає увагу на те, що норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів обраховується залежно від численності штатних працівників облікового складу саме за рік, а не від фактичної кількості працюючих у кожному місяці окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідачем не було надано суду жодних доказів, які б спростовували доводи позивача.

Таким чином, враховуючи встановлений і беззаперечний факт невиконання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2012 та 2013 роках у кількості 1 особи, беручи до уваги невиконання відповідачем вимог Закону (ч. 3 ст. 18, ч. 1 ст. 19 Закону № 875) в частині вжиття передбачених Законом заходів для працевлаштування інвалідів, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та про стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій і пені за 2012 та 2013 роки у розмірі 12 840,98 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 112, 159, 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов прокурора міста Димитрова в інтересах Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів та пені у 2012 та 2013 роках у розмірі 12 840,98 грн. - задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (р/р 0001 в ГУ ДКСУ у Донецькій області, ; МФО 834016; код платежу 50070000, ЄДРПОУ відділення фонду 13492430) адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2012 та 2013 роках у розмірі 12 346 (дванадцять тисяч триста сорок шість) грн. 52 коп. та пені за порушення строків сплати зазначеної суми адміністративно-господарських санкцій у розмірі 494 (чотириста дев'яносто чотири) грн. 46 коп., що разом складає 12 840 (дванадцять тисяч вісімсот сорок) грн. 98 коп.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 КАС України, і може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд у порядку, визначеному статтею 186 КАС України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лазарєв В.В.