Справа № 804/2951/14
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 рокусправа № 804/2951/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 березня 2014 року у справі № 804/2951/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рошен-Кривбас» до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рошен-Кривбас» (далі - ТОВ «Рошен-Кривбас») 21 лютого 2014 року звернулось до суду з позовом до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, згідно якого, просить визнати протиправним та скасувати прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення № від 27 листопада 2013 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказане податкове повідомлення-рішення повинно бути скасоване, оскільки висновки відповідача щодо завищення позивачем податкового кредиту за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року у розмірі 1544636 грн., викладені у акті №342/22.01-34/36607787 від 18 листопада 2013 року (далі - акт перевірки) на підставі якого його прийнято є безпідставними та необґрунтованими.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 березня 2014 року адміністративний позов задоволено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що відповідачем не доведена правомірність оскаржуваного податкового-повідомлення рішення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами відповідача про те, що здійсненні позивачем господарські операції з експорту товару не містять під собою ділової мети в отриманні прибутку, а спрямовані виключно на отримання доходу за рахунок заниження ПДВ до сплати.

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу, позивач посилаючись на її необґрунтованість просив у задоволені апеляційної скарги відмовити, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем проведено планову документальну перевірку ТОВ «Рошен-Кривбас» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року.

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт № 342/22.01-34/36607787 від 18 листопада 2013 року, в якому зроблено висновок про порушення позивачем вимог:

- п.5.1, пп.5.2.1 п. 5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року на загальну суму 96959,00 грн., в тому числі: І квартал 2011 року на суму 84863,00 грн., ІІІ квартал 2012 року на суму 12096 грн.;

- п.п.14.1.179, п.п.14.1.181, п. 14.1 ст. 14, п. 188.1 ст. 188, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст.200 ПК України, з урахуванням норм пп. 14.1.36 п. 14.1, пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року на загальну суму 1544632,00 грн. (т.1 а.с.38-80).

Підставою для визначення відповідачем податкового зобов'язання з податку на додану вартість (основний платіж) слугували судження перевіряючих осіб про те, що позивачем завищено податковий кредит за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року на суму ПДВ в розмірі 1544632,44 грн. по придбанню товарів (шоколадні і кондитерські вироби) за економічно недоцільною угодою, які в подальшому реалізовано на експорт).

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 27 листопада 2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за основним платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 1544632,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 275889,25 грн. (т.1 а.с. 125).

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірне рішення відповідача прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цьогоКодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто єдиною підставою для виключення сум податку на додану вартість зі складу податкового кредиту є випадок, визначений п. 198.6 ст. 198 ПК України - не підтвердження сум податку, попередньо включених до складу податкового кредиту, відповідними документами.

При цьому будь-яких обмежень щодо віднесення до складу податкового кредиту вартості послуг по операціям, які не призвели до отримання прибутку, стаття 198 ПК України не містить.

Відповідач, стверджуючи про відсутність зв`язку спірної господарської операції з господарською діяльністю позивача, вважає, що необхідною умовою ведення господарської діяльності є отримання прибутку.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництвом є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з пп.14.1.136 п.14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. Розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач у межах своєї господарської діяльності шляхом укладання договорів поставки та купівлі-продажу, придбав у ДП «Кондитерська корпорація «Рошен» шоколадні і кондитерські вироби.

При цьому, з врахуванням положень п.п. 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» реальність вчинення зазначених господарських операцій підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які підтверджують обставини придбання товару, а саме:

- договір поставки товару №107 від 23 жовтня 2009 року (т.1 а.с.127-141), видаткова накладна (т.1 а.с.146);

- договір купівлі-продажу №13 від 25 січня 2011 року (т.1 а.с.131-140), додаткова угода до договору (т.1. а.с.141), додаток до договору (т.1 а.с.142-144), угода про зміни (т.1 а.с.145), видаткові накладні (т.1 а.с.147-166).

ДП «Кондитерська корпорація «Рошен» виписано позивачу податкові накладні за січень-грудень 2011 року, січень-жовтень 2012 року на загальну суму ПДВ 1 543 082,15 грн. (т.1 а.с.167-187).

Крім того, позивач шляхом укладання договору комісії від 20 травня 2010 року № 51 придбав у ДП «Кондитерська корпорація «Рошен» послуги з продажу кондитерської та іншої харчової продукції (т.1 а.с.188).

Виконання умов вказаного договору та додаткових угод до нього (т.1 а.с.190-192), підтверджується додатки до договору (т.1 а.с.193-212), актами передачі на реалізацію товарно-матеріальних цінностей (т.1 а.с.213-233), товарними звітами комісіонера (т.2 а.с.51-68), актами виконаних робіт до договору комісії (т.2 а.с.69-86).

ДП «Кондитерська корпорація «Рошен» виписано позивачу податкові накладні за січень-вересень, листопад-грудень 2011 року, січень, березень, травень-липень, вересень-жовтень 2012 року (т.2 а.с.87-104).

За договору комісії (шоколадні і кондитерські вироби) було реалізовано на експорт.

Реальність вчинення зазначеної господарської операцій підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які підтверджують обставини експорту товару, а саме: вантажно-митними деклараціями (т.1 а.с.234-249, т.2 а.с 1-50).

Щодо доводів відповідача про завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року внаслідок придбання товару (шоколадні та кондитерські вироби) за економічно недоцільною угодою, який в подальшому реалізовано на експорт, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

При порівнянні вартості придбаного товару та реалізованого на експорт без врахування сум ПДВ, правочини, вчинені між ДП «Кондитерська корпорація «Рошен» та ТОВ «Рошен-Кривбас» не є збитковими, є такими, що спрямовані на отримання доходу у зв'язку з чим спростовуються твердження відповідача про відсутність ділової мети у діях позивача по придбанню товару та подальшій його реалізації на експорт за договором комісії у період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року.

Не може вважатись обґрунтованим і посилання відповідача на те, що позивач намагався отримати прибуток не за рахунок своєї господарської діяльності, а розраховував отримати державні кошти шляхом повернення ПДВ з державного бюджету.

Такий висновок податкового органу не ґрунтується ні на положеннях чинного законодавства (якими прямою нормою визначено базу оподаткування щодо операцій з вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту за нульовою ставкою), ні на встановлені обставини у справі щодо наявності факту декларування позивачем до бюджетного відшкодування податку на додану вартість, підтвердженого належними та допустимими доказами.

Згідно з п. 185.1 ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування податком на додану вартість, зокрема, є операції платників податку з вивезення товарів за межі митної території України.

Операції з вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту оподатковуються за нульовою ставкою. Товари вважаються вивезеними за межі митної території України, якщо таке вивезення підтверджене в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, митною декларацією, оформленою відповідно до вимог Митного кодексу України (пп.195.1.1 п. 195.1 ст. 195 ПК України).

За змістом п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до пп. 14.1.71. п. 14.1 ст. 14 ПК України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Відповідно до п.39.14 ст.39 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) обов'язок доведення того, що ціна договору (правочину) не відповідає рівню звичайної ціни, покладається на орган державної податкової служби у порядку, встановленому законом. Під час проведення перевірки платника податку орган державної і додаткової служби має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого цього пункту.

Однак доказів виконання податковим органом вимог зазначеної статті та направлення позивачу відповідного запиту під час проведення перевірки суду надано не було.

Отже колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що спірна сума податкового кредиту сформована позивачем у зв'язку із придбанням товарів, виходячи з договірної вартості товарів, з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, правові підстави для твердження про завищення позивачем в період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року, податкового кредиту в розмірі 1544632,44 грн., відсутні, що виключає правомірність визначення позивачу оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням № від 27.11.2013 року грошових зобов'язань та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій.

Суд апеляційної інстанції безпідставними доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі про неврахування судом першої інстанції наявності постанови Дзержинського районного суду від 11.12.2013 року по справі № 210/8825/13-п, оскільки у зазначеній постанові судом не було встановлено, що мало місце порушення ведення податкового обліку саме з податку на додану вартість».

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного обов'язку не виконав.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 березня 2014 року у справі № 804/2951/14- без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 02 березня 2015 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко