Справа № 373/923/14-а
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 року м. Київ К/800/43665/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 13 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року ОСОБА_2 (надалі також - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Переяслав - Хмельницької міської ради Київської області (надалі - Управління, відповідач), в якому просив стягнути з Управління на свою користь недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5615, 00 грн. за 2013 рік.

Постановою Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2014 року, у задоволені позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, прийнявши нове, яким позовні вимоги задовольнити. Вказав, що суперечності в законодавстві щодо соціального захисту, а саме відмова судів попередніх інстанцій щодо виплати йому недоплаченої суми на оздоровлення, свідчить про обмеження конституційних прав позивача та суперечить статті 22 Конституції України.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є інвалідом ІІ групи і має категорію 1 як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

16 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виплатити щорічну допомогу на оздоровлення за 2013 рік у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до довідки відділу у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області від 19 лютого 2014 року № 5 позивач, як учасник ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, отримав компенсацію на оздоровлення у розмірі 120 грн. за 2013 рік.

Згідно із листом від 19 лютого 2014 року № 182 Управління відмовило позивачу у виплаті щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат у зв'язку з тим, що всі видатки, пов'язані з соціальним захистом громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються в обсягах, виходячи з реальних фінансових ресурсів Державного бюджету України та відповідно до кошторисних призначень.

Не погоджуючись із відмовою відповідача, ОСОБА_2 оскаржив її в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, прийшов до висновку, що вимога про стягнення з Управління на користь позивача недоплаченої суму щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5615, 00 грн. за 2013 рік є безпідставною та такою, що суперечить нормам чинного законодавства України.

Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 48 Закону України від 28 лютого 1991 року N 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення інвалідам ЧАЕС II групи складає в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Частиною четвертою «Прикінцевих положень» Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році норми і положення статей деяких законів України, зокрема статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Таким чином, враховуючи, що на 2013 рік дія статті 48 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обмежується нормами Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік», а тому позивач має право на щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 120 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12 липня 2005 року № 562, яка ним і була отримана.

А тому, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 221, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 13 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Кравцов О.В.

Судді Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.