Справа № 823/2876/14
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2015-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2015 року справа № 823/2876/14
м. Черкаси
14 год. 50 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гараня С.М.,

при секретарі Рахліній В.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Черкаського обласного військового комісаріату Давиденка К.А., Дмітрієва В.А. - за довіреностями,

представника квартирно-експлуатаційного відділу міста Біла Церква Міністерства Оборони України Свириденка В.М. за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , квартирно-експлуатаційного відділу міста Біла Церква Міністерства Оборони України про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій останній з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив зобов`язати відповідачів поставити його та членів сім`ї в першу чергу на отримання житла при Черкаському обласному військовому комісаріаті з 17.10.2008 р. (дати визначеної представниками Міністерства Оборони України).

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що він є військовослужбовцем з вислугою більше 25 років (на даний час звільнений в запас за станом здоров`я), який не забезпечений житлом, а тому у відповідності до положень наказів Міністерства оборони України № 577 від 06.10.2006 р. та № 737 від 30.11.2011 р. має право на постановку себе та членів своєї родини в першу чергу на отримання житла при Черкаському ОВК з 17.10.2008 р. (дати визначеної представниками Міністерства Оборони України.) Оскільки, вищевказана дія не була здійснена відповідачами в добровільному порядку, ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представники відповідачів до зали судового засідання прибули та заперечили проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, з підстав викладених в наданих запереченнях.

Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що підполковник запасу ОСОБА_1 1966 р.н. в період з 05.08.1983 р. по 03.11.2008 р. проходив службу спочатку в Міністерстві оборони Радянського Союзу, а в подальшому в Міністерстві оборони України, що підтверджується довідкою Севастопольського ОМВК від 13.04.2009 р. № 3/93/г, копія якої долучена позивачем до матеріалів справи (а.с.21).

03.11.2008р. підполковника ОСОБА_1 , заступника командира військової частини НОМЕР_1 з тилу наказом командира ПС ЗСУ від 08.10.2008 р. № 372 було звільнено з військової служби в запас за п.63 п.п.«в» Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України - за станом здоров`я (а.с.12). З цього ж дня позивача виключено із списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення.

У відповідності до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 , постійним житлом ОСОБА_1 забезпечений не був та перебуває на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 .

25.11.2008 р. позивач набув статусу Ветерана військової служби (а.с.14).

Після свого звільнення, позивач перебував на квартирному обліку в Севастопольському гарнізоні військової частини НОМЕР_1 з 03.02.1995 р.

В судовому засіданні позивач наголосив, що в подальшому, командування військової частини НОМЕР_1 без вмотивованого рішення та законних на те підстав перенесло його чергу на 2001 р., мотивуючи це тим, що у військовій частині НОМЕР_2 (попереднє місце служби перед військовою частиною НОМЕР_1 ) були втрачені документи квартирного обліку.

Феодосійською прокуратурою та військовою службою правопорядку по вказаному факту (на підставі заяви ОСОБА_1 ) було проведено службове розслідування, висновками якого встановлено, що в Феодосійській квартирно-експлуатаційній частині наявні документи, які підтверджують перебування позивача в черзі на житло в Феодосійському гарнізоні при військовій частині НОМЕР_2 з 03.08.1995 р.

На підставі отриманих висновків розслідування, ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 для отримання довідки про його перебування в черзі на житло в Феодосійському гарнізоні при військовій частині НОМЕР_2 з 03.08.1995 р.

В зв`язку з неотриманням вищевказаної довідки, позивач звернувся з відповідним позовом на бездіяльність командира військовій частині НОМЕР_2 до Окружного адміністративного суду м. Севастополя.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Севастополя від 25.02.2014 р. у справі № 827/94/14-а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю, зобов`язано командира військової частини НОМЕР_2 та начальника Феодосійської квартирно-експлуатаційної частини району видати йому довідку про перебування на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_2 на отримання житла з 03.08.1995 р.

В подальшому, позивач переїхав до Черкаської області та став на військовий облік (як підполковник запасу) в Черкаському ОВК, після чого разом з родиною, у відповідності до п.1.10 наказу Міністра Оборони України №91 від 12.02.2013 р. зареєструвався (прописався) при вказаному комісаріаті (а.с.25-26).

Оскільки, з часу взяття ОСОБА_1 на військовий облік в Черкаському ОВК, останнім не було поставлено позивача та членів його родини в першу чергу на отримання житла при Черкаському ОВК з 17.10.2008 р. (дати визначеної представниками Міністерства Оборони України), як того вимагає наказ Міністерства оборони України № 737 від 30.11.2011р., це спонукало його звернутись до суду за захистом порушених прав та інтересів зі сторони суб`єктів владних повноважень.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

У відповідності до положень ст.17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Однією із складових частин соціального захисту - є забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом.

Законом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ (надалі Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону № 2011-XII, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Наказом Міністерства Оборони України від 30.11.2011 р. № 737 затверджено «Інструкцію про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» (надалі Інструкція).

У відповідності до п.4.2 вказаної Інструкції, правом першочергового одержання жилих приміщень, крім осіб, зазначених у ст. 45 Житлового кодексу Української РСР, користуються військовослужбовці - ветерани війни, військовослужбовці, які прослужили 25 і більше календарних років, військовослужбовці, які безпосередньо несуть бойове чергування, льотно-підйомний склад та плавсклад, які перебували на обліку та потребують поліпшення житлових умов.

Суд також наголошує, що на позивача, як ветерана військової служби розповсюджується також дія Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24.03.1998 р. № 203/98-ВР (надалі Закон № 203/98-ВР), п.7 ст.6 якого передбачено, що ветеранам військової служби надаються пільги щодо першочергового забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що основними умовами для надання військовослужбовцям жилих приміщень є строк стажу служби не менше 25 років, а також потреба у поліпшенні житлових умов.

Беручи до уваги, що ОСОБА_1 має загальний стаж служби в лавах Збройних сил Радянського Союзу, а також України 25 років (з 05.08.1983 р. по 03.11.2008 р.), не забезпечений житлом, є ветераном військової служби, а тому з урахуванням положень вищевказаного наказу Міністерства Оборони України та Закону № 203/98-ВР, суд дійшов висновку, що позивач та його родина, в даному випадку, мають право на поставлення їх в першу чергу на облік для поліпшення житлових умов саме в ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому ОСОБА_1 перебуває на обліку та реєстрації.

На думку суду належною є також дата 17.10.2008р., з якої ОСОБА_1 просить поставити його в першу чергу на отримання житла, оскільки вона обумовлена довідкою підписаною секретарем житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , в якій останній проходив військову службу до моменту свого звільнення.

Суд також зазначає, що згідно ч.1 ст.2 та ч.3 ст.2 КАС України в кореспонденції з приписами ст.6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, слідує, що суд не може перебирати на себе функцій органу, дії або бездіяльність якого оскаржується.

Таким чином, суд дійшов висновку, що саме до компетенції відповідачів, в даному випадку, належить право приймати відповідне рішення (щодо поставлення військовослужбовців на облік в першу чергу для поліпшення житлових умов), і суд не може підміняти суб`єкт владних повноважень у виконанні останнім своїх прав та обов`язків.

В той же час, положеннями ч.1 ст.11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи викладені обставини суд, з метою відновлення порушеного права позивача, вважає за можливе вийти за межі позовних вимог шляхом зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 та квартирно-експлуатаційного відділу міста Біла Церква Міністерства Оборони України розглянути питання щодо постановки ОСОБА_1 та членів його сім`ї в першу чергу на отримання житла при Черкаському обласному військовому комісаріаті з 17.10.2008 р.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 та квартирно-експлуатаційний відділ міста Біла Церква Міністерства Оборони України розглянути питання щодо постановки ОСОБА_1 та членів його сім`ї в першу чергу на отримання житла при Черкаському обласному військовому комісаріаті з 17.10.2008 р.

Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 39 (тридцять дев`ять) грн. 04 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги яка подається до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя С.М. Гарань

Повний текст постанови виготовлений 25.02.2015 року.