Справа № 813/8737/14
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року № 813/8737/14

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Сидор Н.Т.,

за участю секретаря судового засідання Бегей О.Р.,

позивач не прибув,

представника відповідача Германчука Р.В.,

представника третьої особи Мисак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, про визнання протиправною бездіяльності, скасування постанови, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, в котрому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області при виконанні виконавчого листа № 813/6116/13-а, виданого Львівським окружним адміністративним судом 30.10.2014 року;

- скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 15.12.2014 року ВП № 45624637, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Германчуком Романом Васильовичем як незаконну;

- зобов'язати управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області здійснити всі заходи для виконання виконавчого листа № 813/6116/13-а, виданого Львівським окружним адміністративним судом 30.10.2014 року.

Підставами позову, як зазначено в позовній заяві, є те, що відповідач закінчив виконавче провадження у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не з'ясувавши при цьому достовірність інформації, отриманої від боржника, оскільки на його думку така інформація суперечить вимогам ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в редакції Закону від 04.04.2006 року. Вважає бездіяльність відповідача протиправною при виконанні виконавчого листа № 813/6116/13-а, виданого Львівським окружним адміністративним судом 30.10.2014 року з тих підстав, що в порушення ст. 170 КАС України, державний виконавець не звернувся до суду за роз'ясненням судового рішення щодо фактичного його виконання. З наведених причин просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Позивач в судове засідання не з'явився, подав на адресу суду клопотання, згідно якого просить розглядати справу у його відсутності на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти заявленого позову заперечив у повному обсязі, вважає такі вимоги необґрунтованими та безпідставними. Пояснив, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження прийнята на підставі ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», а саме на підставі ч. 8 даної статті, у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. А відтак, законних підстав для задоволення позовних вимог не має.

Представник залученої судом до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, проти позову заперечила, зазначила, що рішення суду, до виконання котрого їх було зобов'язано, виконали в повному обсязі, що в свою чергу слугує підставою для закінчення виконавчого провадження. В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 просить відмовити за безпідставністю.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам встановив наступне.

27.11.2014 року державним виконавцем на підставі виданого Львівським окружним адміністративним судом виконавчого листа №813/6116/13-а від 30.10.2014 року про зобов'язання ГУМВС України у Львівській розглянути по суті звернення ОСОБА_3 від 02.07.2013 року щодо надання ОСОБА_3 довідки про розмір щомісячної доплати від належної суми пенсії, яка повинна була становити для позивача в листопаді 2006 року згідно ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб», в редакції Закону від 04.04.2006 року, з розміру грошового забезпечення за останньою посадою перед звільненням з урахуванням усіх надбавок, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № № 45624637.

15.12.2014 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням виконавчого документа у добровільний строк на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач не погодившись з даною постановою звернувся в суд з означеним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року за № 606-XIV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 11 даного Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 49 цього ж Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як зазначає в своїй позовній заяві позивач, то він не погоджується з постановою про закінчення виконавчого провадження, оскільки вважає, що відповідач закінчив виконавче провадження, не перевіривши правдивість наданої боржником в підтвердження розгляду звернення позивача від 02.07.2013 року інформації.

Судом встановлено, що боржника ГУМВС України у Львівській зобов'язано розглянути по суті звернення ОСОБА_3 від 02.07.2013 року щодо надання ОСОБА_3 довідки про розмір щомісячної доплати від належної суми пенсії, яка повинна була становити для позивача в листопаді 2006 року згідно ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб», в редакції Закону від 04.04.2006 року, з розміру грошового забезпечення за останньою посадою перед звільненням з урахуванням усіх надбавок.

З матеріалів справи видно, що державний виконавець, виносячи постанову про закінчення виконавчого провадження, встановив, що боржником - ГУМВС України у Львівській області, по суті було розглянуто звернення ОСОБА_3 від 02.07.2013 року, в підтвердження чого боржник надав повідомлення ГУМВС України у Львівській області від 16.10.2014 року №18/1352, від 01.12.2014 року № 18/1584, довідку для виплати щомісячної доплати від належної суми пенсії №577, довідку про додаткові види грошового забезпечення у 2004-2006 роках. Копії даних документів містяться в матеріалах справи.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, яка є спеціалістом-бухгалтером та яка безпосередньо готувала довідки на звернення позивача, показала, що такі видані на підставі та відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в редакції Закону від 04.04.2006 року.

Як передбачено п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За таких обставин, суд вважає, що в державного виконавця були правові підстави для закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», адже боржник фактично виконав рішення суду до котрого його було зобов'язано в підтвердження виконання котрого, як стверджується матеріалами справи, боржником надано повідомлення ГУМВС України у Львівській області від 16.10.2014 року №18/1352, від 01.12.2014 року № 18/1584, довідку для виплати щомісячної доплати від належної суми пенсії №577, довідку про додаткові види грошового забезпечення у 2004-2006 роках, а тому суд прийшов до висновку, що постанова про закінчення виконавчого провадження є такою, що узгоджується з визначеними ст. 2 КАС України критеріями оцінки судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Щодо помилкового, на переконання суду, твердження позивача щодо обов'язку з'ясування достовірності отриманої в даному випадку від боржника інформації, викладеної в документах наданих на підтвердження розгляду боржником звернення позивача від 02.07.2013 року, то суд звертає увагу позивача на те, що законодавчо є не обумовлено обов'язок державного виконавця щодо надання оцінки та перевірки достовірності інформації, про надання котрої клопотав в своєму зверненні сам позивач як стягувач в даному виконавчому проваджені.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що у випадку переконання позивача, що надана боржником у даному виконавчому проваджені інформація на підтвердження виконання ним судового рішення, може бути чи є недостовірною, то позивач вправі звернутись до суду з окремим позовом щодо оскарження такої інформації.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання бездіяльності відповідача протиправною при виконанні виконавчого листа № 813/6116/13-а, виданого Львівським окружним адміністративним судом 30.10.2014 року, то така вимога також не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За змістом ч. 1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси.

Слід врахувати, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Статтею 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Всупереч наведеним вимогам позивач не надав суду належних, необхідних та достатніх доказів щодо неправомірності прийняття відповідачем постанови про закінчення виконавчого провадження, як і не надав суду доказів протиправної бездіяльності відповідача при виконанні ним виконавчого листа № 813/6116/13-а, виданого Львівським окружним адміністративним судом 30.10.2014 року.

Зважаючи на наведене вище, суд приходить до висновку, що дії відповідача відповідають вимогам, встановленим ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та підписано 27.02.2015 року.

Суддя Сидор Н.Т.