Справа № 804/10366/13-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року м. Київ К/800/44058/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Державної реєстраційної служби України в особі державного реєстратора прав на нерухоме майно Гуляєва Олексія Олександровича

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2013 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2014 року

у справі №804/10366/13-а

за позовом ОСОБА_5

до Державної реєстраційної служби України в особі державного реєстратора прав

на нерухоме майно Гуляєва Олексія Олександровича

про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов'язання вчинити

певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної реєстраційної служби України в особі державного реєстратора прав на нерухоме майно Гуляєва Олексія Олександровича (далі по тексту Державний реєстратор), яким просив визнати незаконними (протиправними) дії відповідача щодо відмови позивачеві в державній реєстрації права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 25.12.2012р. у справі №401/8565/12 (2/401/3911/12); скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та обтяжень за №3300308 від 19.06.2013р., прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Гуляєвим О.О., та зобов'язати Державну реєстраційну службу України зареєструвати за позивачем право власності на домоволодіння АДРЕСА_1.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2013 року у справі №804/10366/13-а, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2014 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №3300308 від 19.06.2013р., прийняте Державним реєстратором. Зобов'язано Державну реєстраційну службу України зареєструвати за ОСОБА_5 право власності на нерухоме майно, а саме: домоволодіння АДРЕСА_1, яке визнане за ним на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 25.12.2012р. у цивільній справі №401/8565/12 (2/401/3911/12). ВУ задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, окружний та апеляційний адміністративні суди виходили з часткової доведеності позивачем своїх вимог, оскільки Державним реєстратором рішення про відмову у державній реєстрації прав та обтяжень за №3300308 від 19.06.2013р. прийняте з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а отже воно підлягає скасуванню.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Державний реєстратор звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 16, 23, 28, 29, 31, 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703 (далі по тексту Порядок), просить скасувати вказані вище судові рішення, ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Враховуючи неприбуття в судове засідання сторін, належних чином повідомлених про дату, час і місце касаційного розгляду, справу розглянуто в порядку письмового провадження, що передбачено пунктом 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25 грудня 2012 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 25 грудня 2012 року у цивільній справі №401/8565/12 (2/401/3911/12) за ОСОБА_5 визнано право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку літ. А-1 житловою площею 38,6 кв.м., загальною площею 48,2 кв.м., що складається з - кухні 1-1 площею 7,1 кв.м., житлової кімнати 1-2 площею 16,1 кв.м., житлової кімнати 1-3 площею 17,3 кв.м., житлової кімнати 1-4 площею 5,2 кв.м., тамбуру І площею 2,5 кв.м., навісів літ. Ж та Р, сараїв літ. Б, В, Г, Д, Е, Л, М, О, П, гаражу літ. Н, літньої кухні літ. З, споруди 1-11, І, що розташовані на земельній ділянці площею 372 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6.

30.05.2013 року позивач звернувся до реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області із заявою щодо проведення державної реєстрації права власності на вищевказане домоволодіння.

Рішенням Державного реєстратора №3300308 від 19.06.2013р. ОСОБА_5 відмовлено у здійснені державної реєстрації права власності на вищеозначене домоволодіння із посиланням на те, що документи, подані для проведення державної реєстрації прав, не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

За пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема право власності на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

За приписами частин 1, 2 статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наведені виключні підстави для відмови у державній реєстрації прав та обтяжень.

Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Апеляційним адміністративним судом правомірно вказано, що Державний реєстратор, приймаючи оскаржене рішення, не зазначив на підставі якого саме пункту частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» було відмовлено ОСОБА_5 в державній реєстрації права власності.

На підставі чого, судова колегія Вищого адміністративного суду України погоджує правову позицію судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог в частині скасування рішення Державного реєстратора за №3300308 від 19.06.2013 року, оскільки конкретних підстав для відмови позивачу в реєстрації права в цьому рішенні не зазначено.

В касаційній скарзі відповідач стверджує, що судами не досліджено всіх обставин справи, а саме відсутність у заявника документів на земельну ділянку під будівлею та документів про прийняття в експлуатацію самовільно збудованого домоволодіння.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності на підприємство, як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини) може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 25.12.2012р. у цивільній справі №401/8565/12 (2/401/3911/12) за позивачем право власності на земельну ділянку, що розташована під будівлею, не визнавалося, оскільки не було предметом спору. Тому касаційний суд вважає, що відсутність у ОСОБА_5 документів на земельну ділянку не може бути підставою для відмови в державній реєстрації його права на домоволодіння.

Наведена обставина досліджувалась при розгляді справи судами попередніх інстанцій.

Враховуючи викладене, судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає, що в процесі розгляду справи знайшов своє підтвердження факт протиправності відмови Державним реєстратором в реєстрації права власності ОСОБА_5 на домоволодіння АДРЕСА_1.

В обґрунтування касаційної скарги фактично покладені доводи, які зводяться до переоцінки доказів у справі та не свідчать про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Відповідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, вони ґрунтуються на вимогах норм матеріального та процесуального законодавства, підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної реєстраційної служби України в особі державного реєстратора прав на нерухоме майно Гуляєва Олексія Олександровича - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2013року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2014 року у справі №804/10366/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: