Справа № 2а-46179/09/1670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року м. Київ К/9991/290/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: ЛосєваА.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Кохан О.С.,

за участю:

представників позивача - Касьянова С.М., Овчаренка В.Ю.,

представника відповідача - Біленко Н.О.,

представника Генеральної прокуратури України - Бараненка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

та заяву Прокуратури Полтавської області про приєднання до касаційної скарги

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2009 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2010 року

у справі № 2а-46179/09/1670

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Кременчуцький завод технічного вуглецю»

до 1. Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області,

2. Головного управління Державного казначейства України у Полтавській області,

за участю Прокуратури Полтавської області,

про стягнення бюджетного відшкодування та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Відкрите акціонерне товариство «Кременчуцький завод технічного вуглецю» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області (далі - відповідач-1), Головного управління Державного казначейства України у Полтавській області (відповідач-2) про: стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2009 року у сумі 953777,00 грн.; зобов'язання Кременчуцької ОДПІ у Полтавській області надати до ГУ ДКУ у Полтавській області висновок про суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок ВАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» за лютий 2009 року в розмірі 953777,00 грн. (в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог від 19 жовтня 2009 року).

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2009 року позов був задоволений частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ВАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» 953777,00 грн. бюджетного відшкодування з податку на додану вартість. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ВАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» витрати зі сплати судового збору у розмірі 1700,00 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2010 року постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2009 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі Кременчуцька ОДПІ у Полтавській області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2009 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2010 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У заяві про приєднання до касаційної скарги Прокуратура Полтавської області підтримала вимоги касаційної скарги Кременчуцької ОДПІ у Полтавській області та просила їх задовольнити.

У відповідності до вимог частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у справі здійснено заміну відповідача-1 - Кременчуцьку ОДПІ у Полтавській області його правонаступником - Кременчуцькою ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АВ № 466478 від 03 червня 2013 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників позивача, відповідача-1 та Генеральної прокуратури України, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга та заява про приєднання до касаційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ВАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» подало до Кременчуцької ОДПІ у Полтавській області податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2009 року, у рядку 25 якої позивач вказав суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню, у розмірі 1102292,00 грн., в тому числі на рахунок платника у банку - 1102292,00 грн. (рядок 25.1). Разом з декларацією позивачем був поданий розрахунок суми бюджетного відшкодування і заява про повернення суми бюджетного відшкодування.

Кременчуцька ОДПІ у Полтавській області провела позапланову виїзну перевірку ВАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за лютий 2009 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість, що декларувалось в період - січень 2009 року, за результатами якої була складена довідка від 12 травня 2009 року № 1896/23-309/00152299.

У висновках довідки було вказано, що висновок щодо підтвердження заявленої ВАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за лютий 2009 року у розмірі 1102292,00 грн. буде зроблений після дослідження ланцюга постачання від виробника з метою фактичного підтвердження сплати податку до бюджету. Також, у довідці було вказано, що при отриманні матеріалів, що не підтверджують дані обліку підприємства, що перевіряється, керівником податкового органу можуть бути вжиті заходи щодо проведення позапланової виїзної перевірки.

При цьому, при перевірці правильності визначення товариством від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань і сумою податкового кредиту в лютому 2009 року, достовірності нарахування товариством суми податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню за лютий 2009 року, порушень встановлено не було.

Разом з цим, позивачу було відшкодовано лише 148515,00 грн. податку на додану вартість, сума 953777,00 грн. залишилась невідшкодованою.

Кременчуцька ОДПІ у Полтавській області були направлені до ГУ ДКУ у Полтавській області висновки про суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість ВАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» за лютий 2009 року, а саме: № від 15 травня 2009 року на суму 876615,00 грн., № від 06 липня 2009 року на суму 77162,00 грн., які повернулися на адресу податкового органу без виконання з підстав відсутності ВАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» у реєстрі суб'єктів підприємницької діяльності з визначенням розміру відшкодування податку на додану вартість з бюджету.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки перевіркою не було встановлено порушень при формуванні позивачем податкового кредиту чи податкових зобов'язань та не виявлено помилок при здійсненні розрахунку суми бюджетного відшкодування на вказаний період, податковим органом було підтверджено заявлену позивачем суму бюджетного відшкодування за лютий 2009 року, то неподання Кременчуцької ОДПІ у Полтавській області до ГУ ДКУ у Полтавській області усіх необхідних документів для проведення бюджетного відшкодування у сумі 953777,00 грн. та, як наслідок, невідшкодування ГУ ДКУ у Полтавській області позивачу вказаної суми, призвело до порушення прав ВАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю».

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначені пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин). Саме нормами зазначеного пункту Закону регулюються всі питання, пов'язані із порядком визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

За приписами підпункту 7.7.4 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. При цьому платник податку в п'ятиденний термін після подання декларації податковому органу подає органу Державного казначейства України копію декларації, з відміткою податкового органу про її прийняття, для ведення реєстру податкових декларацій у розрізі платників. До декларації додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування, копії погашених податкових векселів (податкових розписок), у разі їх наявності, та оригіналів п'ятих основних аркушів (примірників декларанта) вантажних митних декларацій, у разі наявності експортних операцій. Форма заяви про відшкодування та форма розрахунку суми бюджетного відшкодування визначаються за процедурою, встановленою центральним податковим органом.

Згідно з положеннями підпункту 7.7.5 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування. Податковий орган зобов'язаний у п'ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Відповідно до підпункту 7.7.6 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) на підставі отриманого висновку відповідного податкового органу орган державного казначейства надає платнику податку зазначену у ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку податкового органу.

Як зазначалося вище, Кременчуцькою ОДПІ у Полтавській області була проведене позапланова виїзна перевірка ВАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за лютий 2009 року, результати якої були оформлені довідкою від 12 травня 2009 року № 1896/23-309/00152299, під час проведення якої перевіряючими не було виявлено порушень правильності визначення позивачем від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань і сумою податкового кредиту та достовірності нарахування товариством суми податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню.

Таким чином, відповідно до викладених вище положень Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) Кременчуцька ОДПІ у Полтавській області мала подати відповідний висновок до органу державного казначейства із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, а на підставі отриманого висновку відповідного податкового органу орган державного казначейства повинен був перерахувати цю суму коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку податкового органу.

Обов'язок, передбачений Законом України «Про податок на додану вартість» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), не був виконаний відповідачами, чим були порушені права позивача.

При цьому суди правомірно виходили з того, що неподання податковим органом до органів Державного казначейства України реєстру суб'єктів підприємницької діяльності з визначенням розміру відшкодування податку на додану вартість з бюджету у відповідності до Порядку взаємодії між органами державної податкової служби України, Міністерства фінансів України та Державного казначейства України в процесі відшкодування податку на додану вартість за висновками органів державної податкової служби України та погашення простроченої бюджетної заборгованості з податку на додану вартість шляхом видачі облігацій внутрішньої державної позики, затвердженого спільним наказом Державної податкової адміністрації України, Міністерства фінансів України та Державного казначейства України від 03 серпня 2004 року № 451/501/132 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), не є підставою для відмови у отриманні бюджетного відшкодування, оскільки нормами статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не передбачено подання вказаних реєстрів як обов'язкової підстави для відшкодування податку на додану вартість.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшли правомірного висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Крім іншого, як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, податковим органом не приймалися рішення про зменшення позивачу заявленої суми бюджетного відшкодування або рішення про відмову у наданні бюджетного відшкодування у сумі 80021,00 грн. та у сумі 52664,00 грн. за відповідні податкові періоди в розумінні положень підпунктів «б», «в» підпункту 7.7.7 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин). Не додано таких доказів і до касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

При цьому, посилання податкового органу в обґрунтування вимог касаційної скарги на наявність податкового повідомлення-рішення, яке було предметом спору у справі № 2а-2662/10/1670, є безпідставними, з огляду на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2011 року у даній справі, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03 жовтня 2013 року.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга Кременчуцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області та заява Прокуратури Полтавської області про приєднання до касаційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2009 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2010 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області та заяву Прокуратури Полтавської області про приєднання до касаційної скарги залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2009 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна