Справа № 2а-7580/12/2070
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" лютого 2015 р. м. Київ К/800/15022/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Степашка О.І.

суддів: Островича С.Е.

Федорова М.О.

за участю:

секретаря судового засідання Іванова К.Ю.

представника позивача Волошина В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Харків-Авто»

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2013

у справі №2а-7580/12/2070

за позовом Публічного акціонерного товариства «Харків-Авто»

до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Публічного акціонерного товариства «Харків-Авто» (далі по тексту - позивач, ПАТ «Харків-Авто») звернулось до суду з позовом до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби (далі по тексту - відповідач, Харківська ОДПІ Харківської області ДПС) про скасування податкових повідомлень-рішень від 19.05.2011 №, №.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2012 позов задоволено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2013 скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем було проведено планову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 по 31.12.2010, за результатами якої складено акт перевірки від 26.04.2011 №901/23-4/0320457.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем вимог пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 5.9 ст. 5, п. 6.1 ст. 6 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», внаслідок чого завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування податком на прибуток на суму 3088595,00 грн. та пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 205224,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 19.05.2011: №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 64331,00 грн. за платежем: податок на прибуток приватних підприємств; №, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 3088695,0 грн.; №, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 256530,00 грн., з яких 205224,0 грн. - основний платіж, 51306,0 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

За результатами адміністративного оскарження скасовано податкове повідомлення-рішення від 19.05.2011 №, податкові повідомлення-рішення від 19.05.2011 № та № залишені без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем безпідставно включено до складу валових витрат до 1 кварталу 2010 року від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2009 рік у сумі 11428302,00 грн. та неправомірно сформовано податковий кредит за задекларовані валові витрати 3 кварталу 2010 року з урахуванням від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2008 - 2009 роки.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит та задекларовані валові витрати 3 кварталу 2010 року з урахуванням від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2008 - 2009 роки та відсутність в матеріалах справи фактичних даних, які б засвідчували наявність у платника податків наміру незаконно заволодіти майном держави.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовий доход включає доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.7 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, що до валових витрат відносяться суми витрат, не враховані у минулих податкових періодах у зв'язку з допущенням помилок та виявлених у звітному податковому періоді у розрахунку податкового зобов'язання.

Відповідно до пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з п. 5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно). Вартість запасів оплачених, але не отриманих (не оприбуткованих) платником податку - покупцем, до приросту запасів не включається. Вартість запасів оплачених, але не відвантажених (не знятих з обліку) платником податку - продавцем, до убутку запасів не включається. У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду перевищує їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових доходів платника податку у такому звітному періоді. У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду є меншою за їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових витрат платника податку у такому звітному періоді.

Відповідно до п. 6.1 ст. 6 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» якщо об'єкт оподаткування платника податку з числа резидентів за результатами податкового року має від'ємне значення об'єкта оподаткування (з урахуванням суми амортизаційних відрахувань), сума такого від'ємного значення підлягає включенню до складу валових витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням від'ємного значення об'єкта оподаткування попереднього року у складі валових витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення.

У 2010 році норми цього пункту діяли з урахуванням особливостей, встановлених п. 22.4 ст. 22 цього Закону.

Згідно з п. 22.4 ст. 22 вказаного Закону у 2010 році у складі валових витрат платника податку враховується 20 відсотків суми від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток, яке утворилося станом на 1 січня 2010 року.

Таким чином, посилання податкового органу в акті перевірки щодо безпідставного включення до складу валових витрат до І кварталу 2010 року від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2009 рік у сумі 11428 302 грн., судом вірно не взято до уваги.

Відповідно до вищевказаних норм Закону, платник податку має право у випадку виявлення помилок, пов'язаних з не віднесенням до валових витрат сум витрат, неврахованих в минулих податкових періодах, задекларувати такі валові витрати саме в тому податковому періоді, в якому ці помилки були виявлені.

Отже, судом вірно зазначено, що позивачем правомірно, відповідно до пп. 5.2.7 п. 5.2 ст. 5 та 22.4 ст. 22 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» було віднесено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2008-2009 роки до складу валових витрат 2010 року.

Стосовно судження податкового органу про порушення позивачем пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», то судом зазначено наступне.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Поряд з цим, судом першої інстанції встановлено, що фактичне виконання договору оренди від 31.10.2009 №А/190, укладеного між ТОВ «Харківський завод підйомно-транспортного устаткування» та ПАТ «Харків-Авто», договору на постачання природного газу від 26.12.2005 №59 та додаткових угод від 28.12.2009, від 01.05.2010, від 01.08.2010 №2/10, від 31.12.2010 №1/11, укладених між ТОВ «Енерго-альянс-2005» та ПАТ «Харків-Авто», договору про надання послуг з транспортування природного газу від 03.01.2007 №163ТК та додаткової угоди від 05.05.2010, укладених між ВАТ по газопостачанню та газифікації «Харківміськгаз» та ПАТ «Харків-Авто», договору постачання від 04.01.2012 №012, укладеного між ТОВ ВТФ «Авіас» та ПАТ «Харків-авто», підтверджується належним чином оформленими актами виконаних робіт, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), виписками з банку, подорожніми листами тощо.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ПАТ «Харків-Авто» у перевірений період отримувало транспортні послуги, пов'язані з доставкою придбаних товарів у суб'єктів підприємницької діяльності - ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4 та ТОВ «Аско-експедиція».

Факт перевезення та найменування перевезеного товару підтверджується товарно-транспортними накладними та податковими накладними.

До складу податкового кредиту, в свою чергу, позивачем включено суми податку на додану вартість, сплачені в ціні придбаних у контрагентів товарів, робіт, послуг, на підставі належним чином оформлених податкових накладних, виписаних на його адресу особами, які мають статус платника податку на додану вартість.

Отже, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит та задекларовані валові витрати 3 кварталу 2010 року з урахуванням від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2008 - 2009 роки.

Що стосується доводів податкового органу про нікчемність договорів, то відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідачем не надано документальних підтверджень відсутності фактичного виконання господарських операцій за спірними договорами, узгодженості дій позивача з контрагентами з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників.

А тому, твердження відповідача про нікчемність договорів, укладених між позивачем та контрагентами, є необґрунтованими належними засобами доказування припущеннями, оскільки, позиція податкового органу щодо суперечності спірних угод інтересам держави не підкріплена належними доказами чи відповідними судовими рішеннями.

Відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалене відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2013 та залишення в силі постанови Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2012.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 223, 226, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Харків-Авто» задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2013 скасувати та залишити в силі постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2012.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)М.О. Федоров