Справа № 2а/0570/15569/11
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Київ К/9991/19531/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Кочана В.М.,
Олексієнка М.М., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Камнеобробний завод «Омфал» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 64156,58 гривень, за касаційною скаргою ТОВ «Камнеобробний завод «Омфал» на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2012 року, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2011 року Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося в суд з позовом, у якому просило стягнути з ТОВ «Камнеобробний завод «Омфал» адміністративно-господарські санкції у розмірі 61945,56 гривень за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2010 році, та пеню за порушення термінів сплати цих санкцій у розмірі 2211,02 гривень.

На обґрунтування позову послалося на те, що ТОВ «Камнеобробний завод «Омфал» в порушення статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-ХII (далі - Закон № 875-ХII) не забезпечило установленого законодавцем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, а відтак відповідно до статті 20 цього Закону відповідач має сплатити адміністративно-господарські санкції та пеню.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2011 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2012 року, позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «Камнеобробний завод «Омфал» адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2010 році, у розмірі 64156,58 гривень.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ТОВ «Камнеобробний завод «Омфал» подало касаційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2012 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи та іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «Камнеобробний завод «Омфал» 28 лютого 2011 року до Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів було подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2010 рік за формою № 10-ПІ, відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу складає 158 осіб. Кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону № 875-ХII, становить 6 осіб. Фактично протягом 2010 року в ТОВ «Камнеобробний завод «Омфал» працювало 4 інваліда.

Частиною 3 статті 18 Закону № 875-ХII встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 19 Закону № 875-XII для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Згідно частини 1 статті 20 вказаного Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Відповідно до частини 4 статті 20 Закону України «Про зайнятість населення» від 1 березня 1991 року № 803-XII (чинного на час виникнення спірних відносин) підприємства, установи і організації незалежно від форми власності зобов'язані щомісяця подавати місцевим центрам зайнятості адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Законом України «Про систему оподаткування» від 25 червня 1991 року № 1251-XII, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що неналежне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, а саме неподання звітів за формою № 3-ПН про наявність вакансій для інвалідів державній службі зайнятості за спірний період, є підставою для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій.

З листів Шахтарського міського центру зайнятості № 02-11/2397 від 10 жовтня 2011 року та № 02-11/2586 від 1 листопада 2011 року вбачається, що протягом 2010 року ТОВ «Камнеобробний завод «Омфал» не подавались звіти по формі № 3-ПН за квітень, жовтень та грудень. Крім того, 24 вересня 2010 року центром зайнятості було видано направлення на працевлаштування безробітному інваліду 3 групи ОСОБА_4 прибиральником території. Підприємством відмовлено в прийнятті на роботу з причин того, що згідно з висновками МСЕК та індивідуальної програми реабілітації інваліда, умови і характер праці даної вакансії не відповідають відновленню трудової діяльності ОСОБА_4

У відповідності до статті 18-1 Закону № 875-XII інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний. Рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

За правилами частини 3 статті 17 Закону № 875-XII відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров'я інвалідів.

В частині 4 статті 19 цього Закону визначено, що у межах нормативів, зазначених в даній статті, здійснюється також працевлаштування інвалідів унаслідок психічного розладу відповідно до Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІІІ.

З огляду на викладене, відмовити інваліду у працевлаштуванні внаслідок психічного розладу можливо тільки, якщо з цього приводу є висновок відповідної лікарської комісії щодо тимчасової або постійної непридатності до виконання окремих видів діяльності.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, з висновку МСЕК не вбачається тимчасова або постійна непридатність ОСОБА_5 до виконання роботи по прибиранню території.

При таких обставинах, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку, що ТОВ «Камнеобробний завод «Омфал» в повному обсязі не вжило необхідних заходів для забезпечення працевлаштування інвалідів, не виконало вимоги по інформуванню державних органів щодо наявних вакансій для інвалідів, ним фактично не виконано норматив по працевлаштуванню інвалідів, про що свідчить звіт відповідача форми № 10-ПІ, а його посилання на те, що ним зроблено все від нього залежне для працевлаштування інвалідів є помилковим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2011 року та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2012 року прийняті з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Камнеобробний завод «Омфал» - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2012 року у справі за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Камнеобробний завод «Омфал» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 64156,58 гривень - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Кочан В.М.

Олексієнко М.М.