Справа № 826/14484/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 лютого 2015 року № 826/14484/14

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтермед» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтермед» (далі по тексту також - позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві (надалі також - відповідач), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №001052213 від 24.07.2014 року яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтермед» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток усього у розмірі 13 162 509,00 грн., де 10 530 007, 00 грн. за основним платежем, 2 632 502, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що спірне податкове повідомлення - рішення є протиправним, позаяк прийняте на підставі висновків акту перевірки, які не відповідають дійсності та лише відображає суб'єктивне судження перевіряючих про нікчемність правочинів, укладених позивачем у перевіряєючому періоді.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з мотивів необґрунтованості, оскільки на його переконання спірне податкове повідомлення - рішення є правомірним, позаяк прийнято з підстав порушення позивачем норм податкового законодавства.

10.02.2015р. в судовому засіданні за згодою сторін ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з огляду про наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтермед» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012р. по 30.04.2014р., за результатами якої оформлено акт перевірки №1211/22-13/31169792 від 03.07.2014р.

В ході перевірки встановлено порушення позивачем норм податкового законодавства, а саме: пп. 135.5.4 п. 135.5, п. 135.2 ст. 135, пп.153.2.1. п.153.2 ст.153, п. 137.10 ст. 137, п. 138. 2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток всього в розмірі 10 530 007,00 грн., в т.ч. по періодах: І квартал 2012р. в розмірі 1702961грн., II квартал 2012р. в розмірі 2368108грн., III квартал 2012р. в розмірі 3744121грн., IV квартал 2012р. в розмірі 1060635грн., 2013 рік в розмірі 1654182грн.

На підставі акта перевірки №1211/22-13/31169792 від 03.07.2014р. відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення від 24.07.2014 р. № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на суму 13 162 509.00 грн. (10 530 007,00 грн. - основний платіж, 2 632 502,00 гри. - штрафні санкції).

Позивач категорично не погоджуючись із правомірністю спірного податкового повідомлення - рішення, з підстав відсутності у його діях порушень приписів податкового законодавства, звернувся з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Вирішуючи питання щодо правомірності податкового повідомлення - рішення 24.07.2014 р. № , суд виходив із наступного.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності спірного податкового повідомлення - рішення з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно п.п.21.1.1., 21.1.2., 21.1.4. п.21.1. ст.21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані, крім іншого: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумління виконання покладених на контролюючі органи функцій; не допускати порушень прав та охоронюваний законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до п.п.20.1.4. п.20.1. ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Як слідує із матеріалів справи, спірна перевірка проводилась відповідно до поданої податкової звітності ТОВ «Інтермед», за результатами аналізу бази даних АІС «Податковий Блок» ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, а також на підставі документів (договорів, накладних, актів виконаних робіт, податкових накладних), та відомостей «ІС Бухгалтерія», які були вилучені у підприємства ТОВ «Інтермед» Прокуратурою м. Києва в рамках кримінального провадження № 0000202, та були надані до перевірки.

Так, в межах перевірки, відповідачем виявлено, що Слідчим відділом Прокуратури міста Києва проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000192, внесеному до єдиного реєстру досудових розслідувань 28.02.2014р. за зверненням ОСОБА_2 про протидію законній господарській діяльності та зловживанням службовим становищем з боку правоохоронців, що призвело до незаконного притягнення до кримінальної відповідальності її чоловіка ОСОБА_3 та іншим тяжким наслідкам, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 206 КК України.

При цьому, з матеріалів вбачається, що розслідуванням встановлено, що в провадженні СУ ГУ МВС України в м. Києві перебувало кримінальне провадження №0000202 від 22.11.2012р., стосовно директора ТОВ «ІС-Медікал» ОСОБА_3, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України.

Відповідно до матеріалів зазначеного кримінального провадження старшим слідчим СУ ГУ МВС України в м. Києві Литвинснком Д.П. 12.06.2013р. був прийнятий процесуальний документ: повідомлення про підозру відповідно до якого ОСОБА_3, перебуваючи на посаді директора ТОВ «ІС-Медікал», діючи з метою свого злочинного умислу, направленого на заволодіння грошовими коштами очолюваного їм підприємства, пред'явив до банківської установи ПАТ АКБ «Львів» платіжні доручення № 707-1 від 31.08.2012р. на суму 4 300 000,00грн. та № 708 від 31.08.2012р. на суму 975 000,00грн., внаслідок чого зазначені вище грошові кошти з зазначенням платежу: оплата за медичне обладнання, були перераховані з рахунку ТОВ «ІС-Медікал» на рахунок ТОВ «Інтермед». Однак, медичне обладнання до ТОВ «ІС-Медікал» поставлено не було.

Відповідно до повідомлення про підозру від 12.06.2013р. зазначений вище факт фінансово-господарських взаємовідносин кваліфіковано слідчим за ч.5 ст.191 КК України.

Так, в ході перевірки, на підставі аналізу документів та відомостей «ІС Бухгалтерія», які були надані до перевірки, встановлено, що вищенаведені грошові кошти, відповідно банківської виписки, яка проведена у відомостях «ІС Бухгалтерія», 03.09.2012р. були зараховані на банківський рахунок ТОВ «Інтермед» шляхом їх перерахування з банківського рахунку ТОВ «ІС-Медікал».

Дана операція відображена в обліку 03.09.2012р. бухгалтерською проводкою за Дт 311 «Поточні рахунки в національній валюті» та Кт 6811 «Розрахунки за авансами одержаними в національній валюті».

Відповідно оборотно-сальдової відомості по рахунку 6811 «Розрахунки за авансами одержаними в національній валюті», слідує, що за період, що перевірявся, у підприємства ТОВ «Інтермед» перед ТОВ «ІС-Медікал» присутня кредиторська заборгованість в розмірі 5 275 000,00грн.

Оскільки товар не був поставлений, а гроші отримані та не повернуті компанії ТОВ «ІС-Медікал», що підтверджується наявною дебіторською заборгованістю перед даною компанією, з урахуванням норм податкового законодавства дана сума є безповоротною фінансовою допомогою.

Так, для цілей оподаткування сума безповоротної фінансової допомоги, отримана платником податку у звітному періоді, включається до складу інших доходів (пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України.

Крім того, згідно п. 137.10 ст. 137 Податкового кодексу України, суми безповоротної фінансової допомоги визнаються доходами за датою надходження коштів на банківський рахунок чи в касу платника податку.

Відповідно до підпункту 14.1.13 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України безоплатно наданими товарами. роботами, послугами є товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Також зі змісту акту перевірки вбачається, що відповідачем встановлено, що момент здійснення даної операції ОСОБА_3 був звільнений з посади директора ТОВ «ІС-Медікал» 02.09.2012р. (відповідно протоколу від 30.08.2012 №09/12). В свою чергу, відповідно до установчих документів ОСОБА_3 являється одним із засновників ТОВ «Інтермед» та ТОВ «ІС-«Медікал». З вищенаведеного, відповідач дійшов до висновку про привласнення грошових коштів ТОВ «ІС-Медікал» шляхом їх перерахування на рахунок ТОВ «Інтермед».

Крім того, 28.02.2014р. під час допиту в якості свідка у кримінальному провадженні № 0000192 заявник ОСОБА_2 надала свідчення про те, що кримінальне провадження стосовно її чоловіка ОСОБА_3 було «замовлено» ОСОБА_5, який разом з ОСОБА_3 є учасником ТОВ «ІС-Медікал», та який поставив за мету шляхом притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності відсторонити останнього від участі фінансово-господарської діяльності підприємства, та перевести усі активи ТОВ «ІС-Медікал» на інші підконтрольні йому підприємства. Свідок ОСОБА_2 також повідомила, що вона була присутня під час розмови ОСОБА_3 та ОСОБА_5, коли ОСОБА_5 визнав той факт, що він привласнив грошові кошти ТОВ «ІС-Медікал», які були розміщені на закордонних рахунках.

Також перевіркою встановлено, що відповідно до відомостей «ІС Бухгалтерія» підприємством ТОВ «Інтермед» за допомогою операції введення залишків проводкою Дт 281 «Товари на складі» Дт 00 «Допоміжний рахунок», у періоді, що перевірявся, було збільшено балансову вартість записів у розмірі 2 137 787,736грн.

Поряд з цим, 20.03.2014р. під час допиту у якості свідка в кримінальному провадженні № 0000192 ОСОБА_6, яка в період 2007-2013 років працювала на посаді завідувача складу ТОВ «Інтермед», надала свідчення про те, що в зазначені роки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 були учасниками чи фактично керували фінансово-господарською діяльність підприємств: ТОВ «ІС-Медікал», ТОВ «Інтермед», ТОВ «Укрдіагностика», ТОВ «Шарм», які були пов'язані єдиною господарською діяльністю. Свідок ОСОБА_6 також надала покази про те, що вона була завідувачем складом, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Новопирогівська, 50 та на якому в період 2012 року знаходилися товарно-матеріальні цінності усіх підконтрольних ОСОБА_3 та ОСОБА_5 підприємств. При цьому свідок ОСОБА_6 зазначила, що складського обліку на зазначеному складі фактично не велося, вона, як завідувач складом, не знала який саме товар знаходиться на бухгалтерському обліку того чи іншого підприємства, а усні вказівки про відвантаження товарів чи обладнання з підконтрольного неї складського приміщенні вона отримувала від керівництва.

В межах розгляду даної справи підтверджено, що позивачем при перевірці не надано контролюючому органу інвентаризаційних описів, накладних, актів прийому-передачі, які б підтверджували придбання вказаних товарно матеріальних цінностей посадовими особами ТОВ «Інтермед», а також пояснень щодо відсутності таких документів.

Також дані документі відсутні у відомостях «ІС Бухгалтерія».

Поряд з цим, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно п.44.1. ст. 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані весті облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткуванні та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, ні підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 44.2. ст. 44 Податкового кодексу України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу Методика бухгалтерського обліку тимчасових та постійних податкових різниць затверджується порядку, передбаченому Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність і Україні».

Статтею 2 Закону України від 16.07.1999р. «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» зазначено, що сфера дії Закон поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Як зазначено в ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» визначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистиці та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік фінансову звітність в Україні» зазначено, що бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власник (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства і установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпеченій фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збережені оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менш трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинній документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Так, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.

Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Також суд приймає до уваги п. 44.6. ст. 44 Податкового кодексу України, яким встановлено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки падає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (крім випадків, передбачених абзацом другим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Відповідно до п. 138.8 ст. 138 ПКУ собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, паданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат, прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, використанням робіт, наданням послуг, загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прялю пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт. наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються па вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку. До складу прямих витрат на оплату праці включаються заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві товарів (виконанні робіт, наданні послуг), які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Відповідно до п.138.4 ст.138 Податкового Кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів .

Згідно п. 138.4 ст. 138 встановлено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПКУ, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. А витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат (пп. 139.1.9 ст. 139 ПКУ).

В межах розгляду справи підтверджено факт заниження позивачем податку на прибуток за період з 01.01.2012р. по 31.12.2013р. в розмірі 7 412 788,00 гри. у т.ч. по періодах: І квартал 2012р. в розмірі 356578грн., III квартал 2012р. в розмірі 5289500грн., IV квартал 2012р. в розмірі 53361грн., 2013 рік в розмірі 1713349грн., внаслідок порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтермед» пп. 135.5.4 п. 135.5, п. 135.2 ст. 135, пи.153.2.1. п.153.2 ст.153, п. 137.10 ст. 137 Податкового кодексу України, а відтак податкове повідомлення - рішення №001052213 від 24.07.2014 року є правомірним та скасуванню не підлягає.

Згідно частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач доказів в обґрунтування протиправності спірного податкового рішення, суду не надав.

Натомість відповідач як суб'єкт владних повноважень довів правомірність спірного податкового повідомлення - рішення.

За таких обставин позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур