Справа № 826/77/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 лютого 2015 року № 826/77/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції за участю третьої особи Управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції за участю третьої особи Управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що Управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області позбавило позивача права, у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, оскаржити вимогу про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку, що суперечить ч. 4 ст. 25 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Крім того, позивач стверджує, що постанова про відкриття виконавчого провадження на його адресу виконавчою службою не надсилалась, що є протиправною бездіяльністю з боку відповідача.

У позовній заяві позивач просить суд: визнати протиправною бездіяльність відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції щодо не надсилання ОСОБА_1 копії постанови про відкриття виконавчого провадження; зобов'язати відділ державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції надати ОСОБА_1 копії постанови про відкриття виконавчого провадження; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції про накладення арешту на рахунки ОСОБА_1; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження щодо ОСОБА_1.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В наданих до суду письмових запереченнях представник відповідача зазначив про відсутність оскаржуваної позивачем бездіяльності з боку виконавчої служби, а відтак відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

З наявних в матеріалах справи письмових пояснень вбачається, що копії вимог, на підставі яких відкрито виконавче провадження, надіслані на адресу позивача, на підтвердження чого представником третьої особи надано поштові повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неявку представника відповідача та третьої особи, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні матеріали справи, суд встановив наступне.

На виконанні у відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції перебуває 4 виконавчих провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 суми недоїмки зі сплати єдиного внеску.

Так, державним виконавцем 18.03.2014 року прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №42517959 при примусового виконанні вимоги №Ф-066, виданої 30.05.2013 р. Управлінням Пенсійного Фонду України в Радивилівському районі Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 суми недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 1194, 03 грн.

При цьому, даною постановою боржнику надано строк для виконання добровільного виконання рішення, яке слугувало підставою для відкриття виконавчого провадження.

У зв'язку з несплатою боржником у наданий термін коштів, державний виконавець відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції 09.07.14 р. прийняв постанову про арешт коштів боржника, про що позивача повідомлено 18.07.2014 року, що останнім не заперечується.

Відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 16.07.14 р. (ВП №42517959) державним виконавцем встановлено відсутність у боржника майна, на яке можна звернути стягнення і подальший розшук такого майна виявився безрезультатним.

Незгода позивача з діями виконавчої служби щодо примусового виконання рішення з одночасним стягненням виконавчого збору та ненаданням відповіді на звернення зумовила звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 р. (далі по тексту - Закон №606-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до Закону України «Про державну виконавчу службу» №202/98-ВР від 24.03.1998 р. примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділів (управлінь) державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних в містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

В силу статті 11 Закону №606-XIV на державного виконавця покладено обов'язок вживати передбачених цих Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі.

Крім того, згідно з ч.1, 2 ст.17 Закону №606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно цього ж Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою у тому числі рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу; рішення (постанови) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

При цьому, статтею 19 Закону №606-XIV визначено підстави для відкриття виконавчого провадження, згідно якої державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, що мало місце в даному випадку.

В той же час, ч. 1 ст. 25 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Наведене в сукупності з урахуванням обставин даної справи свідчить про правомірність прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, а відтак відсутність підстав для визнання її протиправною та скасування.

Згідно ч. 3 ст. 20 Закону №606-XIV державний виконавець вправі провадити виконавчі дії щодо виявлення та звернення стягнення на кошти, які перебувають на рахунках та вкладах боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

В матеріалах справи міститься відповідь № від 02.07.2014 12:26:54 на запит №5727024 від 01.07.2014 16:50:40 до Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками-юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями, отримане в межах №42517959.

Відповідно до ст. 57 Закону №606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем при примусовому виконанні вимоги №Ф-066, виданої 30.05.2013 р. Управлінням Пенсійного Фонду України в Радивилівському районі Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 суми недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 1194, 03 грн., прийнято оскаржувану постанову про арешт коштів боржника з підстав несплати боржником коштів в наданий термін, що узгоджується з наведеними вище вимогами норм чинного законодавства.

В той же час, в матеріалах справи міститься постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві (ВП №42517959) на п. 2 ст. 47 Закону №606-XIV у зв'язку з відсутністю майна, на яке можна звернути стягнення і подальший розшук такого майна виявився безрезультатним.

Пунктом 2 даної постанови державного виконавця припинено чинність арешту боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, що свідчить про відсутність підстав для скасування постанови про арешт коштів боржника, оскільки арешт коштів станом на момент розгляду та вирішення даної справи є нечинним.

Відповідно до ч.2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до обґрунтувань, якими позивач мотивує звернення до суду із позовом, позивач зазначає, що відповідачем на звернення до начальника Відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції від 07.08.14 р. останнім не надано відповіді, що є порушенням його прав та законних інтересів.

Водночас, в матеріалах справи наявний лист №2075 від 14.08.2015 року за підписом начальника Відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції від 14.08.14 р. в т. ч. з роз'ясненням позивачу прав як стороні виконавчого провадження, зокрема, на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Згідно ч. 2 ст. 162 КАС України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки наслідком розв'язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб'єктивного права позивача, то у разі незгоди з діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача, не буде мати своїм правовим наслідком захист прав позивача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в цій частині позовних вимог позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на наведене в сукупності, враховуючи обрання позивачем неналежного способу захисту своїх порушених прав, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Зважаючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю, підстави для присудження на користь позивача здійснених судових витрат, з урахуванням вимог ст. 94 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 11, 94, 158-163 КАС України суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов