Справа № 2998/09
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2015 рокусправа № 2а-3673/08

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - не з'явився

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 липня 2008 року

у справі № 2а-3673/08

за позовом Нікопольського міськрайонного центру зайнятості

до приватного підприємця ОСОБА_1

про стягнення наданої дотації,-

ВСТАНОВИВ:

Нікопольський міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду з адміністративним позовом до приватного підприємця ОСОБА_1, в якому в якому просив стягнути з відповідача 7231,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем була працевлаштована за направленням центру зайнятості безробітна ОСОБА_2 за умови надання центром зайнятості дотації за рахунок Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, внаслідок чого згідно з поданою відповідачем інформацією з червня 2006 року по червень 2007 року позивачем на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 було перераховано суму 6 399,29 грн. як компенсація за витрачені на заробітну плату ОСОБА_2 кошти. Втім, перевіркою встановлено, що відповідачем надавалися до центру зайнятості недостовірні відомості про нараховану та виплачену заробітну плату ОСОБА_2 з грудня 2006 року по червень 2007 року, внаслідок чого надана відповідачу дотація у сумі 6 399,29грн. з урахуванням індексу зростання цін на споживчі товари в сумі 7 231,20 грн. має бути повернута до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої у в'язку з добровільною сплатою відповідачем 2 572,91 грн., сума заборгованості, яка підлягає стягненню на користь центру зайнятості, становить 4 658,29 грн. (а. с.58).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 липня 2008 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача суму у розмірі 4 658,29 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано доведенням факту надання ПП ОСОБА_1 до Центру зайнятості недостовірних відомостей про нараховану та виплачену заробітну плату ОСОБА_2 з грудня 2006 року по червень 2007 року, в результаті чого позивачем незаконно отримані кошти, витрачені на заробітну плату ОСОБА_2 за вказаний період, яка відшкодована Нікопольським МРЦЗ на створення додаткового робочого місця для працевлаштування безробітної ОСОБА_2 у вигляді дотацій.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Відповідач зазначає, що суд першої інстанції не врахував того, що про порушення ОСОБА_2 умов трудового договору підприємець поставила до відома працівників Центру зайнятості ще у січні 2007 року; у зв'язку з тим, що посадові особи Центральної районної лікарні прийняли на роботу ОСОБА_2, а працівники Центру зайнятості достовірно знали про те, що ОСОБА_2 прийнята на роботу до ЦРЛ, то саме посадові особи Центральної районної лікарні у відповідності до вимог ч.3 ст.35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» повинні нести відповідальність відповідно до законодавства за шкоду, заподіяну як страховику, так і застрахованим особам, тому що Законом роботодавцеві забороняється вчиняти будь-які дії, що можуть призвести до прийняття ним разом із застрахованою особою спільного рішення, яке може в подальшому зашкодити цій особі або членам її сім'ї реалізувати своє право на забезпечення та отримання соціальних послуг відповідно до цього Закону.

Представники сторін у судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання сторони повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Обставини справи в хронології розвитку свідчать про наступне.

26.06.2006 між Нікопольським МРЦЗ та ПП ОСОБА_1 укладено договір № 306, за умовами якого Роботодавець - ПП ОСОБА_1 працевлаштовує на постійну роботу за направленням Центру зайнятості безробітну ОСОБА_2, а Центр зайнятості надає дотацію для покриття витрат на заробітну плату працевлаштованої за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття відповідно до ст.30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Порядку надання роботодавцю дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних, затвердженого Наказом Мінпраці від 10.01.2001 № 1 (а. с.13, 14).

Строк дії договору - 2 роки.

На підставі вищевказаного договору між ПП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір між працівником і фізичною особою від 26.06.2006 про працевлаштування ОСОБА_2 фармацевтом, який цього ж дня у встановленому законодавством порядку зареєстрований у Нікопольському МРЦЗ (а. с.15).

У період з 10.07.2006 по 20.08.2007 відповідачем до центру зайнятості надавались відомості про нараховану та виплачену заробітну плату ОСОБА_2 та листи на ім'я директора Центру зайнятості з проханням перерахування на розрахунковий рахунок коштів, витрачених на заробітну плату ОСОБА_2 (а. с.16-35).

Так, з червня 2006 року по червень 2007 року позивачем на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 були перераховані кошти у сумі 6 399,29 грн., витрачені на заробітну плату ОСОБА_2, що відповідачем не спростовується і підтверджується матеріалами справи (а. с.36-42).

Матеріали справи містять також заяву ПП ОСОБА_1 від 25.02.2008 (зареєстровану у Центрі занятості 11.03.2008), в якій позивач просить звільнити ОСОБА_2, оскільки остання «зробила» недостачу і «зникла» з 01.12.2006 (а. с.46).

При цьому ПП ОСОБА_1 зобов'язалась повернути кошти, які надійшли на її рахунок з 01.12.2006 по 26.06.2007.

Наведене вище свідчить про повідомлення відповідачем центр зайнятості про відсутність з грудня 2006 року на роботі ОСОБА_2 на початку 2008 року, а не у січні 2007 року, як про це зазначає відповідач.

При проведенні щоквартальної перевірки у лютому 2008 року спеціалістом центру зайнятості встановлено, що ОСОБА_2 припинила працювати на робочому місці, наданому їй ОСОБА_1 і 18.12.2006 працевлаштувалась в Південному ФАП Нікопольської центральної районної лікарні.

З матеріалів справи вбачається, що наказом керівника Нікопольської центральної районної лікарні № 122 від 16.12.2006 ОСОБА_2 прийнята на посаду акушерки Південного ФАП Нікопольської ЦРЛ з 18.12.2006 (а. с.43, 44).

В зв'язку з наведеними обставинами Центром зайнятості складений акт про встановлення недостовірності податних роботодавцем даних від 05.03.2008 (а. с.49), керівником Нікопольського МРЦЗ видано наказ від 06.03.2008 № 28 про відмову від вищевказаного договору № 306 від 2606.2006 щодо надання дотації ПП ОСОБА_1 та повернення останньою незаконно отриманої дотації з урахуванням індексу зростання цін на споживчі товари у розмірі 7 231,20 грн. (а. с.50).

Так, згідно розрахунку Центру зайнятості сума дотації, що підлягає поверненню підприємцем, за період з грудня 2006 року по червень 2007 року включно, становить 6 399,29 грн., а з урахуванням індексу зростання цін на споживчі товари ця сума становить 7 231,20 грн. (а. с.48).

Позивачем направлено відповідачу лист від 11.03.2008 № 355 про необхідність повернути Нікопольському МРЦЗ в десятиденний термін незаконно отриману дотацію з урахуванням індексу зростання цін на споживчі товари у розмірі 7 231,20 грн. (а. с.51), який отримано підприємцем 17.03.2008 (а. с.52).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про правомірність позовних вимог.

Спірним в даній справі є питання щодо наявності вини відповідача у надання Центру зайнятості недостовірних відомостей, що, в свою чергу, впливає на її обов'язок відшкодувати суми дотацій на користь позивача.

При цьому колегія суддів приймає до уваги наявну у матеріалах справи постанову Нікопольського міськрайонного суду від 30.12.2010 у справі № 1-90/10, яка набрала законної сили 16.01.2011.

Даною постановою припинено провадження у кримінальній справі через закінчення строку давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1, яка була звинувачена у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.366 та ч.1 ст.222 КК України.

Так, постановою від 30.12.2010 у справі № 1-90/10, зокрема, встановлено, що ПП ОСОБА_1 умисно власноручно вносила завідомо неправдиві відомості в офіційні документи щодо отримання ОСОБА_2 грошових коштів в якості заробітної плати.

За висновками Нікопольського міськрайонного суду ОСОБА_1 у результаті навмисних незаконних дій на розрахунковий рахунок отримала грошові кошти в якості дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітної ОСОБА_2 від Нікопольського МРЦЗ.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.91 № 803-XII (чинний на момент виникнення спірних відносин) з метою створення умов для повного здійснення громадянами права на працю держава передбачає: сприяння в разі необхідності створенню додаткових робочих місць підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності, а також поліпшенню умов праці у суспільному виробництві.

Згідно ч.2 ст.20 вказаного Закону підприємствам, установам і організаціям, що активно сприяють розв'язанню проблем зайнятості населення в регіоні (шляхом створення додаткових робочих місць для працевлаштування чи організації оплачуваних громадських робіт або використання понад встановлену квоту праці осіб, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці, чи використання понад встановлені нормативи робочих місць для працевлаштування інвалідів), відповідно до законодавства України надаються пільги щодо податків та інших платежів до бюджету, які частково або повністю компенсують витрати, пов'язані з прийняттям на роботу додаткової кількості працівників.

За приписами ч.1 ст.30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 № 1533-III (в редакції на момент виникнення спірних відносин) Фондом може надаватися дотація роботодавцям для працевлаштування безробітних, у тому числі молоді на перше робоче місце, у розмірі витрат на заробітну плату прийнятих за направленням державної служби зайнятості осіб (але не вище за середній рівень у галузях національної економіки відповідної області) в розрахунку на рік.

Відповідно до вказаного Закону наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 1 від 10.01.2001 затверджено Порядок надання роботодавцю дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних, яким визначені умови, механізм надання роботодавцю дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних та відповідальність за порушення умов порядку її надання та використання (далі - Порядок).

Відповідно до п.8 вказаного Порядку в разі розірвання трудового договору з працівником, працевлаштованим за направленням державної служби зайнятості, до закінчення двох років з дня працевлаштування у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату, за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України), через невиконання роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору (ч.3 ст.38 КЗпП України), а також у разі встановлення недостовірності поданих роботодавцем даних, використання дотації з порушенням законодавства центр зайнятості припиняє виплату дотації.

У разі порушення гарантій зайнятості осіб (розірвання трудового договору з працівником, працевлаштованим за направленням державної служби зайнятості, до закінчення двох років з дня працевлаштування у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату, за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України), через невиконання роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору (ч.3 ст.38 КЗпП України) та використання дотації з порушенням законодавства роботодавець повертає суму одержаної дотації в повному обсязі з урахуванням індексації на рівень інфляції (обчислюється шляхом множення суми отриманої дотації на добуток індексу зростання цін на споживчі товари від місяця початку отримання дотації до місяця, що передує місяцю її повернення, поділених на 100) (щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом) (ч.5 п.15 Порядку).

Аналогічні положення щодо повернення дотації у випадку порушення гарантій зайнятих осіб передбачені умовами договору від 26.06.2006 № 306 про працевлаштування безробітного з наданням дотації.

Крім того, згідно ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на вищенаведені документальні докази, враховуючи також приписи ч.1 ст.72 КАС України та те, що вищевказана постанова Нікопольського міськрайонного суду від 30.12.2010 у справі № 1-90/10 набрала законної сили 16.01.2011, колегія суддів приходить до висновку про підтвердження наявності вини ПП ОСОБА_1 у поданні до Центру зайнятості недостовірних відомостей, і наявності, в зв'язку з цим, обов'язку відшкодувати суми дотацій на користь позивача.

Тим більш, що така вина фактично визнається відповідачем з огляду на часткову сплату останньою на користь позивача 2 572,91 грн.

Отже, позовні вимоги Нікопольського МРЦЗ (з урахуванням заяви про їх уточнення) підлягають задоволенню повністю у сумі 4 658,29 грн.

При цьому часткове задоволення судом першої інстанції позовних вимог Нікопольського МРЦЗ не впливає на висновки суду.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги ПП ОСОБА_1 не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 липня 2008 року у справі № 2-а-3672/08 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко