Справа № 1570/7901/08
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2015-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1570/7901/08
УХВАЛА

27 лютого 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Потоцької Н.В.

за участю секретаря Загрійчук О.В.

cторін

представника позивача Ейсмонт І.С.

представника відповідача Сербіна Є.Л.

третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом прокуратури м. Одеси до Одеської міської ради, треті особи: Управління капітального будівництва Одеської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Златоград», «Асоціація інвесторів «Золоте руно», ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_15, ОСОБА_14, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування рішення.

В судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про закриття провадження у даній справі посилаючись на те, що визначений у цій судовій справі спір має не публічно-правовий, а приватноправовий характер, у зв'язку з чим цю справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, з огляду на таке.

Відповідно до положень статей 177, 181, 324 і глави 30 Цивільного кодексу України, земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Цивільного кодексу України, територіальні громади є учасниками цивільних правовідносин на рівні з іншими їх учасниками.

Земельні відносини, об'єктами яких є землі у межах території України, земельні ділянки та права на них регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 Цивільного кодексу України, статті 2, 5 Земельного кодексу України).

Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 Цивільного кодексу України, статтею 152 Земельного кодексу України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування», визначені Конституцією України цим та іншими законами.

Виходячи з положень ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», право комунальної власності на нерухоме майно належить територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах. В свою чергу, відповідно до ч. 5 цієї статті, а також згідно з положеннями ст. 26 вказаного Закону органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності.

Отже, приймаючи рішення щодо розпорядження земельними ділянками, органи місцевого самоврядування від імені територіальної громади реалізують повноваження власника відповідних земельних ділянок, тобто, реалізують свої інтереси як один із учасників приватноправових відносин, а не реалізують владні управлінські функції. Отже, справи щодо оскарження таких рішень органів місцевого самоврядування виникають з приватноправового, а не публічно-правового спору.

Також, заявлений позивачем позов ґрунтується на порушенні спірним рішенням міської ради майнових прав третіх осіб, в чому вбачається спір про право, а не про реалізацію владних управлінських функцій органом місцевого самоврядування на основі законодавства, що також визначає приватноправовий характер відповідного спору.

Спори, що виникають із земельних відносин, в тому числі й спору з приводу визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування про надання в оренду земельних ділянок, незважаючи на участь у них суб'єктів владних повноважень, мають розглядатися не в порядку адміністративного, а цивільного або господарського судочинства в залежності від складу учасників відповідних відносин (фізична чи юридична особа).

Відтак, заявлений позивачем позов, який стосується спору про право не відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Такаж позиція висловлена і в постановах колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 11.11.2014 року у с праві № 21-493а14, від 09.12.2014 року у справі № 21-308а14, від 16.12.2014 року у справі № 21-544а14, які постановлені за результатами перегляду рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Згідно з приписами ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

З урахуванням викладеного та відповідно до. п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, представник відповідача просив закрити провадження у справі.

Представник позивача та треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 заперечували проти задоволення даного клопотання про закриття провадження у справі, мотивуючи тим, що даний спір є публічно - правовим і повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства, а рішення ВСУ не можуть застосовуватись в данному випадку, оскільки стосуються інших правовідносин.

Розглянувши клопотання представника відповідача про закриття провадження у даній справі, вислухавши думку представника позивача, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, надані документи та аналізуючи їх в сукупності, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання представника відповідача та закриття провадження у цій справі, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч.ч.1, 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до ч.1 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Таким чином, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на розгляд до адміністративного суду спір, який виник між конкретними суб'єктами відносно їх прав та обов'язків, в конкретних правових відносинах, в яких один суб'єкт законодавчо уповноважений власно керувати поведінкою інших суб'єктів.

Згідно Постанови Верховного суду України від 9 грудня 2014 року колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Так, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

При цьому, відповідач як власник землі вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснює владних управлінських функцій.

У вказаній Постанові зазначено, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 11 листопада 2014 року (справа N 21-493а14).

Також, суд зазначає, що Постановою Верховного Суду України від 16 грудня 2014 року встановлено, що передача третій особі спірними рішеннями відповідача у постійне користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку призведе до незаконного позбавлення його права власності на розташовану на цій земельній ділянці будівлю, що свідчить про захист своїх цивільних прав.

На думку колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України, спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

При цьому, слід також звернути увагу на висновок ВСУ, який вважає, що суд не може розглядати справу не віднесену до його юрисдикції, оскільки це є порушенням частини першої статті шостої Конвенції.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду у спірних правовідносинах є визнання протиправним та скасування рішення Одеської міської ради № 2271 від 22.01.2008 р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання управлінню капітального будівництва Одеської міської ради в оренду земельних ділянок, загальною площею 2, 3420 га, за адресою: АДРЕСА_1 для подальшого проектування та будівництва громадсько - житлового комплексу з підземним паркінгом».

Наведене свідчать про те, що вказаний спір виник у зв'язку із захистом цивільних прав, що виникають із земельних відносин, відтак має не публічний, а приватно - правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відтак, керуючись рішеннями Верховного Суду України від 09.12.2014 року та від 16.12.2014 року, суд вважає, що провадження по справі слід закрити.

У відповідності до вимог п.1 ч.1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у цій справі з урахуванням вищевикладених обставин та норм чинного законодавства України.

При цьому, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України слід роз'яснити позивачеві, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 128, 133, п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача задовольнити.

Провадження по справі за позовом прокуратури м. Одеси до Одеської міської ради, треті особи: Управління капітального будівництва Одеської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Златоград», «Асоціація інвесторів «Золоте руно», ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_15, ОСОБА_14, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування рішення - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання ухвали апеляційної скарги.

Суддя Потоцька Н.В.

Провадження по справі за позовом прокуратури м. Одеси до Одеської міської ради, треті особи: Управління капітального будівництва Одеської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Златоград», «Асоціація інвесторів «Золоте руно», ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_15, ОСОБА_14, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування рішення - закрити.