Справа № 806/850/15
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

03 березня 2015 року Житомир Справа № 806/850/15

Категорія 11.1

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Лавренчук О.В. , розглядаючи матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Судді Корольовського районного суду м.Житомира Анциборенко Ніни Миколаївни про визнання протиправними та незаконними дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та незаконними дії Судді Корольовського районного суду м.Житомира Анциборенко Ніни Миколаївни щодо зазначення в мотивувальній частині рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26.11.2014 року у справі № 296/2012/14-ц за позовом ОСОБА_1 висновку про те, що право власності на димову трубу по АДРЕСА_1, м. Житомир є спільною сумісною власністю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з однієї сторони та ВАТ "Житомирбудцукор".

Разом з позовною заявою, позивач надав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення судді Корольовського районного суду м. Житомира Анциборенко Ніни Миколаївни в частині зазначення в мотивувальній частині рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26.11.2014 року у справі № 296/2012/14-ц висновку про те, що право власності на димову трубу по АДРЕСА_1, м. Житомир є спільною сумісною власністю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з однієї сторони та ВАТ "Житомирбудцукор" до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач фактично оскаржує рішення Корольовського районного суду м. Житомира у справі № 296/2012/14-ц в частині.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 107 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи немає підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст. 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частиною 3 ст. 50 КАС України встановлено, що відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Водночас, у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 КАС України, суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Верховного суду України "Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів" № 6 від 12 червня 2009.

При цьому, згідно із абз. 2 п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України "Про незалежність судової влади" № 8 від 13 червня 2007 р. виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Аналогічна позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 10 листопада 2011 р. та 03 лютого 2012 р.

Постановою Пленуму Верховного Суду України, від 26.02.1999 року визначено, що згідно із положеннями ст. 126, 129 Конституції України судові рішення і відповідно дії або бездіяльність судів з питань здійснення правосуддя (пов'язаних із підготовкою й розглядом справ у судових інстанціях, перевіркою справ у порядку нагляду, зверненням рішень до виконання тощо) можуть оскаржуватись у чинному в даний час касаційному та наглядному порядку, а не в інший суд першої інстанції. Останнє порушувало б і принцип незалежності суддів, і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Суд є органом, який розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб, а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржуються лише в порядку, визначеному ст. 129 Конституції України і законодавством про судочинство.

Здійснення правосуддя в Україні врегульовано конституційними нормами окремо від діяльності інших органів державної влади.

Таким чином, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у справі. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України, суддя, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Судді Корольовського районного суду м.Житомира Анциборенко Ніни Миколаївни про визнання протиправними та незаконними дії.

Копію ухвали невідкладно надіслати позивачу разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали

Суддя О.В. Лавренчук