Справа № 826/17220/14
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

26 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак Н.П.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Адвоката ОСОБА_3 до Київської міської державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності щодо не надання інформації на адвокатський запит та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Київської міської державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності щодо не надання інформації на адвокатський запит та зобов'язання вчинити певні дії. Свої позовні вимоги мотивував тим, що при зверненні 22.09.2014 року ОСОБА_3, як адвоката ОСОБА_4 згідно договору про надання правової допомоги від 14.05.2014 р. №14051 до Київської міської державної адміністрації із адвокатським запитом про надання інформації, необхідної як адвокату, для надання правової допомоги ОСОБА_4 (щодо того, які саме відомості про осіб, які в період з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року постраждали (отримали тілесні ушкодження, померли) під час масових акцій протесту в місті Києві, Київською міською державною адміністрацією (департаментами, управліннями, відділами), надавались, коли та яким правоохоронним органам), відповідачем Київською міською державною адміністрацією було протиправно відмовлено ОСОБА_3 у наданні запитуваної в запиті інформації, що викладено у письмовій відповіді від 1 жовтня 2014 р. №061-8701/02.01 за підписом заступника директора Департаменту охорони здоров'я Київської міської державної адміністрації Курмишова О., в якому позивачу повідомлено лише про надання Департаментом інформації правоохоронним органам (органам прокуратури, внутрішніх справ, безпеки) відповідно до запитів в межах компетенції згідно з чинним законодавством України. Просив суд визнати протиправною бездіяльність Київської міської державної адміністрації щодо ненадання адвокату ОСОБА_3 інформації на адвокатський запит від 22 вересня 2014 року; зобов'язати Київську міську державну адміністрацію у строк не пізніше п'яти днів з дня набрання постанови суду по справі за цим позовом законної сили надати адвокату ОСОБА_3 на адвокатський запит від 22 вересня 2014 року інформацію щодо того, які саме відомості про осіб, які в період з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року постраждали (отримали тілесні ушкодження, померли) під час масових акцій протесту в місті Києві, Київською міською державною адміністрацією (департаментами, управліннями, відділами), надавались, коли та яким правоохоронним органам.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов»язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач з 11 травня 2005 року є адвокатом та здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, передбаченому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю НОМЕР_2 від 11 травня 2005 р., виданим на підставі рішення Донецької обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 11 травня 2005 р. № 49, а також витягом з Єдиного реєстру адвокатів України серія НОМЕР_1 від 29 квітня 2014 р.

14 травня 2014 року між позивачем ОСОБА_6, як адвокатом, та ОСОБА_4 було укладено договір про надання правової допомоги № 14051.

Позивач, 22 вересня 2014 року звернувся до Київської міської державної адміністрації із адвокатським запитом про надання інформації, необхідної йому, як адвокату, для надання правової допомоги ОСОБА_4, про надання Київською міською державною адміністрацією (департаментами, управліннями, відділами) правоохоронним органам України (органам прокуратури, внутрішніх справ, безпеки) відомостей про осіб, які в період з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року постраждали (отримали тілесні ушкодження, померли) під час масових акцій протесту в місті Києві.

На зазначений адвокатський запит позивач отримав лист-відповідь від 1 жовтня 2014 року №061-8701/02.01 за підписом заступника директора Департаменту охорони здоров'я Київської міської державної адміністрації Курмишова О., в якому йому було повідомлено лише про надання Департаментом інформації правоохоронним органам (органам прокуратури, внутрішніх справ, безпеки) відповідно до запитів в межах компетенції згідно з чинним законодавством України.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам необхідно зазначити наступне.

Згідно зі статтею 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Разом з тим, частиною 2 статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про захист персональних даних», законодавство про захист персональних даних складають Конституція України, цей Закон, інші закони та підзаконні нормативно-правові акти, міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 1 цього Закону, він регулює правові відносини, пов'язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв'язку з обробкою персональних даних.

Відповідно до частини 6 статті 6 Закону, не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

З приводу зазначеного, з метою усунення негативних наслідків та недопущення переслідування осіб, які були учасниками акцій протесту та масових заходів на всій території України у період з 21 листопада 2013 року і до дня набрання чинності відповідним актом, було прийнято Закон України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» від 21.02.2014 року, що набрав чинності 28.02.2014 року.

Відповідно до статті 9 вказаного Закону передбачено заборону збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміну, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізацію, передачу) персональних даних осіб, які були учасниками масових акцій протесту, що розпочалися 21 листопада 2013 року, які були отримані у зв'язку з участю цих осіб у акціях протесту. Ці персональні дані підлягають знищенню у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, зазначеною статтею Закону було здійснено врегулювання питань щодо обробки персональних даних осіб, які отримані у зв'язку з їх участю в масових акціях протесту, що розпочалися 21 листопада 2013 року.

Відповідно до статті 1 цього Закону, для його цілей участь особи у масових акціях протесту підтверджується її заявою відповідному органу чи посадовій особі.

Разом з тим, статтею 10 вказаного Закону визначено, що посадові та службові особи за невиконання цього Закону протягом одного місяця з дати набрання чинності цим Законом підлягають обов'язковому притягненню до відповідальності у порядку, визначеному законами України.

У цьому зв'язку норму статті 9 Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» від 21.02.2014 року слід розуміти, як спеціальну щодо положень Закону України «Про захист персональних даних» та інших актів законодавства у сфері захисту персональних даних, спрямовану на їх розвиток та деталізацію, що означає потребу неухильного її виконання під загрозою настання встановленої законом відповідальності.

Враховуючи наведене, з набранням чинності цим Законом від 28.02.2014 року, персональні дані щодо осіб, які були учасниками масових акцій протесту, що розпочалися 21 листопада 2013 року, та були отримані у зв'язку з участю цих осіб у акціях протесту, не підлягають збиранню, реєстрації, накопиченню, зберіганню, адаптуванню, зміні, поновленню, використанню і поширенню (розповсюдженню, реалізації, передачі), а станом на 28.03.2014 року повинні бути знищені у встановленому законодавством порядку.

При цьому, слід також брати до уваги мету вказаного Закону, а саме - недопущення кримінального та адміністративного переслідування осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань. Законом чітко визначено коло суб'єктів, які мають вживати заходи, спрямовані на недопущення переслідування вказаних осіб, зокрема правоохоронні органи, прокуратура, суд.

Тобто інформація, пов'язана з участю осіб в масових акціях протесту не може оброблятися (збиратися, зберігатися тощо) вищевказаними органами з метою переслідування цих осіб.

Зазначений Закон спрямований на забезпечення реалізації прав громадян на свободу вираження поглядів, свободу зібрань та об'єднання. Водночас забезпечення реалізації вказаних прав і свобод людини не може перешкоджати реалізації інших прав, зокрема, права на охорону здоров'я та медичну допомогу, гарантованого Конституцією України, Цивільним кодексом України іншими нормативно-правовими актами.

Вимога статті 9 Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» щодо знищення персональних даних осіб, які були учасниками масових акцій протесту, що розпочалися 21 листопада 2013 року, в будь-якому випадку не поширюється на інформацію про стан здоров'я цих осіб, яка необхідна, зокрема для формування доказової бази у справах щодо спричинення їм ушкоджень під час вказаних подій.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про інформацію», інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

Статтею 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна, таємна та службова інформація.

В статті 7 вказаного Закону зазначено, що конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Розпорядники інформації, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Законом України «Про захист персональних даних» порядок доступу до персональних даних третіх осіб визначається умовами згоди суб'єкта персональних даних, наданої володільцю персональних даних на обробку цих даних, або відповідно до вимог закону. Суб'єкт відносин, пов'язаних з персональними даними, подає запит щодо доступу до персональних даних володільцю персональних даних. Крім того, відповідно до статті 39-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров'я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні.

Згідно зі статтею 40 зазначеного вище Закону, медичні працівники та інші особи, яким у зв'язку з виконанням професійних або службових обов'язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, не мають права розголошувати ці відомості.

Слід також зауважити, що інформація стосовно постраждалих осіб під час масових протестів у м. Києві з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року - "Героїв небесної сотні", є загальнодоступною у засобах масової інформації (Інтернет-порталах) та навіть на стендах пам'яті біля місць протестних подій, а отже не потребується навіть подання додаткових запитів для отримання такої інформації відносно вказаних осіб, які входять до постраждалих (загиблих) "небесної сотні".

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням листів Представника Уповноваженого з питань захисту персональних даних від 28 квітня 2014 року №11.-835/1015-14-123 та листа від 19 червня 2014 року №11.-1174/1015-14-123 (копії наявні в матеріалах справи), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29 травня 2014 року №К/9991/5569/12.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних повноважень, у випадку, якщо він є відповідачем в адміністративній справі, покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом адміністративного судочинства України на кожну сторону, в не залежності від того чи є вона суб'єктом владних повноважень, покладено обов'язок щодо доведення обставин на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 03 березня 2015 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено - 26 лютого 2015 року.

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.