Справа № 807/2955/14
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року Справа № 876/647/15
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Затолочного В.С.,

суддів Кузьмича С.М., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.11.2014 року у справі за позовом прокурора Іршавського району Закарпатської області до Зарічанської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, третя особо ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Іршавського району Закарпатської області звернувся до суду з позовною заявою до Зарічанської сільської ради, якою просить визнати протиправним та скасувати рішення 20 сесії 24 скликання Зарічанської сільської ради від 16.10.2001 року «Про вирішення питання проведення лінії електропередач та розміщення трансформатора в урочищі «За малим мостом».

Закарпатський окружний адміністративний суд постановою від 26.11.2014 року в задоволенні позову відмовив.

Постанову суду першої інстанції оскаржив в апеляційному порядку прокурор, який, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову від 26.11.2014 року.

Апелянт зазначає, що земельну ділянку третій особі виділено з порушенням вимог земельного законодавства, що не враховано судом першої інстанції.

У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, апеляційна скарга розглядалася в порядку письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що прокуратурою Іршавського району Закарпатської області з власної ініціативи було винесено постанову про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів № 75 від 12.08.2014 року.

13.08.2014 року прокуратурою Іршавського району за наслідками прокурорської перевірки було винесено подання №65/1735 вих.-14 «Про усунення порушень земельного законодавства при прийняті Зарічанською сільською радою рішень про виділення земельних ділянок», де прокурор вимагав від голови сільської ради:

- вжити дієвих заходів спрямованих на усунення виявлених в ході перевірки порушень вимог земельного законодавства України;

- негайно вирішити питання про скасування рішення від 16.10.2001р. «Про вирішення питання проведення лінії електропередач та розміщення трансформатора в урочищі «За малим мостом» та повернути земельну ділянку розміром 0,30 га, яка знаходиться в урочищі «Морва» № 22 в комунальну власність сільської ради.

Прокурор посилається на те, що спірне рішення про виділення земельної ділянки, як компенсація за дозвіл на розміщення трансформатора та проведення лінії електропередач на своїй присадибній ділянці, не вичерпало свою дію фактом його виконання, оскільки землекористувач не надав державного акту на право власності на земельну ділянку чи іншого документу, який би підтверджував право власності. Тому орган місцевого самоврядування може самостійно скасувати це своє рішення.

Зарічанською сільською радою листом від 27.08.2014 року №317/02-05 було повідомлено про те, що подання прокуратури Іршавського району розглянуто на 34-ій сесії 6-го скликання та прийнято рішення № 536 від 26 серпня 2014 року, яким відмовлено у задоволенні подання прокуратури, а рішення 20 сесії 24 скликання Зарічанської сільської ради від 16.01.2001 року «Про вирішення питання проведення лінії електропередач та розміщення трансформатора в урочищі «За малим мостом» залишено в силі.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 та ч. 1 ст. 61 КАС України прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функцій у спірних правовідносинах. Прокурор звертається до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів інших осіб.

Таким чином, як вірно зазначено в оскарженому судовому рішенні, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.

Обов'язковою умовою визнання будь-якого рішення суб'єкта владних повноважень недійсним є порушення у зв'язку з прийняттям цього рішення прав та охоронюваних законом інтересів особи або держави.

Крім того, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які дії або бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод (стаття 2, пункт 1 частини 1 статті 17 КАС України).

Із наведених норм випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Системно проаналізувавши вказані норми законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що право на земельну ділянку підлягає захисту лише у разі порушення такого права власника чи користувача цієї ділянки. При цьому таке право повинно підтверджуватися відповідними документами у розумінні статей 116, 125, 126 Земельного кодексу України.

Позивачем також зазначено, що спірні правовідносини стосуються земельних ділянок, розташованих на території Ради, які підлягають паюванню.

Проте в поданні від 13.08.14р. №65/1735вих-14 про усунення порушень земельного законодавства при прийняття сільської радою рішень про виділення земельних ділянок, позивач вимагав вжити дієвих заходів та повернути виділену ОСОБА_1 земельну ділянку, як компенсацію за розміщення трансформатора розміром 0,30 га в урочищі «Морва» у комунальну власність.

Суд попередньої інстанції обґрунтовано вказав, що сільськогосподарські угіддя (землі), передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, та які підлягають паюванню, не мають жодного відношення до інтересів держави.

У матеріалах справи відсутні належні докази того, що землі в урочищі «Морва» були виділені будь-яким особам, і що ці особи користується такими землями.

Згідно ч. 1 ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

У формі рішень рада приймає нормативні та інші акти, що регламентовано частиною 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти.

До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Оскаржуване рішення Ради є ненормативним правовим актом місцевого самоврядування, оскільки воно є одноразового використання і вичерпує свою дію фактом його виконання.

Через відсутність порушень прав чи інтересу держави у спірних правовідносинах відсутні достатні правові підстави для задоволення позовних вимог у даній справі, навіть за умови доведення позивачем певних порушень, допущених при процедурі прийняття вищевказаного рішення. На дану обставину також правомірно звернуто увагу судом першої інстанції в постанові від 26.11.2014 року.

Як вірно зазначено окружним судом, прокурором не доведено, що відповідачем 16.10.2001р. при прийнятті рішення «Про вирішення питання проведення лінії електропередач та розміщення трансформатора в урочищі «За малим мостом», яким ОСОБА_1 виділено земельну ділянку, було порушено вимоги ст. 17, 19 Земельного кодексу України (в редакції від 18.12.1990 року, яка діяла на момент прийняття рішення), оскільки ст. 19 Земельного кодексу України (в редакції від 18.12.1990 р.) передбачений порядок передачі земельних ділянок у користування, а не у власність, а ст. 17 передбачено, що громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок, подають заяву про це до сільської, селищної, міської Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. Інших документів, які повинен би був подати громадянин не передбачено. А вже всі подальші дії проводить відповідна сільська рада, в т.ч. замовляє проектну документацію.

25.10.2001р. було прийнято новий Земельний кодекс України, Перехідними положеннями якого передбачено, що рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог вже цього Кодексу.

Порядок припинення права на землю виділену ОСОБА_1, як компенсацію за розміщення трансформатора передбачений главою 22 Земельного Кодексу України, де встановлені виключні підстави припинення права на землю.

Суд першої інстанції вірно обґрунтував свою позицію, що скасування рішення за відсутності вищезгаданих підстав може повністю або частково призвести до припинення права на землю, в т.ч. і права користування нею, що суперечить Закону України «Про прокуратуру» та не відповідає вимогам Наказу Генерального Прокурора України «Про організацію роботи органів прокуратури щодо представництва інтересів громадянина або держави в суді та їх захисту при виконанні судових рішень» від 28.11.2012р. № 6бг.

Крім того, ст. 2 КАС України, на яку також обґрунтовано послався окружний суд, передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів осіб у сфері публічно-правових відносин з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, доводи апеляційної скарги законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для скасування чи зміни цього рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.11.2014 року у справі № 807/2955/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.С. Затолочний

Судді С.М. Кузьмич

З.М. Матковська