Справа № 2-а-3/11
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 р. Справа № 2-а-3/11
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бартош Н.С., Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання - Співак О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційними скаргами: ОСОБА_1, Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області, ОСОБА_3 на постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 вересня 2014 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області, Колегії Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області, Головного управління містобудування і архітектури Маріупольської міської ради Донецької області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення колегії Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради № 142 від 28.07.2010 року, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В с т а н о в и л а:

09.11.2010 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, яким (з урахуванням заяви від 08.04.2010 року (т. 1, а.с. 115-117), заяви від 16.02.2012 року (т. 3, а.с. 58-62), заяви від 16.05.2012 року (т. 3, а.с. 143-148), від 18.03.2014 року (т. 6, а.с. 103-112) просить визнати протиправним та скасувати рішення колегії Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області від 28.07.2010 року № 142 «Про надання містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3» разом з додатком до рішення; зобов'язати відповідача - Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області (далі за текстом - Приморська РА, відповідач) утриматися від прийняття рішень «Про надання містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1»; стягнути з відповідача на її користь: 877.263 грн. у відшкодування матеріальної та 210.000 грн. - моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що вона є власником суміжної (по відношенню до земельної ділянки по АДРЕСА_1, власник ОСОБА_3) земельної ділянки по АДРЕСА_2.

З 2009 року ОСОБА_3 самочинно будувався житловий будинок. При цьому, відстань між побудованими елементами будинку та лінією, що поділяє земельні ділянки, в порушення п. 3.25 ДБН 360-92 «Паніровка та забудова міських та сільських поселень» щодо відстані не менше 1 метра, складає 0,8 метрів.

Рішення Приморської РА від 28.07.2010 року № 142 «Про надання містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3» та містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1, надані 21.07.2010 року за № 06-01-31/106-06, Головним управлінням містобудування і архітектури Маріупольської міської ради, були прийняті без урахування того, що з жовтня 2009 року ОСОБА_3 на земельній ділянці по АДРЕСА_1 із порушенням існуючих правил забудови та державних норм розпочато самовільне будівництво житлового будинку. При цьому, відповідачами не був врахований факт наявності судового спору стосовно зобов'язання ОСОБА_3 демонтувати самовільно збудовану будівлю.

Постановою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Так, судовим рішенням визнано протиправним та скасовано рішення колегії Приморської РДА від 28.07.2010 року № 142. З Приморської РДА на користь ОСОБА_1 стягнуто 10.000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 7.286,37 грн. - у відшкодування судових витрат. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду вмотивовано тим, що відповідачу задовго до прийняття оскаржуваного рішення було достеменно відомо про незаконність самовільного будівництва гр. ОСОБА_3 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, також, про наявність цивільного спору між суміжними землекористувачами - позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який розглядається судом. В супереч приписів ч. 2 ст. 71 КАС України Приморська РДА не надала доказів правомірності свого рішення.

Окрім того, суд зазначає про прийняття відповідачем зазначеного рішення з порушенням процедури його прийняття та про невідповідність рішення вимогам діючого законодавства, що регулює будівництво. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, враховуючи встановлені обставини справи, характер правопорушення, допущенного відповідачем, наведені позивачем доводи, характер душевних страждань, які зазнані останнім, дійшов висновку про справедливий розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 10.000 грн.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в частині вимог про визнання протиправними та скасування виготовлених Головним управлінням містобудування та архітектури Маріупольської міської ради містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1, судом зазначено про те, що цей документ не є актом відповідача. Що стосується вимог про зобов'язання Приморської РА утриматись від прийняття рішень про надання зазначених містобудівних умов і обмежень в майбутньому, судом констатована їх наявність. За відсутністю доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог про стягнення 877.263 грн. у відшкодування матеріальної та 200.000 грн. - моральної шкоди, судом відмовлено в їх задоволенні.

Судом вирішено питання про розподіл судових витрат, - з Приморської РА на користь позивача у відшкодування судових витрат стягнуто 7.286,37 грн. (судовий збір - 5,40 грн., витрати на правову допомогу - 4.500 грн., витрати на судову експертизу (висновок від 30.09.2011 року) - 2.500 грн., проїзд - 78,60 грн., проїзд - 84,67 грн., судовий збір - 117,70 грн.).

Не погоджуючись із судовим рішенням Приморська РА, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в апеляційній скарзі просить скасувати постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 вересня 2014 року в повному обсязі та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1

Апелянт зазначає про те, що оскаржуване рішення прийнято колегією Приморської РА в межах повноважень і відмова у розгляді заяв громадян або у наданні містобудівних обмежень забудови земельної ділянки є недопустимою.

Ненормативний правовий акт колегії Приморської РА є актом одноразового застосування, воно вичерпало свою дію фактом його виконання, а тому такий акт не може бути скасований, оскільки становище гр. ОСОБА_3 буде погіршено прийняттям більш пізнього рішення.

Оскільки головним управлінням містобудування та архітектури міської ради, як суб'єктом надання містобудівних умов і обмежень ніяких невідповідностей стосовно забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, надано не було Приморською РА прийнято цілком законне рішення про затвердження цих містобудівних умов і обмежень.

Апелянт вважає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди за рахунок Приморської РА.

Не погоджуючись із судовим рішенням ОСОБА_1, посилаючись фактично на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в апеляційній скарзі просить змінити постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 вересня 2014 року в частині незадоволених позовних вимог і прийняти нове судове рішення, яким у повному обсязі задовольнити позовні вимоги: про стягнення с Приморської РА на її користь: 877.263 грн. - у відшкодування матеріальної шкоди, 210.000 грн. - у відшкодування моральної шкоди. Апелянт, також, просить переглянути судове рішення в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.

Позивач зазначає про безпідставність неприйняття судом до уваги висновків судової будівельно-технічної експертизи № 970-07 від 26.12.2013 року, якою встановлений розмір матеріальної шкоди, завданої обмеженням її права власності, внаслідок прийняття оспорюваного рішення. Вказує, що наявність істотної матеріальної шкоди встановлена ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.11.2011 року у справі № 2а-27331/10/0570.

Також, позивач вказує, що ігнорування і порушення державними органами національного та міжнародного законодавства, відкрите і цинічне кепкування над її правами, постійне відчування тривоги за власне майно, розуміння і відчуття своєї незахищеності від свавілля чиновників додало їй моральних і психічних страждань. Позивач мала плани по працевлаштуванню на роботу і мала можливість поліпшити матеріальний стан своєї сім'ї. Але від цього їй довелось відмовитись тому, що дії і бездіяльність відповідача потягли великі втрати часу на цілий ряд інших нових судових проваджень, нових звернень в різні державні інстанцій і збір нових доказів. Позивач вважає, що з урахуванням обставин справи, зазнаних нею життєвих незручностей та моральних страждань, розмір моральної шкоди має бути суттєво збільшений.

Не погоджуючись із судовим рішенням ОСОБА_6, посилаючись фактично на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить скасувати постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 вересня 2014 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Апелянт вказує на відсутність факту порушення прав позивача у результаті прийняття оскаржуваного рішення колегії Приморської РА, оскільки, отримавши 26.05.2010 року містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_2, позивач не довела справжність своїх намірів щодо будівництва. Також зазначає про відсутність підстав у колегії Приморської РА для відмови йому в розгляді питання щодо надання містобудівних умов та обмежень.

Крім того, апелянт зазначає про суперечливість доказів, наданих позивачем в обґрунтування факту понесення витрат, пов'язаних із розглядом справи. Вказує на відсутність доказів в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 в частині вимог про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та на відсутність причинно-наслідкового зав'язку між зазнаною, як зазначає позивач, шкодою та фактом прийняття колегією Приморської РА оскаржуваного позивачем рішення.

Також, апелянт висловлює свою незгоду з прийнятими судом по справі ухвалами: від 15.10.2012 року, від 29.05.2012 року, від 20.07.2011 року про призначення судових експертиз, вважаючи, що зазначені судові експертизи призначалися виключно для затягування розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, перевіривши доводи апеляційних скарг щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційних скарг, дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, апеляційні скарги Приморської РА та ОСОБА_3 підлягають у відповідно до положень ст. 202 ч. 1 п.п. 1, 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) - частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про основи містобудування» (тут і надалі закони та підзаконні нормативно-правові акти наведено в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об'єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об'єктів містобудування, спорудження інших об'єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об'єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.

Згідно зі ст. 9 Закону України від 20.05.1999 року № 687-XIV «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевими правилами забудови населених пунктів, у порядку, визначеному ст. 24 Закону України від 20.04.2000 року № 1699-III «Про планування і забудову територій».

Відповідно до Закону України від 20.04.2000 року N 1699-III «Про планування та забудову території» (далі - Закон N 1699-III) цей Закон встановлює правові та організаційні основи планування, забудови та іншого використання територій і спрямований на забезпечення сталого розвитку населених пунктів з урахуванням громадських і приватних інтересів.

Забудова територій полягає в розміщенні та здійсненні будівництва нових об'єктів, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування існуючих об'єктів містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств (далі - будівництво).

Розміщення об'єктів містобудування на території населених пунктів та за їх межами здійснюється відповідними органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом надання містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки згідно із затвердженою містобудівною документацією, регіональними або місцевими правилами забудови (ч.ч. 1 і 2 ст. 23 Закону N 1699-III).

Згідно із відзначенням, наведеним у п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 489 «Про затвердження Порядку надання вихідних даних для проектування об'єктів містобудування» (далі - Постанова № 489), містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки - документ, що містить комплекс містобудівних і архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів містобудування, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Судом встановлено, що рішенням Маріупольської міської ради від 30.09.2008 року № 5/4-4307 (з наступними змінами) затверджено Положення про районної адміністрації Маріупольської міськради. Пунктами 1.8, 6.1, 6.6 Положення визначено, що райдержадміністрація має свій колегіальний орган - колегію, колегія в межах своїх повноважень приймає рішення, які підлягають виконанню (т. 1, а.с. 211-212).

Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області від 16.06.2010 року № 233 внесені зміни до рішення виконавчого комітету міської ради від 10.09.2019 року № 326 «Про надання містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» (т. 1, а.с. 99).

Зазначеним рішенням Головне управління містобудування та архітектури міської ради уповноважено подавати районним адміністраціям міської ради за заявами громадян містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок для здійснення будівництва житлових будинків, прибудов, надбудов житлових будинків, господарських споруд і гаражів на земельних ділянках, які знаходяться у приватній власності або в користуванні фізичних осіб, на підставі існуючої містобудівної документації. Районні адміністрації міської ради уповноважені за поданням Головного управління містобудування та архітектури міської ради надавати містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок для здійснення будівництва житлових будинків, прибудов, надбудов житлових будинків, господарських споруд і гаражів на земельних ділянках, які знаходяться у приватній власності або в користуванні фізичних осіб, на підставі існуючої містобудівної документації, шляхом прийняття відповідних рішень колегіями райадміністрації міської ради.

Судом встановлено, що відповідно до акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 032818 від 15.12.2003 року ОСОБА_7 є власником земельної ділянки АДРЕСА_2, площею 0,0719 га., на якому розташований житловий будинок.

Власником суміжної земельної ділянки, площею 0,537 га., розташованої в АДРЕСА_1, відповідно до договору купівлі-продажу від 05.09.2009 року був ОСОБА_3

У 2009 році без отримання містобудівних умов і обмежень, відповідно, без належного затвердження проекту будівництва житлового будинку ОСОБА_3 розпочав будівництво триповерхового житлового будинку на належній йому земельній ділянці. При цьому, відстань між побудованими елементами будинку та лінією, що поділяє земельні ділянки, в порушення п. 3.25 ДБН 360-92 «Планіровка та забудова міських та сільських поселень» щодо відстані не менше 1 метра, складає 0,8 метрів. Дана обставина встановлена інститутом «Маріупольцивільпроект» при наданні висновку про можливість будівництва нового садибного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 27), прокуратурою м. Маріуполя (т. 1, а.с. 141-142) та не спростована відповідачами і ОСОБА_3

За висновком зазначеного інституту житлові будинки, що розташовані на земельних ділянках АДРЕСА_2 згідно із ДБН В.1.1-7-2002 «Пожарна безпека об'єктів будівництва» відносяться до будівель Ш ступеня вогнестійкості. Таким чином, мінімальний протипожежний розрив між двома житловими будинками Ш ступеня вогнестійкості відповідно до положень ДБН 360-92 повинен бути не менше 8 метрів.

01.02.2010 року Головне управління містобудування і архітектури Маріупольської міської ради за № 06-01-31/9-06 надало ОСОБА_1 містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_2, відповідно до яких: гранична висота будівлі - до 4 поверхів, з урахуванням підвального мансардного поверху; мінімальні відступи будинків від суміжних будівель: в межах ділянки не нормуються, до будівель на сусідніх ділянках при реконструкції існуючої будівлі - за погодженням з органами державного пожежного нагляду, органами архітектури та містобудування, при будівництві нової будівлі - 6 метрів між будівлями зі ступенем вогнестійкості 1 і П, - 8 метрів між будівлями зі ступенем вогнестійкості 1, П і Ш (т. 1, а.с. 235-236).

Рішенням колегії Приморської РА від 26.05.2010 року № 91 позивачу надані зазначені містобудівні умови і обмеження (т. 1, а.с. 234).

КП «МіськАрхБюро» розроблений генеральний план (арх. № 2010-АС) на будівництво нового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, на геодезичній зйомці в М 1:500, відповідно до якого мінімальна відстань від нього до межі земельної ділянки на якій розташований наявний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, складає 3 метра.

Відповідно до умов договору № 12410, укладеного 11.05.2010 року (т. 1, а.с. 230) між ОСОБА_1 та інститутом «Маріупольцивільпроект» щодо надання висновку по можливість будівництва нового садибного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, останній у своєму висновку визначився про неможливість проектування і будівництва нового житлового будинку відповідно до зазначеного генерального плану, оскільки мінімальний протипожежний розрив від існуючої будівлі Ш ступеня вогнестійкості повинен бути не менше 8 метрів.

13.07.2010 року гр. ОСОБА_8 звернувся до Головного архітектора м. Маріуполя із заявою щодо видачі містобудівних умов і обмежень для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 194).

21.07.2010 року Головним управлінням містобудування і архітектури Маріупольської міської ради визначені містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 у Приморському районі м. Маріуполя, відповідно до яких: гранична висота будівлі, у тому числі, до 4 поверхів, з урахуванням підвального мансардного поверху; мінімальні відступи будинків від суміжних будівель: в межах ділянки не нормуються, до будівель на сусідніх ділянках при реконструкції існуючої будівлі - за погодженням з органами державного пожежного нагляду, органами архітектури та містобудування, при будівництві нової будівлі - 6 метрів між будівлями зі ступенем вогнестійкості 1 і П, - 8 метрів між будівлями зі ступенем вогнестійкості 1, П і Ш. Мінімальний відступ будівлі від меж земельної ділянки: .. з боку земельної ділянки по АДРЕСА_2 - 4 метри. (т. 1, а.с. 192-193).

26.07.2010 року гр. ОСОБА_8 звернувся до голови Приморської РА із заявою про надання містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 у Приморському районі м. Маріуполя (т. 6, а.с. 4).

Рішенням колегії Приморської РА від 28.07.2010 року за № 142 гр. ОСОБА_3 надані (затверджені) зазначені містобудівні умови і обмеження для здійснення будівництва житлового будинку за адресою - АДРЕСА_1, та встановлені рекомендації щодо початку будівельних робіт та їх завершення.

Додатком до цього рішення є містобудівні умови і обмеження, надані ОСОБА_3 21.07.2010 року Головним управлінням містобудування і архітектури Маріупольської міської ради (т. 6, а.с. 7).

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 в частині вимог про визнання протиправним та скасування оскаржуваного нею рішення відповідача, колегія суддів зазначає, що статтею 24 Закону N 1699-III визначено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та відповідно до містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, встановлених згідно з вимогами цього Закону.

Замовник, що має намір забудови належної йому на праві власності або користуванні земельної ділянки, або уповноважена ним особа звертається до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування із заявою (клопотанням) щодо намірів забудови земельної ділянки, в якій зазначаються призначення будівлі, споруди та орієнтовні характеристики забудови. До заяви (клопотання) можуть бути додані передпроектні роботи.

Орган місцевого самоврядування визначає відповідність намірів забудови земельної ділянки місцевим правилам забудови населеного пункту, містобудівній документації.

У разі якщо зазначені в заяві (клопотанні) наміри належать до переважного чи допустимих видів забудови відповідної території, орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня реєстрації заяви (клопотання) надає заявнику містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки, встановлені місцевими правилами забудови населеного пункту.

У разі якщо наміри забудови земельної ділянки не відповідають вимогам містобудівної документації та видам використання території, встановленим місцевими правилами забудови, державними нормами, орган місцевого самоврядування протягом місяця з дня реєстрації заяви (клопотання) надає заявнику висновок щодо цієї невідповідності та рекомендації стосовно можливої зміни намірів забудови земельної ділянки.

Замовник, який має наміри забудови, що не відповідають містобудівним умовам і обмеженням, встановленим для земельної ділянки, що перебуває у його власності або користуванні, може звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з додатковими пропозиціями та обґрунтуваннями цих намірів.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у п'ятиденний строк з дня реєстрації такого звернення направляє його разом з матеріалами обґрунтувань на розгляд відповідного органу містобудування та архітектури, який за участю органів земельних ресурсів, охорони культурної спадщини, природоохоронних і санітарно-епідеміологічних органів у двотижневий строк готує і подає до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування висновок, який містить пропозиції щодо доцільності (недоцільності) внесення змін до містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, місцевих правил забудови, містобудівної документації. У разі розгляду пропозицій щодо будівництва екологічно небезпечних об'єктів, комплексів будинків і споруд різного призначення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування може бути продовжено строк підготовки такого висновку, але не більше ніж на два тижні.

На підставі зазначених у висновку пропозицій орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування приймає рішення про відмову у внесенні змін до містобудівної документації, місцевих правил забудови або про надання згоди на розроблення містобудівного обґрунтування розміщення об'єкта із застосуванням процедури проведення громадського обговорення.

За результатами громадського обговорення містобудівного обґрунтування, на підставі пропозицій стосовно внесення змін до містобудівної документації, місцевих правил забудови, містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування приймає відповідне рішення.

Містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки, отримані відповідно до частини четвертої цієї статті або затверджені рішенням відповідної місцевої ради, є підставою для отримання інших вихідних даних для проектування об'єкту (об'єктів) забудови земельної ділянки та здійснення цього проектування.

Як вбачається із матеріалів справи (т. 1, а.с. 14-15, 16, 18, тощо) на початку 2010 року відповідачам було достеменно відомо, що з 2009 року ОСОБА_3 самочинно, у тому числі, без отримання містобудівних умов і обмежень, здійснюється будівництво житлового будинку на земельній ділянці - АДРЕСА_1. При цьому, будівництво здійснюється із порушенням норм ДБН 360-92* «Планіровка та забудова міських та сільських поселень» щодо відстані будівлі від меж земельної ділянки, про це свідчить, зокрема, викладене в акті комісійного розгляду звернення ОСОБА_1 від 22.01.2010 року (т. 1, а.с. 16).

Таким чином, колегія суддів вважає, що на час прийняття оспорюваного рішення колегії Приморської РА також достеменно було відомо про те, що декларація намірів ОСОБА_3 стосовно забудови не відповідає його фактичним діям, спрямованим на будівництво житлового будинку.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги Приморської РА про те, що, оскільки головним управлінням містобудування та архітектури міської ради, як суб'єктом надання містобудівних умов і обмежень, ніяких невідповідностей стосовно забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, надано не було у колегії Приморської РА були відсутні підстави для відмови ОСОБА_3 у затвердженні містобудівних умов і обмежень.

При цьому, колегія суддів зазначає, що діяльність суб'єкта владних повноважень, в даному випадку, по прийняттю рішення про затвердження містобудівних умов і обмежень, не зводиться до простої констатації факту надання головним управлінням містобудування та архітектури Маріупольської міської ради, як суб'єктом надання містобудівних умов і обмежень, ОСОБА_3 зазначених містобудівних умов і обмежень, оскільки рішення суб'єкта владних повноважень повинно відповідати критеріям, визначеним ч. 3 ст. 2 КАС України.

Також, не приймає до уваги, колегія суддів доводи апеляційної скарги про те, що ненормативний правовий акт колегії Приморської РА є актом одноразового застосування, воно вичерпало свою дію фактом його виконання, а тому такий акт не може бути скасований, оскільки становище гр. ОСОБА_3 буде погіршено прийняттям більш пізнього рішення, оскільки вважає, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень ненормативного акта подальше оспорювання правомірності набуття фізичною (чи юридичною) особою певних прав, наданих йому цим рішенням, може вирішуватись у суді.

Колегія суддів, також погоджується із висновком суду про те, що порушення процедури прийняття рішення колегіальним органом, не могло не вплинути на результати його прийняття.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, колегія судді вважає, що оскаржуване рішення порушує права позивача ОСОБА_1, зокрема, на можливість здійснення нею будівництва житлового будинку на належній їй по праву власності земельній ділянки з огляду на вимоги норм ДБН 360-92* «Планіровка та забудова міських та сільських поселень» щодо відстані будівлі від меж земельної ділянки на відстані 4-х метрів від межі, що розділяє земельні ділянки, розташовані за адресами АДРЕСА_2. Зазначений висновок також підтверджується висновками, викладеними в п.п. 3, 9, будівельно-технічної експертизи від 30.09.2011 року (т. 3, а.с. 17-20).

Таким чином, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо безпідставності позовних вимог ОСОБА_1 за відсутністю порушення відповідачем, в наслідок прийняття зазначеного рішення, прав позивача.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Приморської РА та апеляційна скарга ОСОБА_3 в частині вимог про скасування постанови Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 вересня 2014 року, якою задоволена позовна вимога ОСОБА_1, визнано протиправним і скасовано рішення колегії Приморської РА від 28.07.2010 року задоволенню не підлягають, оскільки суб'єктом владних повноважень, яким в силу положень п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України, Положення про колегію районної адміністрації Маріупольської міськради, є відповідач по справі - колегія Приморської РА, під час прийняття оспорюваного рішення порушенні приписи п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України щодо обґрунтованості прийнятого рішення, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

З аналогічних підстав, з урахуванням вимог апеляційних скарг Приморської РА та ОСОБА_3 про скасування постанови суду в повному обсязі, положень ч. 1 ст. 195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування постанови Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 вересня 2014 року в частині, якою судом відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 фактично про визнання протиправними и скасування містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 у Приморському районі м. Маріуполя, наданих ОСОБА_3 21.07.2010 року Головним управлінням містобудування і архітектури Маріупольської міської ради Донецької області з прийняттям нового судового рішення про визнання протиправними и скасування містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 у Приморському районі м. Маріуполя, наданих ОСОБА_3 21.07.2010 року Головним управлінням містобудування і архітектури Маріупольської міської ради Донецької області.

При цьому, колегія суддів зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права - визнання протиправним і скасування додатку до рішення колегії Приморської РА від 28.07.2010 року № 142, яким є містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 у Приморському районі м. Маріуполя, наданих ОСОБА_3 21.07.2010 року Головним управлінням містобудування і архітектури Маріупольської міської ради Донецької області, є нічим іншим як вимогою про визнання протиправними и скасування містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 у Приморському районі м. Маріуполя, наданих ОСОБА_3 21.07.2010 року Головним управлінням містобудування і архітектури Маріупольської міської ради Донецької області. Право позивача на таку вимогу, такий спосіб захисту порушеного права ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема п. 1 ч. 4 ст. 105, п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг ОСОБА_1, Приморської РА, ОСОБА_3 про скасування постанови суду першої інстанції в частині, якою судом відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Приморської РА на її користь 200.000 грн. у відшкодування моральної шкоди та приходить до висновку про обґрунтованість апеляційних скарг Приморської РА та ОСОБА_10 в частині, якою апелянти просять скасувати постанову суду про стягнення з Приморської РА на користь ОСОБА_1 10.000 грн. у відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

За положеннями ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України від 21.05.1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з'ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягає наявність такої шкоди.

Колегія суддів вважає, що під час розгляду справи судам першої та апеляційної інстанції позивач не довела факту заподіяння їй моральної шкоди та причинного зв'язку між фактом прийняття Приморською РА оспорюваного рішення та тими втратами немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, які, як вказує позивач, вона зазнала внаслідок прийняття відповідачами неправомірних рішень.

Крім того, колегія суддів вважає, що сам факт визнання судом порушення права позивачки, у даному випадку, можливо вважати належною сатисфакцією.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг ОСОБА_1, Приморської РА, ОСОБА_3 про скасування постанови суду першої інстанції в частині, якою судом відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Приморської РА на її користь суми у відшкодування матеріальної шкоди, погоджуючись із висновком суду про недоведеність позивачем обґрунтованості цих позовних вимог.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Застосування такого способу захисту, як відшкодування збитків, та інших способів відшкодування майнової шкоди визначається положенням ст.22 Цивільного кодексу України.

За ч. 2 ст. 22 ЦК України до збитків належать: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

На відміну від реальних збитків фактичну вартість яких можна виявити на підставі оцінки прямих майнових витрат, завданих особі упущена вигода пов'язана із тим «приростом», який можливо очікувати за звичайних обставин, якби ці обставини не були порушені неправомірними рішеннями відповідачів.

Судам першої та апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 не надала доказів, які б безспірно свідчили як про реальність, зазнаних нею збитків, так і про існування певних (звичайних) обставин, які б позбавили її реальної можливості отримати дохід, у тому чи лі, і заробітну плату. Відсутність зазначених обставин нівелює висновки експертного дослідження з цього приводу.

За положеннями ч. 1 ст. 81 КАС України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд може призначити експертизу. Виходячи з принципів змагальності сторін (п. 4 ч. 1 ст. 7 КАС України) позивач повинен довести обґрунтованість своїх позовних вимог певними доказами, у тому числі, експертним висновком. У даному випадку, витрати по проведенню експертизи покладаються на позивача.

При цьому, в силу положень ч. 3 ст. 86 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а відшкодування судових витрат - витрат на проведення експертизи здійснюється в порядку, встановленому ст. 94 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 94 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із ч. 1 ст. 87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на правову допомогу, витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз, витрати на вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи.

Не погоджуючись з постановою суду в частині вирішення судом питання про розподіл судових витрат, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування судового рішення в цій частині з прийняттям нового судового рішення та зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом адміністративних справ.

Додатком до цієї постанови встановлено, що розмір компенсації витрат, пов'язаних із правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалене рішення, не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи; витрати пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представникові, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Постановою кабінету Міністрів України від 02.02.2011 року № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів», зазначені норми встановлені відповідно 30/250 грн.

Статтею 1 Закону України від 20.12.2011 року N 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», що набрав чинності з 11.011.2012 року, встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій позасудовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

В матеріалах справи відсутні дані про кількість годин, які затратив для надання правової допомоги адвокат по даній справі. У договорах, укладених між адвокатом та позивачем (т. 7, а.с. 81-82, 84-85) також відсутній розрахунок обчислення ціни, наданих юридичних послуг. Крім угод між адвокатом та ОСОБА_1 про надання правової допомоги та актів про надані послуги (т. 7, а.с. 83, 86) інших доказів (платіжних документів), що ОСОБА_1, як позивач на користь, якої ухвалене рішення, понесла витрати на правову допомогу, позивачем до матеріалів справи не долучено.

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачає дотримання Правил адвокатської етики як одного з основних професійних обов'язків адвоката. Згідно до ч.1 ст.17, ч.ч.1-6 ст.33 «Правил адвокатської етики», в угоді про надання правової допомоги мають бути чітко та недвозначно визначені усі головні умови, на яких адвокат приймає доручення клієнта. Гонорар є єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту. Гонорар, що отримується адвокатом за надання правової допомоги, має бути законним по формі та порядку внесення і розумно обґрунтованим по розміру.

Договорами про надання правової допомоги не передбачено укладання їх сторонами актів виконаних робіт в посвідчення факту отримання адвокатом винагороди за надані послуги.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновком суду про те, що при розподілі між сторонами судових витрат з місцевого бюджету м. Маріуполя на користь позивачки слід стягнути 4.500 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

Із матеріалів справи вбачається, що при подачі адміністративного позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 3,40 грн. ( т. 1, а.с. 1, 2 - квитанція про сплату судового збору у розмірі 3,40 грн., послуги банку - 2 грн.).

В матеріалах справи також знаходяться:

т. 7, а.с. 87, п. 4 додатку, - квитанція прибуткового касового ордера № 4 б/д щодо прийняття ЧП «Бюро судових експертиз» від ОСОБА_1 2.500 грн. (висновок експерта від 30.11.2011 року, т. 3, а.с. 17).

т. 7, а.с. 88, п. 5 додатку, - квитанція до прибуткового касового ордеру № 970-07 від 27.07.2013 року (висновок експерта від 26.12.2013 року, т. 6, а.с. 30).

т. 7, а.с. 89 п. 6 додатку, - фіскальні чеки перевізника за маршрутом: Маріуполь - Донецьк, відправлення 25.03.2011 року о 8:15, вартість квітка 33,85 грн.; за маршрутом: Донецьк - Маріуполь, відправлення 25.03.2011 року о 13.45, вартість квітка 30,12 грн.; два квитка перевізника у маршрутному таксі вартістю по 2 грн. кожний. Відповідно до журналу судового засідання Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.03.2011 року (поновлення строку - апеляційна скарга ОСОБА_3 на ухвалу від 03.12.2011 року по справі № 2-а-3/11) ОСОБА_1 була присутня у засіданні суду апеляційної інстанції з 12.04 по 12.20.

т. 7, а.с. 90 п. 7 додатку - фіскальний чек від 06.04.2011 року АЗС № 18.

т. 7, а.с. 91-92 п. 8 додатку, - фіскальний чек Укрпошти від 30.03.2011 року про прийняття відправлення ОСОБА_1 на адресу Донецького апеляційного адміністративного суду (т. 2, а.с. 35-48 - заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу суду від 03.12.2010 року з додатками), вартість послуг - 21,60 грн.

т. 7, а.с. 96 п. 10 додатку - фіскальний чек від 14.06.2012 ТОВ «Паралель-М».

т. 7, а.с. 98-102 п. п. 12-16 додатку - фіскальні чеки по отриманню послуг по зняттю ксерокопій та виготовленню 5 фотографій, усього на суму - 14,30 грн.

т. 7, а.с. 103, п. 17 додатку, - розрахункова квитанція та фіскальні чеки.

т. 2, а.с. 144, - квитанція про сплату судового збору в розмірі 5,70 грн. + 2 грн. - банківська комісія за подання ОСОБА_1 апеляційної скарги на ухвалу суду від 18.04.2011 року по справі № 2-а-3/11, якою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

т. 7, а.с. 95 п. 9 додатку, - фіскальні чеки перевізника за маршрутом: Маріуполь - Донецьк, відправлення 17.06.2011 року о 9.45, вартість квітка 36,80 грн.; за маршрутом: Донецьк - Маріуполь, відправлення 17.06.2011 року о 17.45, вартість квітка 36,80 грн.; два квитка перевізника у маршрутному таксі вартістю по 2 грн. кожний. Відповідно до журналу судового засідання Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.06.2011 року ОСОБА_1 була присутня у засіданні суду апеляційної інстанції з 14.56 по 15.47. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.06.2011 року по справі № 2-а-3/11 у задоволені апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовлено (т. 2, а.с. 214).

т. 2, а.с. 238 - квитанція про сплату судового збору у розмірі 53,65 грн. за подання ОСОБА_1 апеляційної скарги на ухвалу суду від 17.01.2012 року, якою відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 про вжиття заходив забезпечення позову. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.03.2012 року по справі № 2-а-3/11 у задоволені апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовлено (т. 2, а.с. 266-267).

т. 2, а.с. 281 - квитанція про сплату судового збору у сумі 54,70 грн. за подання ОСОБА_1 апеляційної скарги на ухвалу суду від 18.04.2012 року, якою було частково задоволена заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012 року по справ № 2-а-3/11 в задоволені клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову відмовлено (т. 4, а.с. 30, 31).

т. 7, а.с. 97 п. 11 додатку, - фіскальні чеки перевізника за маршрутом: Маріуполь - Донецьк, відправлення 06.07.2011 року о 8.00, вартість квітка 42,11 грн.; за маршрутом: Донецьк - Маріуполь, відправлення 06.07.2011 року о 15.00, вартість квітка 37,56 грн.; два квитка перевізника у маршрутному таксі вартістю по 2,50 грн. кожний. Відповідно до журналу судового засідання Донецького апеляційного адміністративного суду від 06.07.2011 року по справі № 2-а-3/11 (т. 5, а.с. 73, розгляд апеляційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу суду від 29.05.2012 року) ОСОБА_1 була присутня у засіданні суду апеляційної інстанції з 13.05 по 13.27.

Відповідно до частини 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

За положеннями ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, документально підтверджені судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

Із розрахунку грошового розміру судових витрат, які як вважає позивач ОСОБА_1, понесені нею в загальній сумі 16.478,59 грн. (т. 6, а.с. 133-136), колегія суддів не приймає, у зв'язку із відсутністю документального підтвердження факту їх понесення позивачем ОСОБА_1 та факту їх понесення саме у зв'язку з розглядом цієї справи: витрати на правову допомогу в розмірі 4.500 грн., витрати за фіскальним чеком в розмірі 188 грн., витрати за фіскальним чеком в розмірі 37,60 грн., витрати в загальній сумі 101,85 (т. 7, а.с. 103).

Таким чином, вирішуючи питання про розподіл судових витрат у загальному розмірі 11.687,68 грн. (11.651,14 грн. + 36,54 грн. судовий збір (т. 6, а.с. 260) за подачу апеляційної скарги на оскаржувану постанову), колегія суддів приходить до висновку про необхідність відшкодування позивачу ОСОБА_1, понесених судових витрат у розмірі 2.921,92 грн., шляхом стягнення суми в розмірі 1.460,96 грн. на користь позивача з місцевого бюджету м. Маріуполь Донецької області і шляхом стягнення суми в розмірі 1.460,96 грн. на користь позивача з Державного бюджету України.

Інші доводи апеляційних скарг висновки колегії суддів не спростовують.

Належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду особи, які беруть участь у справі, до засідання суду апеляційної інстанції не прибули, у зв'язку з чим, в порядку, передбаченому ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України, розгляд справи відбувся за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Керуючись ст.ст. 11, 94, 41 ч. 1, 160, 167, 195, 196, 199 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п.п. 1, 4, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області та ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 вересня 2014 року - скасувати в частині відмови в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними і скасування містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1, наданих 21 липня 2010 року головним управлінням містобудування і архітектури Маріупольської міської ради за № 06-01-31/106-06 з прийняттям нового судового рішення про визнання протиправними і скасування містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1, наданих 21 липня 2010 року головним управлінням містобудування і архітектури Маріупольської міської ради за № 06-01-31/106-06.

Постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 вересня 2014 року - скасувати в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 10.000 (десяти тисяч) грн. з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволені даної позовної вимоги.

Постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 вересня 2014 року - скасувати в частині розподілу судових витрат - стягнення з Приморської районної державної адміністрації Маріупольської міської ради на користь ОСОБА_1 відшкодування судових витрат в загальному розмірі 7.286,37 (сім тисяч двісті вісімдесят шість грн. 37 коп.) гривень з прийняттям нового судового рішення про стягнення із місцевого бюджету м. Маріуполя Донецької області на корить ОСОБА_1 1.460,96 грн. (одна тисяча чотириста шістдесят грн. 96 коп.) у відшкодування судових витрат та про стягнення із Державного бюджету України на корить ОСОБА_1 1.460,96 грн. (одна тисяча чотириста шістдесят гр. 96 коп.) у відшкодування судових витрат.

В іншій частині постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 вересня 2014 року - залишити без змін.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис) Л.В. Мельнікова

Судді: (підпис) Н.С. Бартош

(підпис) Л.О. Донець

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 23 лютого 2015 року.