Справа № П/811/2632/14
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2015 рокусправа № П/811/2632/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Чабаненко С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Новоукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Новоукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування рішень ,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, або ФОП ОСОБА_1) звернувся з адміністративним позовом до Новоукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, (далі - відповідач, або - Новоукраїнська ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 30.07.2014 р.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) форми Ф-35 від 25.06.2014 р. та рішення № від 25.06.2014 р.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення № від 30.07.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 35 569,29 грн., в тому числі 28 455,43 грн. основного зобов'язання та 7113,86 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) форми Ф-35 від 25.06.2014 року зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 65 826,89 грн.

Визнано протиправним та скасовано рішення рішення № від 25.06.2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 7236,63 грн.

Вирішено питання про судові витрати по справі.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, у поданій апеляційній скарзі відповідач, вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та ст. 41 КАС

України не перешкоджає розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи - підприємця Новоукраїнською РДА Кіровоградської області 30.10.2009 р. та перебуває на податковому обліку в Новоукраїнській ОДПІ як платник податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість (а.с.112 т.1).

Згідно наказу Новоукраїнської ОДПІ була проведена планова перевірка ФОП ОСОБА_1 у період з 27.05.2014 р. по 10.06.2014 р., про що складено акт про результати документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства від 24.06.2014 року № 124/1703/НОМЕР_3 (далі - акт перевірки, а.с.117-151 т.1).

Висновками перевірки є, на думку податкового органу, порушення позивачем:

- 177.4 ст.177, пп.138.4 ст. 138 Податкового кодексу України в результаті чого завищено задекларовані витрати на суму 189702,87 грн., а саме: за 2011 рік на 72611,33 грн., за 2012 рік на 82171,51 грн., за 2013 рік на 34920,03 грн., в результаті чого визначено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності на суму 28455,43 грн., а саме: за 2011 рік на 10891.70 грн., за 2012 рік на 12325,73 грн., за 2013 рік на 5238,00 грн;

- п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" в результаті чого занижено суму єдиного внеску в сумі 65826,89 грн. а саме: за 2011 рік на 25196,13 грн., 2012 рік на 28513,51 грн., за 2013 рік на 12117,25 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем винесено:

- податкове повідомлення - рішення № від 30.07.2014 р., яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 35 569,29 грн.;

- рішення № від 26.06.2014 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 7236,63 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.06.2014 р. № Ф-35 про сплату недоїмки у сумі 65 826,89 грн.

Щодо податкового повідомлення - рішення № від 30.07.2014 р., яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 35 568,29 грн., слід зазначити наступне.

Згідно акту перевірки встановлено, що позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у зв'язку з віднесенням до складу задекларованих витрат вартість придбаного дизельного пального та вартість придбаних запасних частин до автомобілів. Такі висновки відповідач обгрунтовує тим, що позивачем вартість придбаного дизельного пального не підтверджено відповідними документами (накладними, фіскальними чеками, та ін.). Крім того, перевіряючими зазначено, шо фізичні особи - підприєиці, які перебувають на загальній системі оподаткування не мають права включати до складу витрат витрати, які пов'язані із використанням транспортного засобу (вартість придбання частин, придбання шин, технічного обслуговування тощо).

Матеріалами справи встановлено, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрований в якості суб'єкта господарювання 30.10.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серії НОМЕР_5(а.с.113,т.1).

Відповідно до ліцезії серії НОМЕР_6, виданої Головною державною інспекцією на автомобільному транспорті 22.12.2009 року, ФОП ОСОБА_1 надано дозвіл на здійснення внутрішніх перевезень вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами (а.с.245, т.1).

Вказані послуги надавались позивачем з використанням автомобілей Рено Преміум, д.н.з. НОМЕР_7 та Рено Преміум, д.н.з. НОМЕР_4, які пребувають у власності позивача, що підтверджуються відповідними свідоцтвами на реєстрацію транспортних засобів (а.с.246-247,т.1).

З метою надання транспортних послуг позивачем було придбано дизильне пальне.

При цьому перевіркою встановлено, що до складу задекларованих витрат ФОП ОСОБА_1 включено вартість дизельного пального: за 2011 рік - 129 170,88 грн. (17984,09 л); за 2012 рік - 329 559,92 грн. (40837,4л) та за 2013 рік - 405 540,75 грн. (49888,91л).

При цьому, аналізуючи використання дизельного пального на підставі наданих на перевірку подадорожніх листів, накладних, фіскальних чеків та книги обліку доходів та витрат, посадовими особами податкового органу зроблено висновок, що до складу задекларованих витрат ФОП ОСОБА_1 включено вартість дизельного пального, придбання якого не підтверджено документами у відповідних періодах (стор.11-13 акту перевірки; а.с.127-129, т.1).

Позивачем на спростування даних висновків було зазначено, що ним до валових витрат включено вартість не придбаного, а списаного пального. Крім того, позивачем в письмових поясненнях було зазначено, що в 2011 році не було отримано дохід за перевезення, які фактично були виконані у 2010 році. Списання пального бло відображено відповідно до отриманих доходів, тобто в 2011 році. Крім того, позивач надав зведені у таблиці дані придбання пального та подорожніх листків та отриманого доходу за цими витратами (а.с.249, т.1).

Позивачем було надано копії податкових та видаткових накладних, що підтверджують придбання дизельного пального (а.с.1-5,10,12-16,т.2). Оплата придбаного дизпального підтверджується долученими до справи копіями платіжних доручень (а.с.6-9,14,17,т.2).

Крім того, позивач зазначив, що у нього наявний резервуар для зберігання пального, в якому він зберігав пальне, яке закуповував, з огляду на ріст цін на ПММ.

Згідно зведеною таблиці наданої позивачем із зазначенням залишків на початок календарного року, останній правомірно сформував витрати по паливно мастильним матеріалам у період, коли отримано дохід за послуги перевезення вантажу (а.с.248-250 т.1 - а.с.1-21 т.2).

У відповідності до ч. 1 ст. 320 Цивільного кодексу України, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Згідно п. 177.2. ст. 177 ПК України, об'єктом оподаткування фізичних осіб-підприємців є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

За п. 177.4. ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

ФОП ОСОБА_1 на праві власності належать транспортні засоби (а.с.244-249 т.1), які він використовує у своїй підприємницькій діяльності та за період, що перевірявся здійснював діяльність автомобільного вантажного транспорту на загальній системі оподаткування, про наявність яких зазначено у податкових деклараціях про майновий стан і доходи (а.с.30-45 т.1).

Відповідач також зазначив про неправомірність віднесення до складу витрат, витрати на запасні частини для автомобілів.

Абзацом "г" п.п. 138.8.5 п.138.8 ст. 138 ПК України встановлено, що до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на утримання. експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

У відповідності до п. 1.3 Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 30.03.1998 року № 102, ремонт - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності виробів та відновлення ресурсів виробів чи їх складових частин.

Пунктом 3.8 вказаного вище положення передбачено, що щоденне обслуговування, технічне обслуговування та сезонне технічне обслуговування дорожніх транспортних засобів не належать до реконструкції, модернізації, технічного переозброєння та інших видів поліпшення дорожніх транспортних засобів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що витрати на утримання, експлуатацію та ремонт (в даному випадку це витрати на придбання запасних частин, технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів) основних засобів цілком і повністю відноситься до загальновиробничих або адміністративних витрат в залежності від того для чого використовується автомобіль.

В підтвердження таких витрат позивач надав копії документів, а саме: акти на списання, податкові та видаткові накладні.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що податкове повідомлення рішення № від 30.07.2014 р. щодо порушення позивачем п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України є протиправним.

Щодо рішення № від 26.06.2014 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 25.06.2014 р. № Ф-35, встановлено наступне.

Вищезазначені рішення прийняті з огляду на висновки відповідача щодо завищення витрат при визначення оподатковуваного доходу.

У зв'язку з тим, що неправомірного завищення витрат позивачем вчинено не було, хибним є висновок відповідача про порушення позивачем п.п. 2.1 ст. 7, п. 11 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", оскільки втрати, понесені позивачем є операційними, а тому і не повинен сплачуватись єдиний внесок

Отже, доводи відповідача стосовно завищення ФОП ОСОБА_1 податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності та заниження суми єдиного внеску є такими, що суперечать письмовим доказам наявним в матеріалах справи.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, відповідачем правомірність своїх дій не доведено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Новоукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Новоукраїнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування рішень - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: А.В. Шлай