Справа № 2а-2719/12/0770
Суддя: Довга О.І.
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року Справа № 1984/13/876

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Довга О.І.

судді Ліщинський А.М.

Запотічний І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю

прокурора Шимін Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Прокурора Міжгірського району Закарпатської області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.11.2012р. по справі №2а-2719/12/0770 за позовом прокурора Міжгірського району Закарпатської області, Державної податкової інспекції у Міжгірському районі до Комунального підприємства Міжгірської селищної ради "Міжгірське управління житлово-комунального підприємства" про стягнення коштів на погашення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

03.09.2012 року Прокурор Міжгірського району Закарпатської області звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Міжгірському районі Закарпатської області до Комунального підприємства Міжгірської селищної ради "Міжгірське управління житлово - комунального підприємства", якою просить стягнути з КП "Міжгірське УЖКГ" кошти з рахунків у банках та готівкові кошти на частину суми податкового боргу у розмірі 190678,99 грн.

В обгрунтування адміністративного позову зазначає, що за відповідачем рахується податковий борг у сумі 329737,13 грн. (в тому числі, по ПДВ - 262152,94 грн., по податку на прибуток - 27547,00 грн., по збору за забруднення навколишнього природного середовища - 40037,19 грн.), та у відповідності до п.95.3 (стягнення коштів з рахунків платника) та п. 95.4 (стягнення коштів за рахунок готівки) ст. 95 Податкового кодексу України - просить суд стягнути з КП "Міжгірське УЖКГ" готівкові та безготівкові кошти на погашення частини податкового боргу у сумі 190678,99 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.11.2012 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Непогодившись із постановою суду першої інстанції, вважаючи її неправомірною та необгрунтованою, прийнятою із порушенням норм матеріального права, Прокурор Міжгірського району Закарпатської області подав апеляційну скаргу.

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що порядок погашення податкового боргу платників податків врегульовано ст.95 Податкового кодексу України. При цьому апелянт зазначає, що вказана стаття не встановлює обмежень в частині того, що її дія не поширюється на боржників по податках - комунальні підприємства. На переконання апелянта процедури погашення податкового боргу комунальних підприємств передбачені ст.96 Податкового кодексу України можливо здійснювати виключно у тому випадку, якщо процедури його погашення передбачені ст.95 Податкового кодексу України не спричинили його повного погашення, або у разі відсутності у такого підприємства майна, що відповідно до законодавства може бути винесено в податкову заставу та відчужено.

Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, кою позов задоволено.

Прокурор в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримує.

Представник відповідача та представник податкового органу в судове засідання не з'явилися, повноважного представника не забезпечили, про дату, час та розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану постанову слід залишити без змін.

З матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що Прокурор Міжгірського району звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі ДПІ у Міжгірському районі, яким просить стягнути з КП "Міжгірське УЖКГ" кошти з рахунків у банках та готівкові кошти на погашення частини податкового боргу у сумі 190678,99 грн. Згідно позовної заяви, у КП "Міжгірське УЖКГ" наявний податковий боргу у сумі 329737,13 грн. (в тому числі, по ПДВ - 262152,94 грн., по податку на прибуток - 27547,00 грн., по збору за забруднення навколишнього природного середовища - 40037,19 грн.), та ДПІ у Міжгірському районі зверталась з позовами до Закарпатського окружного адміністративного суду по стягнення заборгованості (справа № 2а-0770/4040/11 стягнення у сумі 282011,80 грн., справа № 2а-0770/970/11 - стягнення 94269,66 грн.), та прокурор звернувся з позовом про стягнення частини податкового боргу у сумі 190678,99 грн. (при цьому, прокурор та представник позивача не змогли надати пояснення суду ні про результати розгляду вказаних адміністративних справ (повернення позовної заяви, залишення без розгляду, що не перешкоджає повторному зверненню, чи прийняття судом рішення по суті та набрання ним законної сили, що є підставою для відмови у відкритті чи закритті провадження у справі), ні методику визначення суми стягнення частини податкового боргу у розмірі 190678,99 грн. з загальної суми боргу 329737,13 грн.).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що при зверненні до суду обрано неналежний спосіб погашення податкового боргу комунального підприємства, який суперечить вимогам Податкового кодексу України, та в зв'язку з наведеним - в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Даючи правову оцінку покликанням апелянта на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та помилкове застосування норм процесуального права, колегія суддів виходить з таких міркувань.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року № 2755-VI, який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 20.1.28 п. 20.1 ст.20 ПК України органи державної податкової служби мають право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом, стягувати суми простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом.

Особливості погашення податкового боргу комунальних підприємств встановлено ст. 96 ПК України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно із ст. 96 Податкового кодексу України у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, не покриває суму його податкового боргу і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності у такого боржника власного майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, орган державної податкової служби зобов'язаний звернутися до органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно такого платника податків, з поданням щодо прийняття рішення про виділення коштів місцевого бюджету на сплату податкового боргу такого платника податків. Рішення про фінансування таких витрат розглядається на найближчій сесії відповідної ради; затвердження плану досудової санації такого платника податків, який передбачає погашення його податкового боргу; ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії; прийняття сесією відповідної ради рішення щодо порушення справи про банкрутство платника податків.

Статтею 96 Податкового кодексу України передбачено існування певних обставин для звернення податкового органу до органу місцевого самоврядування чи органу виконавчого влади з вимогою щодо прийняття відповідних рішень, та в подальшому до суду із заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно.

Пунктом 96.3 ст. 96 ПК України встановлено, що відповідь щодо прийняття одного із зазначених рішень надсилається органу державної податкової служби протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення. У разі неотримання зазначеної відповіді у визначений цим пунктом строк або отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог орган державної податкової служби зобов'язаний звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно.

Згідно пп.14.1.155 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов'язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 88.1 ст. 88 ПК України передбачено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків (крім випадків, передбачених п. 89.5 цієї статті) а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому (п.89.2 ст.89 ПК України).

Пунктом 89.3 ст. 89 ПК України регулюються питання щодо оформлення права податкової застави та даним пунктом встановлено, що майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису; опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг; акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Наказом Міністерства фінансів України від 11.10.2011 року № 1273 затверджено Порядок застосування податкової застави органами державної податкової служби (зареєстрований в Мінюсті України 23.11.2011 року за № 1339/20077, далі - Порядок), та згідно п. 2.1 порядку - опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу (додаток 1). Таке рішення приймається керівником органу державної податкової служби і надається платнику податків, що має податковий борг. Згідно п. 2.2 Порядку - майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису майна за відповідною формою (додаток 2). Акти опису реєструються у відповідному журналі (додаток 3). При цьому, п.2.4 Порядку передбачено обов'язковість складення акта про відсутність майна, що може бути описано у податкову заставу.

В матеріалах справи відсутні докази виконання приписів діючих нормативно правових актів (зокрема, норм ПК України та вказаного Порядку) щодо прийняття рішення про опис майна КП "Міжгірське УЖКГ" у податкову заставу та складення відповідного акту опису майна, що передається у податкову заставу або (у випадку відсутності майна).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не бере до уваги клопотання апелянта про скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у зв'язку із сплатою відповідачем податкового боргу, а відповідно і про відсутність спору, оскільки оцінка правомірності судового рішення першої інстанції здійснюється з врахуванням тих об'єктивних обставин, які існували на момент прийняття оскаржуваного судового рішення.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254, КАС України, суд

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу Прокурора Міжгірського району Закарпатської області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.11.2012р. по справі №2а-2719/12/0770 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Запотічний І.І.

Ліщинський А.М.