Справа № 813/101/15
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2015 року № 813/101/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Сидор Н.Т.,

за участю секретаря судового засідання Бегей О.Р.,

позивачі не прибули,

представника відповідача Сціри Т.І.,

представник третьої особи не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Головного управління Держземагентства у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Княжівської сільської ради, про визнання протиправними рішень суб'єкта владних повноважень і зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулись з позовом до Головного управління Держземагентства у Львівській області, з урахуванням уточнень від 16.02.2015 року, в котрому просять суд:

- визнати протиправною відмову від 19.12.2014 року №31-13-0.5-11699/2-14, Головного управління Держземагентства у Львівській області в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність;

- визнати протиправною відмову від 17.12.2014 року №31-13-0.5-11520/2-14, Головного управління Держземагентства у Львівській області в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність;

- зобов'язати Головне управління Держземагентства у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 від 11.11.2014 року №4274/01-08, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства;

- зобов'язати Головне управління Держземагентства у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 11.11.2014 року №4275/01-08, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,60 га у власність для ведення особистого селянського господарства;

- зобов'язати Головне управління Держземагентства у Львівській області, його начальника та інших посадових і службових осіб, що мають відповідні повноваження - надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за межами населеного пункту орієнтовною площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства відповідно до клопотання громадянина України ОСОБА_2 від 11.11.2014 року №4274/01-08;

- зобов'язати Головне управління Держземагентства у Львівській області, його начальника та інших посадових і службових осіб, що мають відповідні повноваження - надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за межами населеного пункту орієнтовною площею 1,60 га у власність для ведення особистого селянського господарства відповідно до клопотання громадянки України ОСОБА_3 від 11.11.2014 року №4275/01-08.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що відмови в наданні дозволів на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність вважають протиправними з тих причин, що відповідач, відмовляючи в задоволені таких заяв позивачів, як на підставу для відмови послався на рішення органу місцевого самоврядування, котрий не погодив позивачам надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. А оскільки земельний кодекс не передбачає погодження органу місцевого самоврядування щодо надання дозволу на розробку документації землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, вважають відмови відповідача протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Позивачі в судове засідання не прибули, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, просили позовні вимоги з врахуванням уточнених вимог задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти заявленого позову заперечила, надала суду письмові заперечення. Заперечуючи проти позовних вимог позивачів, зазначає, що орган виконавчої влади, який передає земельні ділянки державної власності у власність відповідно до його повноважень, дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Внаслідок реалізації Концепції реформування місцевого самоврядування та територіальної організації влади в Україні, яка схвалена розпорядженням Кабінету Міністрів України спрямована на розширення повноважень органів місцевого самоврядування у сфері земельних відносин та посилення ролі органів місцевого самоврядування в управлінні землями державної власності, органи держземагентства забезпечують обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою. В результаті розгляду клопотань, відповідачем надано відмови позивачам у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства у зв'язку з відсутністю погодження Княжівської сільської ради про надання відповідного дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З врахуванням наведеного просить у задоволені позову відмовити повністю.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Дослідивши надані суду докази в межах заявлених вимог, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

11.11.2014 року позивачі звернулись до відповідача з клопотаннями про надання дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства та з клопотанням про надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,60 га у власність для ведення особистого селянського господарства.

Встановлено, що листами Головного управління Держземагентства у Львівській області від 19.12.2014 року №31-13-0.5-11699/2-14 та від 17.12.2014 року №31-13-0.5-11520/2-14 позивачам було відмовлено у наданні дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства, про котрі клопотали позивачі.

З даних аналогічних за змістом листів-відмов відповідачем повідомлено позивачів, що відповідно до рішень колегії Держземагентства України від 14.10.2014 року, введених в дію наказом Держземагентства України від 15.10.2014 року № 328 щодо виконання доручення Віце-прем'єр-міністра - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Гройсмана В.Б. від 08.10.2014 року № 37732/0/1-14, територіальні органи Держземагенства зобов'язані при прийняті рішень щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності враховувати обов'язковість погодження надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з органами місцевого самоврядування, а відтак Головне управління не може надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення цих земельних ділянок, оскільки Княжівська сільська рада листом №161 від 05.12.2014 року не погоджує надання позивачам дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення запрошуваних позивачами земельних ділянок.

Перевіряючи законність вищезазначеної відмови, суд керується наступними мотивами.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Пунктом 4 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 року № 445 передбачено, що Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань, зокрема передає відповідно до закону безпосередньо або через визначені в установленому порядку територіальні органи земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб.

Наказом Мінагрополітики України від 25.01.2013 року № 40, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.02.2013 року за №260/22792, внесено зміни до Положення про Головне управління Держземагентства в області (затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 10.05.2012 року № 258, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.05.2012 року за № 852/21164) (далі - Положення про Головне управління), згідно з яким Головні управління Держземагентства у областях наділено повноваженнями щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб.

Відповідно до вищезазначеного Положення про Головне управління, Головне управління Держземагентства в області (надалі - Головне управління) є територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України та йому підпорядковане.

Головне управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами та дорученнями Президента України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем'єр-міністра України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України, дорученнями Міністра аграрної політики та продовольства України, наказами Держземагентства України, дорученнями Голови Держземагентства України та його заступників, актами місцевої державної адміністрації та органів місцевого самоврядування, а також цим Положенням.

Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держземагентства України на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Відповідно до Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, Держземагентство України є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію держвної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Держземагентство України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України (Мінагрополітики України), іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України та Міністра.

Разом з тим, згідно ст. 21 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина.

Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні йому.

В свою чергу, Віце-прем'єр-міністром - Міністром регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України Гройсманом В.Б. надано Держземагентству України відповідне доручення від 08.10.2014 року 37732/0/1-14 з терміном виконання з 15.10.2014 року.

Це рішення є одним із перших кроків Віце-прем'єр-міністра Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Гройсмана В.Б. з реалізації Концепції реформування місцевого самоврядування та територіальної організації влади в Україні, яка схвалена розпорядженням Кабінету Міністрів України від 01.04.2014 року № 333-р та Плану заходів щодо її реалізації, затвердженого розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 року № 591-р, та спрямована на розширення повноважень органів місцевого самоврядування у сфері земельних відносин та посилення ролі органів місцевого самоврядування в управлінні землями державної власності, розташованими за межами населених пунктів.

На виконання вищезазначеного доручення Віце-прем'єр-міністра Держземагентством України прийнято наказ 15.10.2014 року № 328 "Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України від 14.10.2014 року, яким запроваджено з 15.10.2014 року обов'язкове врахування позиції органів місцевого самоврядування Щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності.

Вищезазначеним наказом Держземагентства України передбачено начальникам Головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15.10.2014 року, забезпечити обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою.

Під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування. До запиту додавати копії клопотань та графічних матеріалів до них.

У разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема частиною сьомою статті 118 та частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України, відмовляти заявникові у задоволенні відповідного клопотання.

Так, відповідно до доручення Віце-прем'єр-міністра України від 08.10.2014 року № 37732/0/1-14 та рішення колегії Держземагентства України № 2/1 від 14.10.2014 року, Головне управління Держземагентства у Львівській області при прийнятті рішення щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності враховує обов'язковість погодження надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з органами місцевого самоврядування.

Зі справи встановлено, що Княжівська сільська рада (лист від 05.12.2014 року № 161) не погодила надання позивачам дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства.

Стаття 13 Конституції України визначає, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст. ст. 140, 142 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а земля є матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування.

Земельний кодекс України визначає, що органи місцевого самоврядування розпоряджаються землями комунальної власності в межах населених пунктів та земельними ділянками, на яких розміщені будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від їх місця розташування. Обмеження повноважень сільських, селищних рад у галузі земельних відносин межами населених пунктів ускладнює процес управління земельними ресурсами, прогнозування та планування стратегічних завдань розвитку відповідних територій.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України та ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування В Україні» до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачами, то позивачі клопотали про надання земельних ділянок, що знаходяться на території Княжівської сільської ради Золочівського району за межами населеного пункту.

Згідно долучених до матеріалів справи довідок форми 6-зем, земельні ділянки, про котрі клопотали позивачі, відносяться до земель запасу Княжівської сільської ради Золочівського району.

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, необхідність погодження надання дозволу на розробки позивачами документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності з органом місцевого самоврядування зумовлено тим, що як це підтверджується долученими до матеріалів справи довідками форми 6-зем, земельні ділянки, про котрі клопотали позивачі, відносяться до земель запасу Княжівської сільської ради Золочівського району.

А відтак, на переконання суду, цілком правомірно є те, що відповідач розпоряджаючись земельними ділянками на території сільської ради, зобов'язаний був виходити із того чи не зачіпає це інтереси місцевого самоврядування, що і було ним зроблено, шляхом направлення запиту про висловлення позиції Княжівською сільською радою, стосовно можливості надання позивачам дозволів на розроблення документації із землеустрою, проте сільська рада в свою чергу не погодила надання позивачам зазначених дозволів на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, а тому за даних умов оскаржені рішення відповідача суд вважає такими, що прийняті в межах у спосіб та в порядку передбаченому законом.

Таким чином, сукупність вищенаведених встановлених обставин підтверджено документально, що дає суду підстави визнати позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В силу вимог ст. ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, покладений на суб`єкта владних повноважень даною нормою тягар доказування правомірності своїх дій не звільняє позивача від обов`язку доказування своїх тверджень чи заперечень.

З огляду на викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 94 КАС України, судові витрати залишити за позивачами.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивачів.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та підписано 02.03.2015 року.

Суддя Сидор Н.Т.