Справа № 2а-58/09
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 2а-58/09

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Демченко Олександр Миколайович

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача судді Турецької І.О.
суддів Косцової І.П., Стас Л.В.
за участю секретаря Скоріної Т.С.

за участю представника апелянта Пашутова В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Південного регіону на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 04 березня 2009 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2008 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом в якому просив стягнути з Військово-медичного клінічного центру Південного регіону грошову компенсацію за не видане продовольче забезпечення в сумі 39 767,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач протиправно, всупереч Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не забезпечував його після 11 березня 2000 року продовольчим пайком або компенсацією замість нього, в результаті чого утворилася заборгованість за період з 11 березня 2000 року по день звернення до суду в розмірі - 39 767,00 грн.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 березня 2009 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Суд, стягнув з Військово-медичного клінічного центру Південного регіону на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за продовольче забезпечення у розмірі 39 767,00 грн.

В апеляційній скарзі Військово-медичний клінічний центр Південного регіону зазначає, що постанова суду першої інстанції винесена з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Представник апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи викладені в апеляції та просив їх задовольнити.

На адресу позивача, яка була вказана ним в позові ( АДРЕСА_1 ) було направлено повідомлення про виклик до суду, проте конверт повернувся з відміткою про відсутність будинку за зазначеним номером (а.с.64-65).

Відповідно до ч.11 ст.35 КАС України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

З`ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на наступних підставах.

Так, апеляційним судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у 2007 році ОСОБА_1 був звільнений з військової служби, у зв`язку із скороченням штатів (а.с.7-8).

На момент звільнення проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з послужного списку від 08 жовтня 2007 року за №243 (а.с.9).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ч.2 ст.16 Закону України «Про Збройні Сили України», в редакції Закону від 05 жовтня 2000 року та ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» гарантують продовольче забезпечення особового складу Збройних Сил України, а тому, враховуючи факт невиплати позивачу компенсації за не отриманий продовольчий пайок, останній має право на грошову компенсацію.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції та його правова позиція, не відповідає вимогам ст.159 КАС України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Законом України від 17 лютого 2000 року «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» призупинено дію ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них. Даний Закон набрав чинності з 11 березня 2000 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 березня 1996 року № 316 передбачено норми забезпечення та відповідну вартість грошової компенсації.

Згідно з п.1 Переліку актів Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації», зазначену постанову Кабінету Міністрів України від 12 березня 1996 року № 316 визнано такою, що втратила чинність. Отримання грошової компенсації за продовольчий пайок постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426 не передбачено.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову про стягнення грошової компенсації за не отриманий з 11 березня 2000 року по день звернення до суду продовольчий пайок, оскільки чинним законодавством України виплата грошової компенсації за не отриманий продовольчий пайок не передбачена.

Посилання суду першої інстанції на статтю 16 Закону України «Про Збройні Сили України» є безпідставним, оскільки вищенаведена стаття гарантує лише одержання військовослужбовцями за рахунок держави, зокрема, продовольчого забезпечення, але виплата грошової компенсації за не отримане продовольче забезпечення, регулювалося лише ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія якої, як вже зазначалося вище, була зупинена з 11 березня 2000 року.

Колегія суддів вважає правильним зауваження апелянта, що довідка, на яку посилався суд першої інстанції про те, що позивач проходив військову службу та перебував на продовольчому забезпеченні у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону не відповідає вимогам, які пред`являються до документів.

Так, вона не містить номеру, дати та невідомо ким підписана.

Ці обставини свідчать про те, що вказаний документ не повинен прийматися судом апеляційної інстанції, як доказ.

За таких обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішуючи дану справу по суті, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, а також порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим, ухвалене судове рішення, на підставі ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Південного регіону задовольнити.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 04 березня 2009 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів із дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя І.П. Косцова

суддя Л.В. Стас

Повний текст постанови складено 02.03.2015 року.