Справа № 3а-14415/11/2070
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Київ К/9991/70907/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Степашка О.І.

Суддів Островича С.Е.

Федорова М.О.

за участю:

секретаря судового засідання Іванова К.Ю.

представника відповідача Павліченко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2012

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2012

у справі № 2а-14415/11/2070

за позовом Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Садін Плюс», Приватного акціонерного товариства «Люботинський завод «Продтовари»

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Харкові (далі по тексту - позивач, СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові) звернулось до суду з позовом (з уточненням позовних вимог) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Садін Плюс» (далі по тексту - відповідач 1, ТОВ «Садін Плюс»), Приватного акціонерного товариства «Люботинський завод «Продтовари» (далі по тексту - відповідач 2, ПАТ «Люботинський завод «Продтовари») про стягнення коштів у розмірі 3684166,00 грн. в доход держави.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2012, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2012, в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «Люботинський завод «Продтовари» з питання правильності нарахування податку на додану вартість по правовим відносинам з платниками податків ПП «СКОНТО» за період грудень 2010 року, січень 2011 року, ТОВ «Садін Плюс» за період - грудень 2010 року, ПП «Укр.Будпром-Сервіс» за січень-лютий 2011 року, за результатами якої складено акт від 12.05.2011 №1340/42-013/24486154.

В акті перевірки зазначено порушення відповідачем 2 вимог: ч. 1, ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначеної статті в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ПАТ «Люботинський завод «Продтовари» по ТОВ «Садін Плюс»; ст. 3, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість за грудень 2010 року на суму 783323,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки позивачем винесено податкове повідомлення-рішення від 24.06.2011 №, яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 3070940,00 грн. та нараховані штрафні санкції у сумі 767735,00 грн.

За наслідками оскарження податкове повідомлення рішення в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість (штрафної санкції) у розмір 571902,00 грн. скасоване, в іншій частині залишено без змін.

ПАТ «Люботинський завод «Продтовари» не погоджуючись з винесеними на підставі акту перевірки податковими повідомленнями-рішеннями, оскаржив їх до суду.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2012, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2012 по справі №2а-16967/11/2070 позов ПАТ «Люботинський завод «Продтовари» до СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено у повному обсязі. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 24.06.2011 № (№ від 15.09.2011), від 04.07.2011 №, від 04.07.2011 № (№ від 06.10.2011), прийняті СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові.

Судовими рішеннями встановлено, що 01.11.2010 між ПАТ «Люботинський завод «Продтовари» та ТОВ «Садін Плюс» укладено договір комісії №01/11-01, за умовами якого комісіонер за винагороду за дорученням комітента зобов'язаний від свого імені та за рахунок комітента укласти угоди по реалізації підакцизного товару з третіми особами за ціною встановленою комітентом та здійснити всі необхідні дії з виконання зобов'язання та здійсненню прав комітента перед третіми особами в цих договорах. Також, з ТОВ «Садін Плюс» ПАТ «Люботинський завод «Продтовари» уклав договір поставки №179/09/08 від 17.09.2008.

В підтвердженні виконання вимог зазначених договорів надано податкові накладні, видаткові накладні, купажні акти та виробничі листи, оборотно-сальдові відомості по рахункам 202, 204 Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, акти приймання-здачі виконаних робіт, акти прийому-передачі векселів, платіжні доручення та витяги з банківського рахунку про переказ коштів, подорожні листи вантажного автомобіля та товарно-транспортні накладні, довіреності на отримання ТМЦ, які підтверджують наявність, рух і подальше використання придбаних підприємством запасів сировини і матеріалів та вироблених ТМЦ.

Отже, судами встановлено, що угоди, укладені між ПАТ «Люботинський завод «Продтовари» та ТОВ «Садін Плюс» мали реальний характер, а доводи податкового органу про порушення вимог ст. 203 Цивільного кодексу України щодо нікчемності спірних правочинів, є необґрунтованими.

Таким чином, судовими рішеннями встановлено реальність господарських операцій між ПАТ «Люботинський завод «Продтовари» та ТОВ «Садін Плюс».

Згідно ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Частиною 1 ст. 208 названого Кодексу передбачено, що якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Наведені законодавчі положення у розрізі функцій податкової інспекції, що полягають у здійсненні контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), застосовуються до правочинів, вчинених виключно з метою ухилення від оподаткування. Адже використання податковим органом передбаченого п. 11 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» повноваження на подання до судів позовів до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, з підстав, які не пов'язані з контролем за сплатою податків, є перевищенням компетенції цього суб'єкта владних повноважень.

Судами зазначено, що в обґрунтування висновку про нікчемність спірного договору податковий орган посилається на наявність умислу на вчинення господарського зобов'язання з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а саме з метою ухилення від сплати податків та замах на заволодіння бюджетними коштами у вигляді незаконного отримання права на податковий кредит, лише у однієї зі сторін договору - ТОВ «Садін Плюс».

Інших обставин нікчемності спірного договору (як його укладення без наміру реального виконання) податковим органом не наведено.

Крім того, судами вірно зазначено, що позивач помилково просить стягнути з ТОВ «Садін Плюс» на користь ПАТ «Люботинський завод «Продтовари» грошових коштів у розмірі 3684166,00 грн. та стягнути з ПАТ «Люботинський завод «Продтовари» в доход держави грошових коштів у розмірі 3684166,00 грн., оскільки ТОВ «Садін Плюс» за умовами договору є покупцем, і саме він мав зобов'язання щодо сплати грошових коштів, а ПАТ «Люботинський завод «Продтовари» є постачальником товару та одержувачем грошових коштів.

З матеріалів справи не вбачається наявність у відповідача 2 протиправного умислу при укладанні правочину, доказів того, що посадових осіб ПАТ «Люботинський завод «Продтовари» чи його контрагента - ТОВ «Садін Плюс» притягнуто до кримінальної відповідальності за завідоме укладення протиправних правочинів з метою ухилення від сплати податків або отримання безпідставної податкової вигоди з бюджету, вироку суду про фіктивність підприємств згідно ст. 208 Господарського кодексу України відносно сторін договору, в тому числі щодо фіктивного правочину, матеріали справи не містять.

Отже, колегія суддів погоджується із судами попередніх інстанцій, що за умови недоведеності позивачем факту укладення та виконання спірного договору як складової схеми ухилення від оподаткування підстави для кваліфікації цього правочину як такого, що порушує публічний порядок, відсутні.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судами попередніх інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис) М.О. Федоров