Справа № 820/11323/14
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" лютого 2015 р. м. Київ К/800/46935/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Моторного О.А. - головуючого,

Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

за участю секретаря - Калініна О.С.

та представників сторін:

від позивача - Селіванов М.В.,

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський експериментальний завод прийомно-транспортного машинобудування"

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.08.2014

у справі № 820/11323/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський експериментальний завод прийомно-транспортного машинобудування"

до Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2014 позов задоволено: скасовано податкове повідомлення-рішення від 10.06.2014 №; скасовано податкове повідомлення-рішення від 10.06.2014 № в частині зменшення розміру від'ємного значення ПДВ на суму 189 648,66 грн.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.08.2014 скасовано постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2014 та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.08.2014 та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В запереченнях на касаційну скаргу відповідач з доводами та вимогами скаржника не погодився, просив скаргу залишити без задоволення, оскаржувані рішення - без змін.

В судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом була проведена позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.03.2014, за результатами якої відповідачем складений акт 23.05.2014 №1350/20-36-22-03-07/32868567, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог: п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України, а саме: завищення від'ємного значення (різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з ПДВ звітного (податкового) періоду (рядок 19) та встановлено завищення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту звітного (податкового) періоду (рядок 24) всього у сумі 189 648,66 грн., у тому числі: за лютий 2013 року на суму - 32060,33 гри., за червень 2013 року на суму 25458,33 грн., за липень 2013 року на суму - 7850,08 грн., за березень 2014 року на суму -124279,92 грн.; п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового Кодексу України, що призвело до заниження сплати в бюджет суми податку на прибуток на загальну суму 181866,0 грн., у тому числі: за 2013 рік на суму 181866,0 грн.

На підставі висновків акту перевірки, відповідачем 10.06.2014 прийняті податкові повідомлення-рішення: № про нарахування грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 272799,0 грн., з яких 181866,00 грн. - основний платіж та 90933,00 грн. - штрафна (фінансова) санкція; № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 712269,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що матеріали справи доводять реальність товарообороту в межах господарської діяльності позивача, проте, відсутні первинні документи, якими підтверджується реальність здійснення господарських операцій з отримання товару саме від контрагента ТОВ "Торговий дім Грейф ", яким виписані податкові накладні, які є єдиною підставою для формування податкового кредиту.

Однак, колегія суддів, переглядаючи рішення судів попередніх інстанцій в касаційному порядку, не може погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції, беручи до уваги наступне.

Пунктом 138.2 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно із пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Датою виникнення права платника ПДВ на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності із п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Матеріали справи свідчать, що основними видами господарської діяльності ТОВ "Харківський експериментальний завод прийомно-транспортного машинобудування" є виробництво підіймального та вантажно-розвантажувального устаткування (код КВЕД 28.22) та виробництво інших готових металевих виробів (код КВЕД 25.99). Для цього позивач має необхідні можливості. Для здійснення зазначених основних видів господарської діяльності ТОВ "Харківський експериментальний завод прийомно-транспортного машинобудування" необхідні вироби з металопрокату.

Для їх отримання, між позивачем (покупець) та ТОВ "ТД "Грейф" (постачальник) був укладений договір поставки № 4/16 від 16.06.2011, за умовами якого, кількість, асортимент та номенклатура продукції зазначається в рахунках, які є невід'ємною частиною договору (п.2.1 договору). Відповідно до п. 3.1 договору, продукція поставляється автомобільним транспортом постачальника.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, факт здійснення господарських операцій з поставки товару між позивачем та ТОВ "ТД "Грейф" підтверджується наявними в матеріалах справи, належними чином оформленими, первинними документами бухгалтерського обліку, а саме: податковими накладними, видатковими накладними, рахунками на оплату товару.

В матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірний договір, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угоди позивачем з вказаним контрагентом, що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.

Слід зазначити, що чинне податкове законодавство України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

За наведених обставин, у відповідача були відсутні підстави для визначення позивачу податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток, у зв'язку з чим судом першої інстанції правомірно скасовані спірні податкові повідомлення-рішення.

Згідно зі статтею 226 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.08.2014 підлягає скасуванню із залишенням в силі постанови Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2014.

Керуючись ст. ст. 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський експериментальний завод прийомно-транспортного машинобудування" задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.08.2014 скасувати, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2014 залишити в силі.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А. Моторний
Судді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль