Справа № 815/1331/15
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1331/15
УХВАЛА

03 березня 2015 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Стефанов С.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування наказу № 201 від 11.12.2014 року, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування наказу № 201 від 11.12.2014 року, зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи вирішуються адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування, знаходження) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

При цьому суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Більш вдале, на думку суду, поняття наведено у статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15.05.2003 року: місце проживання фізичної особи - житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, що знаходиться за певною адресою, за якою здійснюється зв'язок з фізичною особою - підприємцем.

Реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Відповідно до ст. 6 Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Особи, які перебувають більше одного місяця за межами адміністративно-територіальної одиниці, в якій зареєстроване їх місце проживання, і які мають невиконані майнові зобов'язання, накладені в адміністративному порядку чи за рішенням суду, або призиваються на дійсну військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов'язані зареєструвати місце перебування.

При зміні місця проживання в межах адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється повноваження органу реєстрації, особа, яка зареєструвала місце проживання, або її законний представник повинні письмово повідомити про це відповідний орган реєстрації протягом семи днів.

Місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. При реєстрації місця перебування особи інформація про неї повідомляється до органу реєстрації за місцем проживання особи. Таким чином, місце проживання не вважається місцем перебування громадянина.

Позов до фізичної особи може бути пред'явлений як за місцем проживання, так і за місцем перебування. Проте це місце повинно бути зареєстрованим у встановленому законом порядку. Отже, саме реєстрація фізичної особи - позивача є визначальною для правильного визначення підсудності.

Кодекс адміністративного судочинства виділяє декілька видів територіальної підсудності: загальна (залежно від місця проживання чи місцезнаходження відповідача), альтернативна (за вибором позивача), виключна (залежно від категорії справи), за зв'язком справ.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 19 КАС України, альтернативну територіальну підсудність встановлено для адміністративних справ:

- з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії. Тобто актів (рішень, наказів, постанов, розпоряджень, вимог), які стосуються прав та інтересів конкретної особи або осіб;

- з приводу оскарження дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань);

- у разі невизначеності цим Кодексом територіальної підсудності адміністративної справи.

Альтернативний характер підсудності надає позивачу право вибору суду, до якого він може звернутися. Це один з двох судів: або суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) позивача, або суд за місцезнаходженням відповідача.

В свою чергу, альтернативна підсудність не застосовується, якщо: 1) КАС передбачено виключну (імперативну) підсудність; 2) позивач не має місця проживання (перебування, знаходження) в Україні. Тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

Як вбачається з позовної заяви, позивач зазначив, що він проживає на території Одеської області без визначеного місця проживання, а отже з аналізу вищевикладених норм законодавства слідує, що позивач не має зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (перебування, знаходження) в Україні.

При цьому, з позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що місцезнаходженням відповідача - Державної міграційної служби України є наступна адреса: м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10.

Згідно з Указом Президента України «Про утворення місцевих та апеляційних адміністративних судів, затвердження їх мережі та кількісного складу суддів» від 16.11.2004 року № 1417/2007, повноваження Одеського окружного адміністративного суду поширюються на територію Одеської області.

Таким чином, вищезазначений позов не підсудний Одеському окружному адміністративному суду та відповідно до правил територіальної підсудності передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування наказу № 201 від 11.12.2014 року, зобов'язання вчинити певні дії - має розглядатись в Окружному адміністративному суді м. Києва.

Згідно з п.6 ч.3 ст.108 КАС України, суддя встановивши, що справа не підсудна цьому адміністративному суду повертає її позивачеві.

При таких обставинах позовна заява Управління Пенсійного фонду України повинна бути повернута позивачу.

Керуючись ст. ст.18 , 108 КАС України, суддя -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування наказу № 201 від 11.12.2014 року, зобов'язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Копію ухвали разом із заявою та всіма додатками до неї надіслати позивачеві.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк апеляційної скарги з дня отримання ухвали.

Суддя С.О. Стефанов