Справа № 815/553/15
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/553/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Завідувача сектору культури Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області Горячих Олени Іванівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Овідіопольська районна рада Одеської області, Овідіопольське районне управління юстиції Одеської області про скасування положення, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 або позивач) до Завідувача сектору культури Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області Горячих Олени Іванівни (надалі - Горячих О.І. або відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Овідіопольська районна рада Одеської області, Овідіопольське районне управління юстиції Одеської області, в якому Позивач просить суд скасувати Положення про проведення атестації працівників закладів культури Овідіопольського району, що затверджено відповідачем 27.06.2014р. (надалі - оскаржуване положення).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом відповідача від 27.08.2014р. №116-к затверджено атестаційну комісію про проведення атестації позивача, який обіймає посаду директора Овідіопольського районного будинку культури. За результатами проведеної атестації 02.10.2014р. комісія дійшла висновку, що позивач не відповідає займаній посаді і рекомендувала йому отримати фахову освіту. З положенням про проведення атестації позивач ознайомився після отримання відповіді на свою заяву від 24.07.2014р. На думку позивача, оскаржуване положення є незаконним та має бути скасоване, з огляду на наступне. Текст оскаржуваного положення не відповідає вимогам чинного законодавства України (порушено вимоги Положення про проведення атестації працівників підприємств, установ, організацій та закладів галузі культури, затвердженого наказом Міністерства культури і туризму України від 16.07.2007 №44 (із змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.09.2007р. за №1023/14290). Зокрема, відповідно до вимог згаданого положення атестація працівників проводиться не частіше, ніж один раз на три роки, натомість в оскаржуваному положенні зазначено, що чергова атестація проводиться один раз на п'ять років. Також оскаржуваним положенням передбачено проведення як чергової, так і позачергової атестації у той час, як відповідно до Положення про проведення атестації працівників підприємств, установ, організацій та закладів галузі культури такий поділ атестації на види відсутній. Водночас оскаржуване положення не містить норми про те, що безпосередній керівник працівника, який підлягає атестації, не може бути членом атестаційної комісії, хоча така норма міститься в положенні Міністерства культури і туризму України від 16.07.2007 №44. Крім того позивач зазначив, що Горячих О.І., являючись його безпосереднім керівником, прийняла рішення про проведення його атестації і виступила головою атестаційної комісії згідно свого ж наказу від 27.08.2014р. №116-к. Як зазначає позивач, при прийнятті та затвердженні оскаржуваного положення відповідачем порушено процедуру, передбачену чинним законодавством. Зокрема, його затвердження здійснено відповідачем у робочому порядку без видачі відповідного наказу, тобто у спосіб, не передбачений чинним законодавством, чим порушено вимоги ст. 19 Конституції України, ч.1 ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» і п. 9 Положення про сектор культури. До того ж оскаржуване положення не зареєстроване в установленому законодавством порядку в органах юстиції, чим порушено вимоги щодо державної реєстрації нормативно-правого акту (Положення про державну реєстрацію нормативно-правих актів міністерств, інших органів виконавчої влади, що затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992р. №731 (зі змінами), Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правих актів міністерств та інших органів виконавчої влади» від 03.10.1992р. №493/92 (із змінами) та пп. 11 п. 9 Положення про сектор культури).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити адміністративний позов.

Відповідач в судове засідання не прибула. Подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі. Заперечення проти адміністративного позову від відповідача до суду не надходили.

Представник Овідіопольської районної ради в судовому засіданні підтримав позовні вимоги ОСОБА_1, посилаючись на незаконність оскаржуваного положення.

Представник Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області до суду не прибув. Подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника, в якому також зазначено, що Овідіопольське районне управління юстиції Одеської області не підтримує позиції жодної зі сторін по справі та залишає вирішення спору між сторонами на розсуд суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Учасники процесу проти розгляду справи в письмовому провадженні не заперечували.

Відтак суд ухвалив про розгляд справи в письмовому провадженні.

Дослідивши наявні матеріали справи, судом встановлено наступні факти та обставини.

Позивач ОСОБА_1 з 02.03.2013р. і на момент звернення до суду обіймає посаду директора Овідіопольского районного будинку культури, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці (а.с. 70 -77).

Відповідно до Положення про Овідіопольский районний будинок культури, затвердженого розпорядженням Овідопольскої районної державної адміністрації від 12.11.2009р. №1310 та погодженого Рішенням Овідіопольскої районної ради від 29.10.2009р. №480-V, Овідіопольский районний будинок культури заснований Овідіопольскою радою і є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ Овідіопольсокго району Одеської області, управління якою здійснює Овідіополська районна рада. Відповідно до п. 4.1. цього положення Овідіополський РБК знаходить ся у підпорядкуванні відділу культури Овідіопольскої районної державної адміністрації, який здійснює керівництво клубними закладами району через Овідіопольский РБК (а.с. 43-50).

27.08.2014р. Наказом завідувача сектору культури Овідіопольської райдержадміністрації Горячих О.І. №116-к відповідно до ст. 20 Основ законодавства про культуру, наказу Міністерства культури і туризму України від 16.07.2007р. №44 із змінами, з метою об'єктивної оцінки професійної кваліфікації та ділових якостей директора районного будинку культури ОСОБА_1 на основі об'єктивних, обґрунтованих критеріїв, виходячи з результатів його роботи (як зазначено в преамбулі наказу), затверджено атестаційну комісію та призначено проведення атестації ОСОБА_1 на 02.10.2014р. (а.с. 52).

Згідно протоколу засідання атестаційної комісії від 02.10.2014р. (а.с.22-23) та атестаційного листа (а.с.21) за результатами атестації, комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді та рекомендувала отримати йому фахову освіту.

Порядок проведення атестації працівників підприємств, установ, організацій та закладів культури незалежно від форм їх власності та підпорядкування визначено Положенням про проведення атестації працівників підприємств, установ, організацій та закладів галузі культури, затвердженого наказом Міністерства культури і туризму України від 16.07.2007 №44 (із змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.09.2007р. за №1023/14290) (надалі - Положення №44).

З матеріалів справи вбачається, що 27.06.2014р. завідувачем сектору культури Овідіопольської райдержадміністрації Горячих О.І. затверджено Положення про проведення атестації працівників закладів культури Овідіопольського району, погоджене Головою профспілкового комітету працівників сектору культури О.Ф. Козяр (оскаржуване положення) (а.с.54-59).

Оскільки нормами даного положення визначено порядок проведення атестації працівників закладів культури Овідіопольського району, а позивач ОСОБА_1 обіймає посаду директора Овідіопольського РБК, позивач підпадає під дію норм оскаржуваного положення.

Крім того, судом згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Овідіопольського районного суду в цивільній справі № 509/3754/14-ц за позовом ОСОБА_1 до Сектору культури Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, 3-тя особа: Овідіопольська районна рада Одеської області про визнання незаконними та скасування наказів про оголошення доган, про атестацію та результатів атестації встановлено, що атестація ОСОБА_1 була проведена не на підставі Положення про проведення атестації працівників підприємств, установ, організацій та закладів галузі культури, затвердженого наказом Міністерства культури і туризму України від 16.07.2007 №44, а на підставі «Положення про проведення атестації працівників закладів культури Овідіопольського району», затверджених 27.06.2014 р. завідувачем сектору культури Горячих О.І. та головою профспілкового комітету працівників сектору культури Козяр О.Ф.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 2 статті 171 КАС України встановлено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Повно та всебічно оцінивши надані сторонам докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, якими врегульовано спірні відносини між сторонами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до положень Закону України «Про місцеві державні адміністрації» Овідіопольська районна державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади та в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території Овідіопольського району Одеської області, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Статтею 14 цього ж закону встановлено, що передача місцевим державним адміністраціям повноважень інших органів супроводжується передачею їм відповідних фінансових, матеріально-технічних та інших ресурсів, необхідних для здійснення цих повноважень.

Суд встановив, що рішенням Овідіопольської райради від 23.07.2009 р. № 467-V «Про об'єкти нерухомого майна, установи та організації спільної власності територіальних громад сіл, селищ району, управління якими здійснює районна рада» - Сектору культури Овідіопольської РДА делеговано повноваження, зокрема, по управлінню районним будинком культури, який відноситься до спільної власності територіальних громад сіл, селищ району, директором якого є позивач та у відповідності до п. 1.3 вказаного рішення, повноваження по управлінню об'єктами нерухомого майна, установами та організаціями спільної власності територіальних громад сіл, селищ району, Овідіопольська РДА здійснює, шляхом надання пропозиції районній раді щодо кандидатур на призначення керівниками підприємств, установ, організацій спільної власності територіальних громад сіл, селищ району, управління якими здійснює районна рада та за погодженням з райрадою укладає і розриває контракти з керівниками підприємств спільної власності територіальних громад сіл, селищ району, управління якими здійснює райрада (а.с. 24-42).

Сектор культури Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області відповідно до Положення про сектор культури Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, затвердженого розпорядженням голови районної державної адміністрації 25. 04. 2013 № 267/А-2013, утворюється головою Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області (далі - райдержадміністрація), входить до її складу і в межах Овідіопольського району забезпечує виконання покладених на сектор культури завдань.

Відповідно до п.п. 2, 3 зазначеного Положення Сектор культури підпорядкований голові райдержадміністрації, а також підзвітний і підконтрольний управлінню культури і туризму, національностей та релігій Одеської обласної державної адміністрації, управлінню охорони об'єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації. Сектор культури у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства культури України, розпорядженнями голів Одеської обласної, Овідіопольської районної державних адміністрацій, наказами начальника управління культури і туризму, національностей та релігій Одеської обласної державної адміністрації, рішеннями Овідіопольської районної ради, а також положенням про сектор культури.

До повноважень Сектору культури, вказаним Положенням, серед іншого, віднесено розробку проектів розпоряджень райдержадміністрації, у визначених законом випадках - проекти нормативно-правових актів з питань реалізації галузевих повноважень; здійснення повноважень, делегованих органами місцевого самоврядування (п. 5 Положення).

Сектор культури очолює завідувач, який призначається на посаду і звільняється з посади головою райдержадміністрації згідно із законодавством про державну службу за погодженням з управлінням культури і туризму, національностей та релігій Одеської обласної державної адміністрації в установленому законодавством порядку (п. 8 відповідного Положення).

Пунктом 9 Положення передбачено, що завідувач сектору культури, серед іншого, видає у межах своїх повноважень накази, організовує контроль за їх виконанням. Накази нормативно-правового характеру, які зачіпають права, свободи і законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації в Овідіопольському районному управлінні юстиції.

Отже, як вбачається з наведеного вище, до повноважень відповідача віднесено видачу наказів, які у випадках, визначених законом, підлягають державній реєстрації.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване положення містить гриф «Затверджено» завідувача сектору культури О.І. Горячих « 27» червня 2014р. та печатку сектору культури Овідіопольської РДА, та не містить жодних посилань на організаційно-розпорядчий документ, яким оскаржуване положення було затверджено. Наведене дає суду підстави вважати, що оскаржуване положення затверджувалося без прийняття будь-якого розпорядчого документу (наприклад, наказу, як це передбачено Положенням про сектор культури Овідіопольської РДА).

Відповідно до Указу Президента України від 3 жовтня 1992 р. №493/492 "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" (надалі - Указ №493/492) та Положення про державну реєстрацію нормативно-правих актів міністерств, інших органів виконавчої влади, що затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992р. №731 (зі змінами) (надалі - Положення №731) передбачено державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, які виступають суб'єктами нормотворення.

Зокрема, п. 2 Положення №731 встановлюється, що державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер. Вказана норма конкретизується у п. 4 цього ж Положення, яким визначено, що державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що: а) зачіпають соціально-економічні, політичні, особисті та інші права, свободи й законні інтереси громадян, проголошені й гарантовані Конституцією та законами України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколами до неї, міжнародними договорами України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та acquis communautaire, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації; б) мають міжвідомчий характер, тобто є обов'язковими для інших міністерств, органів виконавчої влади, а також органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, що не входять до сфери управління органу, який видав нормативно-правовий акт.

Як закріплено у статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Статтею 2 КЗпПУ визначено, що право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

Відповідно до ст. 2-1 КЗпПУ Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Згідно з абз. 5 п. 1.4 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 12.04.2005 N34/5 (надалі - Порядок №34/5), положення - акт, зведені норми права якого визначають організацію діяльності органів виконавчої влади, інших органів державної влади, підприємств, установ та організацій, а також їх посадових осіб та інших осіб у певних сферах діяльності.

Як встановлено судом зі змісту оскаржуваного положення, його норми регламентують порядок проведення атестації працівників закладів культури Овідіопольського району, встановлюють види атестації, деталізують порядок проведення атестації, утворення та повноваження атестаційної комісії, виконання її рішень, затверджує перелік посад (професій) працівників, які підлягають атестації (додаток 1 до оскаржуваного положення).

Згідно п. 1.3 оскаржуваного положення, основним завданням атестації є оцінка професійної кваліфікації і ділових якостей працівника на основі об'єктивних, обґрунтованих критеріїв, виходячи з результатів його роботи, з метою визначення можливостей професійного і посадового росту.

З наведеного вбачається, що норми оскаржуваного положення безпосередньо стосуються реалізації особами, які обіймають посади, визначені у додатку до оскаржуваного положення, права на працю.

Відтак, за правилами Положення №731 оскаржуване положення підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Крім того, на обов'язковість державної реєстрації оскаржуваного положення вказує й те, що відповідно до п. 5 Положення №731, на державну реєстрацію не подаються акти, в тому числі, дія яких вичерпується одноразовим застосуванням, крім актів про затвердження положень, інструкцій та інших, що містять правові норми.

Суд звертає увагу на побудову зазначеної норми, яка опосередковано вказує, що акти про затвердження положень, інструкцій та інших, що містять правові норми, підлягають державні реєстрації.

Пунктом 2.1. Порядку №34/5 встановлено, що відповідно до вимог нормопроектувальної техніки нормативно-правовий акт: повинен розроблятися з урахуванням його галузевої належності, відповідати за обсягом регламентації визначеному в ньому предмету правового регулювання; не повинен містити повторів норм права, які містяться в інших нормативно-правових актах; не повинен дублювати однакові за змістом положення, які містяться в тексті цього нормативно-правового акта; повинен бути ясним, чітким, зрозумілим, стислим і послідовним; не повинен містити суперечливих норм права; не повинен включати положень, що належать до одного й того самого предмета правового регулювання; повинен бути внутрішньо узгодженим, мати логічно побудовану структуру.

При розробці нормативно-правового акта слід виходити з необхідності правового регулювання управлінської діяльності суб'єкта нормотворення, однією з форм реалізації якої є видання розпорядчих документів, вид яких (наказ, постанова, розпорядження, рішення) визначається законами та положеннями (п. 2.2 Порядку №34/5).

До розпорядчого документа можуть бути додані: додатки, що затверджуються розпорядчим документом із проставлянням грифа затвердження, - це нормативно-правові акти (положення, інструкції, правила, порядки, зміни до нормативно-правових актів, переліки актів, що визнаються такими, що втратили чинність, тощо, які становлять невід'ємну частину розпорядчих документів, якими затверджені, і мають однакову з ними юридичну силу) (п. 2.17 Порядку №34/5).

Як вже зазначалося, Положенням про сектор культури Овідіопольської РДА, до повноважень відповідача віднесено, серед іншого, видання у межах своїх повноважень таких розпорядчих актів як накази (п.9 Положення про сектор культури).

За таких умов суд дійшов висновку, що оскаржуване положення повинно бути затверджено таким розпорядчим документом, як наказ.

Оскільки такого акту відповідачем видано не було, суд вважає, що оскаржуване положення прийняте з грубим порушенням норм права та не у спосіб, встановлений законом.

Стосовно тверджень позивача щодо невідповідності оскаржуваного положення іншим нормативно-правовим актам суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося, порядок проведення атестації працівників підприємств, установ, організацій та закладів культури незалежно від форм власності та підпорядкування визначається Положенням №44.

Відповідно до абз. 5 п. 2.1. Положення №44 категорії працівників, які підлягають атестації, та періодичність її проведення визначаються колективним договором. На підприємствах, в установах та організаціях, у яких не укладаються колективні договори, категорії працівників, які підлягають атестації, строки та графік її проведення визначаються роботодавцем за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації.

З наведеної норм вбачається, що визначення категорії працівників закладів культури Овідіопольського району, які підлягають атестації, строків та графіків її проведення відносить до повноважень Сектору культури Овідіопольської РДА.

Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до п. 4.6.1 Порядку №34/5, рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта приймається, якщо нормативно-правовий акт відповідає Конституції, законодавству України, Конвенції, міжнародним договорам України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та acquis communautaire, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, правилам нормопроектувальної техніки та правопису, і оформлюється наказом Міністерства юстиції України.

Очевидно, що оскаржуване положення повинно відповідати вимогам нормативно-правовим актам вищої сили.

Правові, економічні, соціальні, організаційні засади розвитку культури в Україні, регулюють суспільні відносини у сфері створення, поширення, збереження та використання культурних цінностей і спрямовані на: реалізацію суверенних прав України у сфері культури; відродження і розвиток культури української нації та культур національних меншин, які проживають на території України; забезпечення свободи творчості, вільного розвитку культурно-мистецьких процесів, професійної та самодіяльної художньої творчості; реалізацію прав громадян на доступ до культурних цінностей; соціальний захист працівників культури; створення матеріальних і фінансових умов розвитку культури визначаються Основами законодавства України про культуру

Статтею 20 Основ законодавства України про культуру визначено, що працівником культури є особа, яка здобула спеціальну освіту в державному чи приватному навчальному закладі або у спеціаліста (викладача), який має ліцензію на проведення педагогічної діяльності, чи особа, яка працює в закладах, підприємствах, організаціях та установах культури, засобах масової інформації, видавництвах, товариствах, фондах та інших культурно-освітніх громадських об'єднаннях і пройшла відповідну атестацію.

Дослідивши зміст оскаржуваного положення, суд дійшов висновку про наявність між ним та Положенням №44 певних розбіжностей.

Приписами Положення №44 передбачено, що атестація керівників закладів культури здійснюється органом управління відповідного рівня за наказом його керівника. Атестація організовується та проводиться закладом культури на підставі відповідного наказу. Атестація проводиться не частіше ніж один раз на три роки. Повторна атестація проводиться не пізніше ніж через рік у разі прийняття рішення про невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі та рекомендації комісії щодо направлення працівника на навчання. Атестація працівників культури проводиться атестаційною комісією, що створюється при закладі культури. Атестаційна комісія створюється у складі: голови (як правило, керівника або одного із заступників керівника відповідного закладу культури), його заступника, секретаря, членів комісії (керівних працівників закладу культури, висококваліфікованих спеціалістів і представників відповідного профспілкового органу). Атестація працівників закладів культури, які входять до складу атестаційної комісії, передує атестації інших працівників. Член атестаційної комісії, який атестується, не бере участі у голосуванні. Безпосередній керівник працівника, який підлягає атестації, не може бути членом атестаційної комісії.

Водночас оскаржуване положення встановлює, що атестація працівників закладів культури поділяється на чергову та позачергову. Чергова атестація проводиться один раз на п'ять років. Позачергова атестація проводиться не раніше як через рік з дня попередньої атестації для працівників закладів культури, які: повинні пройти повторну атестацію після прийняття рішення попередньою атестаційною комісією про відповідність займаній посаді за умови виконання рекомендацій щодо підвищення кваліфікації певного фахового напрямку.

Розділом 3 оскаржуваного положення передбачено, що атестація працівників культури проводиться атестаційною комісією, що утворюється при секторі культури. Кількісний і персональний склад атестаційної комісії визначаються і затверджуються наказом завідувача сектору культури за погодженням з профспілковим комітетом. Атестаційна комісія створюється у складі: голови (як правило, керівник сектору культури), секретаря, членів комісії (керівних працівників сектору культури, висококваліфікованих спеціалістів і представників профспілкового комітету). Атестація працівників закладів культури, які входять до складу атестаційної комісії, передує атестації інших працівників. Член атестаційної комісії, який атестується, не бере участі у голосуванні.

Тобто, оскаржуваним положенням передбачено проведення чергової та позачергової атестації працівників культури Овідіопольського району, у той час, як Положенням №44 такого поділу атестації працівників культури на види не передбачено. Натомість останнє містить положення про повторну атестацію, про яку не йдеться в оскаржуваному положенні.

Крім того, зі змісту оскаржуваного положення вбачається, що під позачерговою атестацією розуміється повторна атестація працівників, але фактично термін «повторна атестація», який вживається в Положенні №44, не застосовано.

Пунктом 3.4 Положення №44 встановлюється обмеження щодо можливості безпосереднього керівника працівника, який підлягає атестації, бути членом атестаційної комісії.

Натомість в оскаржуваному положенні визначено, що атестаційна комісія створюється у складі: голови (як правило, керівник сектору культури), секретаря, членів комісії (керівних працівників сектору культури, висококваліфікованих спеціалістів і представників профспілкового комітету).

Тобто в даному випадку не передбачено обмеження безпосереднього керівника брати участь в атестації свого підлеглого.

При цьому суд вказує, що не бере до уваги доводи позивача стосовно того, що Горячих О.І., яка є безпосереднім керівником позивача, прийняла рішення про проведення його атестації і виступила головою атестаційної комісії згідно наказу від 27.08.2014р. №116-к, оскільки предметом даного адміністративно-правового спору є скасування положення про проведення атестації, а не оскарження дій щодо її проведення, або ж оскарження результатів проведеної атестації.

Разом з тим, враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що Положення про проведення атестації працівників закладів культури Овідіопольського району, затверджене відповідачем 27.06.2014р., прийнято з порушенням процедури та не відповідає нормам нормативно-правового акту вищої юридичної сили, а саме - Положенням про проведення атестації працівників підприємств, установ, організацій та закладів галузі культури, затвердженого наказом Міністерства культури і туризму України від 16.07.2007 №44.

Водночас суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як зазначено в ухвалі ВАСУ від 20.10.2010р. по справі № К-21701/10, спосіб захисту (вимога про визнання акта нечинним) може стосуватися лише нормативно-правового акту, який стає нечинним, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, з дати набрання відповідним рішенням законної сили. Індивідуального ж акту може стосуватися вимога про визнання протиправним (недійсним, скасування). У такому разі протиправність (недійсність, скасування) індивідуального акту виникає, у разі набрання рішенням суду законної сили, з моменту його прийняття.

В постанові ВАСУ від 04.02.2010р. по справі К-23298/09 зазначено, що недійсність нормативно-правового акту виникає з моменту прийняття такого акту суб'єктом владних повноважень, в той час як нечинним такий акт стає з дня набрання відповідним рішенням суду законної сили.

Відповідно до постанови ВАСУ від 10.08.2010р. по справі К-23575/10 нечинним нормативно-правовий акт стає з дати набрання відповідним рішенням суду законної сили, а протиправність індивідуального акта виникає, у разі набрання рішенням суду про задоволення адміністративного позову законної сили, з моменту прийняття такого акта суб'єктом владних повноважень (вчинення дії або бездіяльності). Вимога про визнання протиправним (недійсним, незаконним, неправомірним, скасування) індивідуальних актів не містять різних способів захисту, а є одним і тим же способом, сформульованим у різних словесних формах. Таким чином, у тих випадках, коли предметом спору є індивідуальний акт, дія або бездіяльність позовною вимогою за правилами Кодексу адміністративного судочинства України має бути визнання такого акта, дії чи бездіяльності протиправними (недійсними, незаконними, неправомірними, скасування такого акту), а в разі оскарження нормативно-правового акта - визнання його нечинним.

Як зазначено в п. 10.2 Постанови Пленуму ВАСУ від 20.05.2013р.№7 «Про судове рішення в адміністративній справі», із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

При цьому суди повинні мати на увазі, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права - визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта - є помилковим. Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта. Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб'єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. При цьому суди повинні виходити з того, що вимоги про визнання акта владного органу недійсним або неправомірним тощо є різними словесними формами вираження одного й того самого способу захисту порушеного права позивача, а саме визнання акта протиправним.

Водночас з огляду на положення пункту 1 частини другої статті 162 КАС України у разі визнання акта незаконним суд повинен скасувати його, якщо він є актом індивідуальної дії, або визнати нечинним, якщо він є нормативно-правовим актом, про що зазначити у резолютивній частині постанови. Визнаючи протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремі положення, суд повинен зазначити дату, номер рішення, найменування органу, котрий видав рішення або його окремі пункт, абзац, частину, які визнано протиправними.

За таких умов суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а оскаржуване положення повинно бути визнане нечинним.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 8 ст. 171 КАС України суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163, 167,186, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Завідувача сектору культури Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області Горячих Олени Іванівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Овідіопольська районна рада Одеської області, Овідіопольське районне управління юстиції Одеської області про скасування положення, - задовольнити частково.

Визнати нечинним Положення про проведення атестації працівників закладів культури Овідіопольського району, затверджене Завідувачем сектору культури Овідіопольської районної державної адміністрації Горячих О.І. 27.06.2014р.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.М.Токмілова

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Завідувача сектору культури Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області Горячих Олени Іванівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Овідіопольська районна рада Одеської області, Овідіопольське районне управління юстиції Одеської області про скасування положення, - задовольнити частково.

Визнати нечинним Положення про проведення атестації працівників закладів культури Овідіопольського району, затверджене Завідувачем сектору культури Овідіопольської районної державної адміністрації Горячих О.І. 27.06.2014р.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.