Справа № 825/438/15-а
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2015 року м. Чернігів Справа № 825/438/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лобана Д.В.,

при секретарі Кондратенко О.В.,

за участю представників сторін

від позивача ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

від відповідача Мозирко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить про скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області від 15.12.2014 № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.11.2014 співробітниками Головного управління ДФС у Чернігівській області проведено фактичну перевірку за дотриманням ФОП ОСОБА_4 (код НОМЕР_2) порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій. За результатами перевірки складено акт від 28.11.2014 та винесено податкове повідомлення-рішення від 15.12.2014 № ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області на суму штрафних в розмірі 208896,92 грн.

Головне управління ДФС у Чернігівській області залишило без змін податкове повідомлення-рішення від 15.12.2014 № ДГП у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області на суму штрафних в розмірі 208896,92 грн, а скаргу позивача від 29.12.2014 залишено без задоволення.

Позивач звертає увагу на те, що така помилка, як не включення до ліцензії № НОМЕР_5 від 17.10.2012 електронного контрольно-касового апарату модифікації DATE CS МР-50, заводський номер ду 02034783, зареєстрованого ДПІ у м.Чернігові ДПС 23.11.2012 за № , не принесла жодних втрат бюджету, а сума у розмірі 104448,46 грн повною мірою задекларована у податкових деклараціях, податки до бюджету сплачені.

На думку позивача строки винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення вже сплинули відповідно до ст. 250 Господарського кодексу України.

Крім того, податкове повідомлення-рішення винесено органом фіскальної служби, що на думку позивача є грубим порушенням норм ст. 250 ГК України, ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», оскільки відповідно до цих норм це є компетенцією виключно органів доходів і зборів.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області від 15.12.2014 № підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали, просили його задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та доповненнях до неї.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на письмові заперечення (а. с. 81-83), в яких зазначено, що 27.11.2014 працівниками ГУ ДФС у Чернігівській області на підставі направлень від 24.11.2014 № 256, № 257, № 258 було проведено фактичну перевірку кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ФОП ОСОБА_4 (код - НОМЕР_2).

В ході проведення перевірки було встановлено порушення ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (із змінами та доповненнями), а саме: на господарській одиниці здійснювалась реалізація алкогольних напоїв з використанням РРО (Датекс МР 50), фіскальний номер , який не зазначений у ліцензії НОМЕР_5 «На право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями». Так, за період з 03.12.2012 по 16.07.2013 діяла ліцензія «На право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями» НОМЕР_5 із строком дії з 17.07.2012 по 16.07.2013. Згідно додатку до даної ліцензії зазначений РРО Міні 500.02.МЕ, заводський номер ПБ 57118491, фіскальний номер . Але згідно записів у книзі обліку розрахункових операцій (КОРО) № р-1, зареєстрованої 23.11.2012, фіскальних звітних чеків, контрольних стрічок за період з 03.12.2012 по 16.07.2013 включно здійснювалась реалізація алкогольних напоїв через РРО Датекс МР 50, заводський номер ДУ 02034783, фіскальний номер зареєстрований 23.11.2012, який не зазначений у додатку до ліцензії НОМЕР_5 «На право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями». В акті зазначено, що сума виторгу склала за вказаний період 123691,00 грн.

Відповідно до службової записки управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС у Чернігівській області від 12.01.2015 №2/25-01-22-03-11 надано пояснення, що під час складання матеріалів перевірки була помилково вказана загальна сума продажу алкогольних напоїв за вищевказаний період в сумі 123691,72 грн. Але згідно звіту про використання РРО та повторному перерахунку сум продажу підприємця за період з 03.12.2012 по 16.07.2013 ця сума склала 104448,46 грн, яка і була врахована при винесені податкового повідомлення рішення.

Щодо виявлених порушень барменом ОСОБА_5 було надано пояснення, в якому вказано: по касовому апарату Датекс МР 50 за період з 03.12.2012 по 16.07.2013 здійснювалась реалізація лише алкогольних напоїв.

ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.12.2014 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 208896,92 грн (104448,46 грн *2) на підставі ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (із змінами та доповненнями) - 200 відсотків вартості реалізованої через такий контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій) продукції, але не менше 10000,00 гривень.

Згідно ч. 2 ст. 250 Господарського кодексу України дії цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

Відповідно до п. 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених п. 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби.

Враховуючи вищевикладене ДПІ у м. Чернігові вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними і просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, заяви про зменшення позовних вимог, заперечень на позовну заяву, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця 24.05.2006, про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 16.12.2013 № 17788598 (а. с. 23-25), здійснює підприємницьку діяльність на підставі ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, що підтверджується копією ліцензії серії НОМЕР_5 (а. с. 17-18, 19), торгового патенту на провадження торгівельної діяльності, діяльності з надання платних побутових послуг, торгівлі валютними цінностями, діяльність у сфері розваг, що підтверджується копією торгового патенту серії СПВ № 329961 (а. с. 22).

Судом встановлено, що 27.11. 2014 працівниками ГУ ДФС у Чернігівській області на підставі направлень від 24.11.2014 № 256, № 257, № 258 було проведено фактичну перевірку кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ФОП ОСОБА_4 (код - НОМЕР_2), за результатом якої складено акт від 27.11.2014 (а. с. 12-14, 86).

Перевірка проводилась у присутності бармена ОСОБА_5, якого на початку перевірки під підпис було ознайомлено з направленнями на проведення перевірки та наказом ГУ ДФС у Чернігівській області від 24.11.2014 року № 94 «Про проведення фактичних перевірок», а також вручено копію вказаного наказу з додатком.

Перевіркою встановлено порушення ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (із змінами та доповненнями), а саме: на господарській одиниці здійснювалась реалізація алкогольних напоїв з використанням РРО (Датекс МР 50), фіскальний номер , який не зазначений у ліцензії НОМЕР_5 «На право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями».

Згідно акту сума виторгу склала за вказаний період 123691,00 грн.

На підставі акту та викладених у ньому порушень ДПІ у м. Чернігові прийняла податкове повідомлення-рішення від 15.12.2014 № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 208896,92 грн (а. с. 15).

Вказане вище податкове повідомлення-рішення було оскаржено до ГУ ДФС у Чернігівській області та до Державної фіскальної служби України, однак рішеннями від 14.01.2015 № 27/Х/25-01-10-05-15 (а. с. 67-69), від 02.02.2015 № 864/Х/99-99-10-01-02-15 (а. с. 72-73) податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги без задоволення.

Згідно п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити перевірки і звірки платників податків,

Відповідно до п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України фактична перевірка - це перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських, або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом в т.ч. і щодо дотримання норм законодавства про виробництво і обіг підакцизних товарів.

Згідно п. 80.1 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та наявності в тому числі і такої обставини, як - отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливе порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкам кодексу України).

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки, відповідно до п. 80.5 ст. 80 Податкового кодексу України, здійснюється згідно із ст.81 цього Кодексу, тобто за умови пред'явлення або надіслання платнику податків таких документів як направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки та службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

При цьому, відповідно до п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України в направленні має зазначатись дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкту. перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу.

Як вбачається з п. 80.7 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Закон України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (надалі - Закон № 481) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України.

Відповідно до ст. 16 Закону № 481 контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Згідно статті 15 Закону № 481 (із змінами та доповненнями) для місць торгівлі, які розташовані за межами території міст обласного підпорядкування і міст Києва та Севастополя на відстані до 50 км та які мають торговельні зали площею понад 500 кв. м, плата за ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту), становить 8000 гривень на кожний окремий, зазначений в ліцензії електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), що знаходиться у місці торгівлі, та 2000 гривень на роздрібну торгівлю тютюновими виробами на кожне місце торгівлі.

Механізм застосування фінансових санкцій визначає Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону № 481 України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 2 червня 2003 року № 790 (далі - Порядок).

Відповідно до ст. 17 Закону № 481 за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. До суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, зокрема, роздрібної торгівлі алкогольними напоями через електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), не зазначений у ліцензії - 200 відсотків вартості реалізованої через такий контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій) продукції, але не менше 10000,00 гривень.

У відповідності з пунктом 5 вищезазначеного Порядку підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, акт перевірки додержання суб'єктом підприємницької діяльності встановлених законодавством вимог, обов'язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства.

Доводи позивача щодо порушення строків по винесенню податкового повідомлення-рішення у відповідності до ст. 250 Господарського кодексу України, ч. 1 якої встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом суд не приймає до уваги з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 цієї ж статті строки застосування адміністративно-господарських санкцій дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів (статтю 250 доповнено частиною другою згідно із Законом № 2756-VI від 02.12.2010; із змінами, внесеними згідно із Законом № 406-VII від 04.07.2013).

Суд звертає увагу на те, що ст. 250 ГК України було доповнено другою частиною у 2010 році, а у 2013 році було лише змінено назву «органів державної податкової служби та митних органів» на «органи доходів і зборів».

Таким чином, податковий орган правомірно застосував положення п. 102.1. статті 102 Податкового кодексу України.

Як свідчить п. 114.1 статті 114 Податкового кодексу України граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до п. 102.1. статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених п. 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Доводи ж позивача про те, що органи Державної фіскальної служби не наділені повноваженнями приймати рішення щодо стягнення штрафів, передбачених частиною другою ст. 17 Закону № 481 також не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 Цивільного кодексу України злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

Згідно статті 108 ЦК України перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи.

Права та обов'язки органів Міністерства доходів і зборів перейшли до органів Державної фіскальної служби у відповідності до Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 311.

Отже, територіальними органами Державної фіскальної служби прийнято рішення у межах його компетенції та у відповідності до повноважень з якими їх було надано, передбачених частиною другою ст. 17 Закону № 481.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «...адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі і поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність свого рішення.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, - відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (код НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 3760 (три тисячі сімсот шістдесят) грн 16 коп. на користь Державного бюджету України (УК у м. Чернігові, код 38054398, Банк отримувача: ГУ ДКСУ у Чернігівській області, код банку 853592).

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України апеляційна скарга подається через Чернігівський окружний адміністративний суд, а її копія надсилається апелянтом до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня проголошення постанови, а у разі проголошення її вступної та резолютивної частин, або прийняття її у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання її копії. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, або її подано з пропуском строку, у поновленні якого було відмовлено, а у разі вчасного подання апеляційної скарги, з набранням законної сили рішенням апеляційної інстанції, якщо оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя Д.В. Лобан