Справа № 826/87/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 лютого 2015 року 10:25 № 826/87/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., суддів Кузьменка В.А., Огурцова О.П., за участю секретаря судового засідання Шевченко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Пенсійного фонду України

до Державної виконавчої служби УкраїниЄ,

треті особи: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії

Пенсійний фонд України звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної виконавчої служби України в якому просив:

- визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Медведєва О.В. щодо винесення вимог від 15.12.2014 № 48/16-В, № 49/16-В, № 55/16-В незаконними;

- скасувати вимоги державного виконавця від 15.12.2014 року № 48/16-В, від 15.12.2014 року № 9/16-В, від 15.12.2014 №55/16-В.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем протиправно винесено оскаржувані вимоги, оскільки Пенсійний фонд України не є учасником виконавчого провадження, жодний зобов'язань на останнього не покладено, а тому у відповідача були відсутні правові підстави для винесення таких вимог.

Відповідач під час розгляду справи проти заявлених вимог заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях, просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 22.01.2015 року залучено до участі у справі у якості третіх осіб, стягувачів за рішенням Європейського суду з прав людини, яке знаходиться на виконанні відповідача, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

За результатами розгляду документів і матеріалів поданих сторонами, пояснень їхніх представників, Окружний адміністративний суд м. Києва, встановив:

В провадженні відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України перебуває рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 №1270/12 у справі «Москаленко та інші проти України», де одним із заявників є ОСОБА_1. ОСОБА_3, ОСОБА_2, та відповідно до якого Суд постановив: .

(а) протягом трьох місяців із держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю; ці суми є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат, і мають бути сплачені разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись, та конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу.

(b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simpele interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 16.08.2013 відкрито виконавче провадження ВП№ 39396418 з виконання рішення Європейського суду з прав людини № 1270/12 від 18.07.2013 року

Боржником за вказаним виконавчим провадженням є Держава. Пунктом 2 вказаної постанови постановлено Боржнику добровільно виконати рішення Європейського суду з прав людини у строк встановлений Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

З метою забезпечення виконання рішення Суду, Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України 15.12.2014 направлено вимоги до Міністерства соціальної політики України, Пенсійного фонду України, управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова, управління Пенсійного фонду у Личаківському районі м. Львова .

Як повідомлено представником відповідача під час розгляду справи, тривале невиконання рішень національних судів ухвалених на користь ОСОБА_1. ОСОБА_3, ОСОБА_2, та ін., (всього 250 заяв) зумовило звернення вказаних осіб до Європейського суду з прав людини.

Саме у зв'язку із невиконанням рішень національних судів, де боржниками є управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова, управління Пенсійного фонду у Личаківському районі м. Львова на адресу позивача також направлено вимоги державного виконавця від 15.12.2014 №48/16-В, № 49/16-В,№ 55/16-В для здійснення контролю за виконанням рішення Європейського суду з прав людини.

Так, в оскаржуваних вимогах зазначено, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 №59834/09 необхідно вжити заходи щодо виконання рішень національного суду, винесених в інтересах заявників.

Так, у вимозі від 15.12.2014 № 48/16-В зазначено, що відповідно до вказаного рішення необхідно виконати постанову Сихівського районного суду м. Львова від 28.05.2010 №2а-350/10/319 про зобов'язання управління Пенсійного Фонду України у Галицькому районі м. Львова здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 01.01.2008 по 01.04.2010, з врахуванням виплачених сум.

У вимозі від 15.12.2014 № 49/16-В зазначено, що відповідно до вказаного рішення необхідно виконати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31.12.2008 №2а-5510/08 про зобов'язання управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 з розрахунку 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової щомісячної пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 51 мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У вимозі від 15.12.2014 № 55/16-В зазначено, що відповідно до вказаного рішення необхідно виконати постанову Синівського районного суду м. Львова від 08.12.2009 № 2а-1430/09/1319 про зобов'язання управління Пенсійного Фонду України у Галицькі районі м. Львова здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 51 мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 01.01.2008, з врахуванням виплачених сум.

Позивач посилається на протиправність дій із винесення та надіслання оскаржуваних вимог. Вказує, що враховуючи зміст резолютивних частин рішень національних судів, обов'язок виконання покладається на управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова та на управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова. На Пенсійний фонд України жодних зобов'язань не покладено. Отже, Пенсійний фонд України не є учасником виконавчого провадження з виконання згаданих судових рішень, у зв'язку із чим позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Обов'язковість рішень суду є конституційною засадою судочинства (ст. 129 Конституції України), відтвореною у КАС України як принцип адміністративного судочинства (ст. 7 КАС України).

Правосуддя не може вважатися ефективним, якщо судові рішення не виконуватимуться.

Відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України регулює Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV.

Згідно ст. 2 вказаного Закону, Рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Відповідно до ст.. 7 Закону, протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва.

Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті "б" цієї частини, відкриває виконавче провадження

Виконання рішень Суду передбачає виплату Стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального та загального характеру.

Статтею 10 закону передбачено, що з метою забезпечення відновлення порушених прав Стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру.

Додатковими заходами індивідуального характеру є:

а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum);

б) інші заходи, передбачені у Рішенні.

Відновлення попереднього юридичного стану Стягувача здійснюється, зокрема, шляхом:

а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі;

б) повторного розгляду справи адміністративним органом.

Заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене Рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Судом порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді.

Заходами загального характеру є заходи, спрямовані на усунення зазначеної в Рішенні системної проблеми та її першопричини (ст. 13 Закону).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції», пункт 68).

Згідно роз'яснень п.20 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного у документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Відповідно до п. 38 рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року по справі "Жовнер проти України" державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням.

Відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 13.07.2006 року по справі "Васильєв проти України" виконання рішення щодо боржника залишається обов'язком держави.

З огляду на вищенаведене, держава повинна виконувати взяті на себе зобов'язання та не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

Згідно зі статтею 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно загальних засад адміністративного права України виконавча влада здійснюється системою спеціально створених суб'єктів - органами виконавчої влади різних рівнів, які наділені виконавчою компетенцією, що не властиве органам законодавчої та судової влади. Через систему цих органів - виконавчої влади - здійснюються державне управління, виконавча та розпорядча діяльність.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно п.4 Положення Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань, крім іншого, організовує, координує та контролює роботу територіальних органів щодо: здійснення контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески) та інших платежів, за достовірністю поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, призначенням (перерахунком) і виплатою пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та іншими виплатами, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, інших джерел, визначених законодавством; призначення (перерахунку) і виплати пенсій та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством, та ін.

Таким чином, у даних правовідносинах позивач виступає як суб'єкт владних повноважень під час виконання делегованих державою функцій.

Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 385/2011 затверджено Положення про Державну виконавчу службу України, відповідно до пункту 1 якого Державна виконавча служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) відповідно до законів.

Аналогічне визначення міститься у Положенні про Державну виконавчу службу України затвердженому Постановою КМ України від 02.07.2014 № 229.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України "Про державну виконавчу службу" державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно i в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999, № 606-XIV вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень.

Отже, вказана норма передбачає право державного виконавця звернутися до державного органу з вимогою про надання інформації, для здійснення ним його завдань.

Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом (ч. 3 ст. 5 вказаного Закону).

З матеріалів справи не вбачається, що рішення національних судів станом на час розгляду справи виконані в повному обсязі. Відповідних доказів сторони не надали.

Згідно матеріалів виконавчого провадження № 49/16, виконавче провадження ВП 24801145 відкрите Личаківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції 01.03.2011 за виконавчим листом № 2а-5510/2008, виданим 31.12.2008 Львівським окружним адміністративним судом 31.12.2008 закінчено згідно постанови державного виконавця від 29.03 2011.

Розпорядженням від 04.03.2011 № 142681 УПФУ у Личаківському районі м. Львова зроблено перерахунок пенсії ОСОБА_3 починаючи з 22.05.2008. Справу скеровано на виплату у виплатний центр Головного управління ПФУ у Львівській області.

Оскаржуваними вимогами з метою недопущення порушення прав та інтересів стягувачів, Пенсійному фонду України предписано у триденний строк з моменту отримання оскаржуваних вимог, повідомити відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України та стягувачів про повне чи часткове виконання постанов Синівського районного суду м. Львова від 28.05.2010 №2а-350/10/319, від 08.12.2009 №2а-1430/09/1319, Львівського окружного адміністративного суду від 31.12.2008 № 2а-5510/08, та вказати суми перерахунку.

Також зазначено, що у разі невиконання, вищевказаних рішень національних судів, повідомити заходи, які вжиті: Міністерством соціальної політики України - шляхом здійснення контролю за виконанням рішень судів та Пенсійним фондом України - з метою повного та своєчасного виконання рішень національних судів, які відповідно до рішення Суду повинні бути виконані до 13.05.2014.

Суд зауважує, що вказані вимоги винесені державним виконавцем в межах виконавчих проваджень з виконання рішення Європейського суду з прав людини №1270/12 від 18.07.2013 року, боржником у яких є Держава Україна.

Суд також враховує доводи відповідача, що оскаржувані вимоги направлено з метою забезпечення виконання рішення Європейського суду з прав людини, контролю роботи відповідних територіальних органів щодо виконання цього рішення в межах повноважень останніх.

На думку суду, оскільки позивач є центральним органом, що наділений відповідною компетенцією та повноваженнями для виконання завдань держави щодо пенсійного забезпечення громадян, оскаржувані вимоги державного виконавця були винесені у відповідності до вимог чинного законодавства.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позову та скасування вимог №48/16-В, № 49/16-В, № 55/16-В від 15.12.2014 винесених державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

У відповідності до вимог ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-164, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову Пенсійного фонду України відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя Р.О. Арсірій

Судді В.А. Кузьменко

О.П. Огурцов