Справа № 815/5952/14
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 р. Справа № 815/5952/14

Категорія: 10.4.2 Головуючий в 1 інстанції: Стеценко О. О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шеметенко Л.П.
судді Домусчі С.Д.
судді Запорожана Д.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Управління служби безпеки України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування рішення, визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління служби безпеки (далі УСБ) України в Одеській області про:

- визнання протиправними дії УСБ України в Одеській області, спрямовані на зняття позивачів з квартирного обліку;

- визнання протиправною бездіяльність УСБ України в Одеській області при вирішені питання про зняття з житла квартири АДРЕСА_1 - статусу службового;

- визнання протизаконним та скасування рішення житлово-побутової комісії відповідача щодо зняття позивачів з квартирного обліку від 04.02.2014 року за протоколом №1;

- зобов`язання відповідача поновити позивачів на квартирному обліку у відповідача з 04.02.2014 року;

- захист прав позивачів шляхом зобов`язання УСБ України в Одеській області утриматись від вчинення дій, спрямованих на зняття позивачів із квартирного обліку та виселення з квартири АДРЕСА_1 повторно, у будь-який спосіб;

- захист прав позивачів, як осіб, які не можуть бути виселеними із службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення, шляхом зобов`язання УСБ України Одеській області негайно вирішити питання про зняття з даного житла - квартири АДРЕСА_1 - статусу службового шляхом направлення відповідного клопотання до Київської районної адміністрації Одеської міської ради.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2014 відкрито провадження в частині позовних вимог про:

- визнання дій УСБ України в Одеській області, спрямованих на зняття ОСОБА_1 , неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з квартирного обліку протиправними;

- визнання протизаконним та скасування рішення житлово-побутової комісії УСБУ в Одеській області №1 від 04.02.2014 року за протоколом щодо зняття ОСОБА_1 , неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з квартирного обліку, зобов`язання УСБУ в Одеській області поновити ОСОБА_1 , неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на квартирному обліку в УСБУ в Одеській області з 04.02.2014 року;

- зобов`язання УСБУ в Одеській області утриматися від вчинення дій, спрямованих на зняття ОСОБА_1 , неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 із квартирного обліку та виселення з квартири АДРЕСА_1 повторно у будь-який спосіб.

В іншій частині вимог позивачів відмовлено у відкритті провадження у даній справі.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачі вказували, що на підставі ордера №0908 від 15.06.2004 року, ОСОБА_4 , будучи з 1999 року працівником УСБУ в Одеській області, вселився у службову квартиру АДРЕСА_1 , разом з позивачами, як членами його сім`ї. Згідно рішення Київського районного суду м. Одеси від 16.01.2013 року, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано. 04.02.2014 року рішенням житлово-побутової комісії, на підставі рапорту ОСОБА_4 та зазначеного рішення суду про розірвання шлюбу, були внесені зміни до квартирного обліку, за якими сім`я ОСОБА_4 складається з однієї особи, а ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зняті з квартирного обліку. Позивачі вважають таке рішення житлово-побутової комісії протизаконним та таким, що порушує їх законні права та інтереси, оскільки приймаючи вказане рішення відповідач не врахував, що позивачі, як і ОСОБА_4 набули статусу осіб, які не можуть бути виселеними із службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення. Також, позивачі зазначили, що їх не було повідомлено про розгляд питання щодо зняття їх з квартирного обліку, а також не повідомлено про прийняте рішення.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на його необґрунтованість.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняття нової постанови про задоволення позову.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст.197 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Рішенням житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_1 (м. Одеса) від 20.10.1999 року (протокол № 7) ОСОБА_4 зі складом сім`ї 4 особи (він, дружина ОСОБА_1 , син ОСОБА_3 1989 р.н., син ОСОБА_2 , 1997 р.н.) був прийнятий на квартирний облік до загальної черги, про що зроблено запис в книзі обліку громадян, які включені в списки військовослужбовців на отримання житлових приміщень Військової частини НОМЕР_1 (м. Одеса) під номером 38.

Рішенням житлово-побутової комісії від 16.08.2002 року (протокол № 7) ОСОБА_4 зі складом сім`ї 4 особи був переведений із черги КЕЧ Одеського гарнізону до УСБУ в Одеській області де і перебуває на квартирному обліку.

Рішенням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 27.11.2003 року № 1858 двокімнатна квартира АДРЕСА_1 була включена до числа службових жилих приміщень УСБУ в Одеській області.

Вказана службова квартира була надана співробітнику УСБУ в Одеській області ОСОБА_4 зі складом сім`ї 4 особи (він, дружина ОСОБА_1 , син ОСОБА_3 1989 р.н., син ОСОБА_2 , 1997 р.н.) відповідно до наказу начальника УСБУ в Одеській області № 178/ДСК від 08.05.2004 року, потім, на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 1780 від 15.06.2004 року було видано ордер на службове жиле приміщення (серія ГІР № 0908).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.01.2013 року розірваний шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Вказане рішення набрало законної сили 07.11.2013 року (ухвала апеляційного суду Одеської області).

10.12.2013 року ОСОБА_4 звернувся з рапортом до начальника УСБУ в Одеській області з проханням внесення змін до його житлової справи, а саме у зв`язку з розірванням шлюбу вважати склад його сім`ї - одна особа.

В результаті розгляду зазначеного рапорту на засіданні житлово-побутової комісії було прийнято рішення (протокол засідання від 04.02.2014 року) про внесення зміни до справи квартирного обліку ОСОБА_4 , а саме у зв`язку з розірванням шлюбу вважати склад його сім`ї - одна особа.

Не погодившись з вказаним рішенням УСБУ в Одеській області позивачі звернулись до суду з даним позовом.

Неповнолітній ОСОБА_2 залишився на утриманні матері, ОСОБА_4 сплачує ОСОБА_1 аліменти на його утримання.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.01.2013 року, не визначено, що ОСОБА_2 - син ОСОБА_4 залишається проживати з ним.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що пунктом 3.16 «Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень», затвердженої Наказом Служби Безпеки України №792 від 06.11.2007 року, передбачено, що у разі розірвання шлюбу на обліку разом із військовослужбовцем залишаються тільки члени його сім`ї, які згідно з рішенням суду залишилися з ним, а в разі, коли ці члени сім`ї повнолітні, - за їх письмовою згодою. Тому, враховуючи, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.01.2013 року не визначено, що ОСОБА_2 - син ОСОБА_4 залишається проживати з ним, відповідачем правомірно було прийнято рішення про визначення складу сім`ї ОСОБА_4 як одну особу.

Також, суд виходив з того, що не належить зобов`язувати УСБ України в Одеській області утриматися від вчинення дій, спрямованих на виселення позивачів з службової квартири, оскільки відповідачем не вчинялись дії по виселенню позивачів, з відповідним позовом до суду відповідач не звертався, тоді, як відповідно до п.5.1 вказаної Інструкції виселення можливе лише за рішенням суду.

Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Відповідно до п.3.16 «Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень», затвердженої Наказом Служби Безпеки України №792 від 06.11.2007 року, у разі розірвання шлюбу на обліку разом із військовослужбовцем залишаються тільки члени його сім`ї, які згідно з рішенням суду залишилися з ним, а в разі, коли ці члени сім`ї повнолітні, - за їх письмовою згодою.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 січня 2013 року (про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ) не було визначено жодного члена сім`ї, який залишається з ОСОБА_4 .

Таким чином, у відповідача виникла підстава, передбачена п.3.16 Інструкції №792, для зняття позивачів з квартирного обліку.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що при вирішенні вказаного питання, відповідачем не враховано наступне.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Конституцією України також визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним (ст.ст. 51, 52).

Відповідно до ст. 6 Сімейного кодексу України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Преамбулою Закону України «Про охорону дитинства» визначено охорону дитинства як стратегічний загальнонаціональний пріоритет з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток та встановлено основні засади державної політики у цій сфері.

Згідно з цим Законом, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч.2 ст. 11).

Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем (ч.2 ст. 18).

Згідно з ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Враховуючи наведені норми законодавства про захист прав дитини, колегія суддів вважає, що вказаний п.3.16 Інструкції №792 у частині, яка передбачає зняття з квартирного обліку (у разі розірвання шлюбу) дітей військовослужбовця, які не залишились з ним за рішенням суду, таким, що суперечить цим нормам, у зв`язку з чим він не підлягає застосуванню у зазначеній частині.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказується, що ч.3 ст. 64 ЖК УРСР визначено, що якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно статті 125 ЖК УРСР особа не може бути виселена з службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення, яка не менш як 10 років пропрацювала на підприємстві, в установі, організації, що надали їй службове жиле приміщення. З огляду на те, що ОСОБА_4 з 1999 року по теперішній час проходить військову службу на офіцерських посадах відповідача, то пропрацювавши 10 років, тобто у 2009 році, він набув статусу особи, яка не може бути виселеною з службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення. А з огляду на наведені вище положення законодавства України про рівність прав наймача та членів його сім`ї, нарівні з ним у 2009 році набули такого статусу і члени його сім`ї, тобто позивачі. До того ж, у 2009 році, коли це право було набуте ОСОБА_4 та позивачами, позивач ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_4 ще у зареєстрованому шлюбі. Отже, на думку апелянта, позивачі набули статусу осіб, які не можуть бути виселеними із службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення, тобто це їх матеріальне суб`єктивне право, яке визначено законодавством України.

Колегія суддів не погоджується з наведеними доводами апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Отже, стаття 64 ЖК УРСР стосується прав і обов`язків членів сім`ї наймача, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Разом з тим, наступна стаття, на яку посилається апелянт, - 125 ЖК УРСР (особа не може бути виселена з службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення, яка не менш як 10 років пропрацювала на підприємстві, в установі, організації, що надали їй службове жиле приміщення) визначає право наймача, яке не випливає з договору найму.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що зв`язок між цими статтями, на наявності якого наполягає апелянт, відсутній.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає позовні вимоги обґрунтованими відносно лише одного з позивачів неповнолітнього ОСОБА_2 , 1997 р.н.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів, керуючись п.4 ч.1 ст. 202 КАС України, вважає необхідним, скасовуючи постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до УСБ України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування рішення, визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.3 ч.1 ст. 198; п.4 ч.1 ст. 202; ч.2 ст. 205; ст. 207; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління служби безпеки України в Одеській області, спрямовані на зняття з квартирного обліку неповнолітнього ОСОБА_2 .

Визнати протиправним та скасувати рішення житлово-побутової комісії Управління служби безпеки в Одеській області №1 від 04 лютого 2014 року у частині зняття з квартирного обліку неповнолітнього ОСОБА_2 .

Зобов`язати Управління служби безпеки в Одеській області поновити неповнолітнього ОСОБА_2 на квартирному обліку в Управлінні служби безпеки в Одеській області з 04 лютого 2014 року.

Зобов`язати Управління служби безпеки в Одеській області утриматися від вчинення дій, спрямованих на зняття із квартирного обліку та виселення з квартири АДРЕСА_1 неповнолітнього ОСОБА_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п`ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Л Л.П. Шеметенко

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: Д.В. Запорожан