Справа № 2а-4922/11
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року Справа № 26092/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Сапіги В.П., Хобор Р.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційні скарги виконавчого комітету Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 грудня 2011 року по справі за позовом прокурора міста Ужгорода до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, третя особа - ОСОБА_1 про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

прокурор м. Ужгорода звернувся з адміністративним позовом до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, третя особа - ОСОБА_1 про скасування рішення №228 від 06.07.2011 року яким внесено зміни до п.1.5 рішення виконкому міської ради за №305 від 22.09.2010 року та надано ОСОБА_1 дозвіл на збір вихідних даних по реконструкції власних підвальних приміщень (поз. 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10, 1- 22) під магазин з влаштуванням входу з вулиці за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що приміщення за позицією № 1-22 по вул. Корзо, 4 в . м. Ужгород є приміщенням загального користування.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 грудня 2011 року позовні вимоги задоволено. Суд виходив з того, що приймаючи вказане рішення, відповідач вийшов за межі повноважень, так як надано дозвіл на збір вихідних даних по реконструкції підвальних приміщень, які є приміщеннями загального користування, оскільки відсутні докази права власності третьої особи.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням стороною відповідача та третьою особою було подано апеляційні скарги, з яких із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просять його скасувати та постановити рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Покликання відповідача маються на те, що мало місце неналежне повідомлення про виклик в судове засідання, не наведено норм неправомірності рішення та прокурор м. Ужгорода є неналежною стороною у даній справі. Крім того, посилання суду першої інстанції на Закон України «Про архітектурну діяльність», Закон України «Про власність» є неправомірними, оскільки згідно рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 року справа № 1-2/2004 зазначено, що підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій.

Покликання третьої особи маються на те, що розгляд справи проведено без участі сторін, яких належно не було повідомлено. Не зазначено в чиїх інтересах звернувся прокурор м. Ужгорода. Щодо підвальних приміщень, то ОСОБА_2 придбала житло і відповідно набула право власності на підвальні приміщення.

У разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (п.2 ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, вбачає їх неаргументованими.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що відповідно до рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 06.07.2011 року внесено зміни в пункт 1.5 рішення виконкому від 22.09.2010 року № 305.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до якого орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В абзаці 5 п. 5 вказаного Рішення Конституційний Суд України зазначив, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення виконкому Ужгородської міської ради від 22.09.2010 року № 305 реалізоване, позаяк оформлено власність за ОСОБА_1 на підвальні приміщення (поз. 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8).

Крім того, лише міська рада, а не виконавчий комітет ради має право вносити до рішень виконавчого комітету зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а саме зокрема коли такі не реалізовані.

З огляду на наведене, при прийнятті оспореного рішення, відповідач діяв поза наданими повноваженнями, відтак таке підлягає скасуванню.

З приводу доводів апелянтів про неналежного позивача, то прокурор міста Ужгорода здійснюючи нагляд за додержанням і застосуванням законів на підставі ст. 21 Закону України «Про прокуратуру», діючої на час виникнення спірних правовідносин, має право опротестовувати акти органів влади і як гарантію забезпечення реалізації протесту, в разі його відхилення, що й мало місце в даній ситуації, звернутись до суду самостійно. Вказана позиція не суперечить рішенню Конституційного Суду України від 12.10.2011 року «Щодо офіційного тлумачення положення частини четвертої статті 21 Закону України «Про прокуратуру»».

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються та не складають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 195, 196 ч.4, 197, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги виконавчого комітету Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 грудня 2011 року по справі № 2а-4922/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

Судді В.П. Сапіга

Р.Б. Хобор