Справа № 819/1400/14-а
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року Справа № 8474/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Гуляка В.В., Коваля Р.Й.

за участю секретаря судового засідання - Федак С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства фінансів України на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.08.2014 року у справі № 819/1400/14-а за позовом Міністерства фінансів України до Державної виконавчої служби України про визнання дій протиправними та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

21 липня 2014 року Міністерство фінансів України звернулося в суд з позовом до Державної виконавчої служби України в якому просило визнати протиправними дії Державної виконавчої служби України щодо винесення постанови від 27.06.2014 ВП № 30343002 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій. Скасувати постанову Державної виконавчої служби України від 27.06.2014 ВП № 30343002 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.08.2014 року в задоволенні адміністративного позову Міністерства фінансів України до Державної виконавчої служби України про визнання протиправними дій відповідача щодо винесення постанови від 27 червня 2014 ВП №30343002 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та про скасування постанови Державної виконавчої служби України від 27 червня 2014 ВП №30343002 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій - відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції Міністерство фінансів України подало апеляційну скаргу в якій просить постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2014 року скасувати та постановити нову, якою скасувати постанову Державної виконавчої служби України від 27.06.2014 ВП № 30343002 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що у відповідності до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до чистини першої статті 75 Закону України «Про виконавче проваджених після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

Згідно статті 27 Закону України "Про виконавче провадження": у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Законом України «Про виконавче провадження» передбачено ряд примусових заходів виконання виконавчих документів, серед яких:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Пунктом 20 Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляд судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26 грудня 2003 р. N 14 встановлено, що відповідно до статей 45, 46 Закону України "Про виконавче провадження", витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Тобто, виходячи з вимог Закону України «Про виконавче провадження» та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України для стягнення витрат виконавчого збору необхідні дві складові: по-перше - несплата боргу у визначені державним виконавцем строки для добровільного виконання рішення і по-друге - фактичне примусове стягнення суми з боржника.

Як вбачається з матеріалів справи виконавче провадження було закінчено на підставі пункту четвертого частини 1 статті 49, оскільки рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ скасовано. Тобто було відсутнє примусове стягнення, тому підстави для стягнення витрат на проведення виконавчих дій у Державній виконавчій службі України були відсутні.

Тобто, із вищевикладеного вбачається, що витрати на проведення виконавчих дій підлягають стягненню у разі проведення виконавчою службою дій щодо примусового виконання рішення, однак доказів вчинення дій по примусовому виконанню виконавчого листа відповідачем суду надано не було.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції було встановлено, що 27 червня 2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір Л.В. винесено постанову "Про закінчення виконавчого провадження" ВП №30343002, якою виконавче провадження з примусового виконання виділення і списання на рахунок Державного казначейства України при Міністерстві фінансів України кошти в сумі 269493,22 гривні для виплати ОСОБА_2 недоплаченої заробітної плати закінчено.

Відповідно до 3.13 Інструкції з організації примусового виконання рішень (далі Інструкція ) використання коштів виконавчого провадження здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 № 554 До інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами ДВС, належать витрати на:

а) зарахування коштів на відповідний рахунок органу ДВС (комісія банку);

б) виплату винагороди державним виконавцям;

в) придбання службових житлових приміщень;

г) придбання службових приміщень;

ґ) страхування державних виконавців;

д) забезпечення державних виконавців форменим одягом;

е) матеріально-технічне забезпечення діяльності служби, у тому числі:

придбання канцелярських та господарських товарів, передплата періодичних, довідкових та інформаційних видань; придбання предметів, матеріалів, обладнання та інвентарю, витрати транспортних послуг, утримання транспортних засобів та оренда транспортних засобів, у тому числі грошова компенсація за використання державними виконавцями власного автотранспорту; оренда приміщень, ремонт та обслуговування оргтехніки, поштові витрати та витрати на послуги зв'язку, модему, Інтернету;

є) установку телефонів, модемного зв'язку та охоронної сигналізації:

ж) охорону та охоронну сигналізацію:

з) поліграфічні витрати;

и) проведення семінарів:

і) відрядження та проїзд державних виконавців, у тому числі на придбання проїзних документів;

ї) оплату комунальних послуг та енергоносіїв:

й) придбання основних засобів та програм:

к) Єдиний реєстр;

л) поточний та капітальний ремонт приміщень;

м) інші витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій.

Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду в десятиденний строк.

Розмір витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець відповідно до розрахунку витрат, наданого фінансовою службою відповідного головного управління юстиції, складає акт про витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у якому зазначаються перелік та суми витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Судом першої інстанції встановлено, що службовою запискою начальника Управління фінансово-господарської діяльності від 05.03.2014, доведено до відома начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України примірну калькуляцію вартості витрат на проведення виконавчих дій, чим спростовуються твердження позивача про відсутність калькуляції вартості витрат.

Крім того, в матеріалах виконавчого провадження міститься акт державного виконавця про витрати на проведення виконавчих дій від 27.06.2014, який затверджений керівником відділу, що свідчить про дотримання державним виконавцем вимог 3.13.1 Інструкції.

Відповідно до вищевказаного акту, 24 червня 2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір Л.В. винесено постанову "Про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій" ВП №30343002, якою постановлено стягнути з Міністерства фінансів України витрати на проведення виконавчих дій в сумі 94,89 гривні, яка 02.07.2014 скерована боржнику до відома та виконання.

Таким чином безпідставним та необґрунтованим є посилання боржника на не дотриманні державним виконавцем п. 4.15.2 Інструкції «Про проведення виконавчих дій», що свідчить про невірне застосування норм матеріального права, оскільки акт державного виконавця про витрати на проведення виконавчих дій та постанова від 27.06.2014 винесені у відповідності до 3.13.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 та ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження».

Врахувавши вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державний виконавець при винесенні постанови "Про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій" ВП №30343002 від 27.06.2014 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та Законом України "Про виконавче провадження".

В зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, на підставі правильно встановлених обставин справи та визначених їм правовідносин, прийшов до обґрунтованих і законних висновків. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи і відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 41, ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Міністерства фінансів України залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.08.2014 року у справі № 819/1400/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: В.Я. Макарик

Судді: В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль