Справа № 802/1017/13-а
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

25 лютого 2015 року м. Київ К/800/30508/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Логвиненка А.О.,
Маслія В.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ТОВ «Рубін» до Державної екологічної інспекції у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ТОВ «Рубін» на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 21 березня 2013 року і ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2013 року, -

встановив:

У березні 2013 року ТОВ «Рубін» звернулось до суду з вказаним позовом, у якому просило:

визнати неправомірними дії Державної екологічної інспекції у Вінницькій області щодо нарахування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування водними ресурсами без дозволу з 08.08.2011 по 06.09.2012, на підставі довідки про обсяг використаної води № 48 від 06.09.2012;

зобов'язати Державну екологічну інспекцію у Вінницькій області скасувати та відкликати із судової справи № 907/72/13 розрахунок збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування водними ресурсами без дозволу з 08.08.2011 по 06.09.2012.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 21 березня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2013 року, провадження у справі закрито на підстав пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У касаційній скарзі ТОВ «Рубін», посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У запереченні на касаційну скаргу Державна екологічна інспекція у Вінницькій області, посилаючись на законність судових рішень, просить залишити їх без змін.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Згідно з частиною 2 статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім тих, для яких законом установлено інший порядок судового вирішення.

У статті 3 цього кодексу визначені наступні поняття:

справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень;

суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Положенням про Державну екологічну інспекцію України, затвердженим Указом Президента України № 454/2011 від 13.04.2011, встановлено, що Державна екологічна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів України. Держекоінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, морські екологічні інспекції (Азовська, Азово-Чорноморська, Північно-Західного регіону Чорного моря).

Наказом № 429 від 04.11.2011 Міністерство екології та природних ресурсів України затвердило Положення про територіальні органи Держекоінспекції України, згідно з нормами якого:

Державна екологічна інспекція в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, який діє у складі Держекоінспекції України і їй підпорядковується.

Повноваження Держекоінспекції поширюються на територію Автономної Республіки Крим, відповідної області, міст Києва та Севастополя, за винятком території та об'єктів, віднесених до зони діяльності морських екологічних інспекцій (Державна екологічна інспекція Північно-Західного регіону Чорного моря, Державна Азово-Чорноморська екологічна інспекція та Державна Азовська морська екологічна інспекція).

Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог, зокрема, законодавства про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За таких обставин, у вказаних правовідносинах Державна екологічна інспекція у Вінницькій області при здійсненні перевірки позивача щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства діяла як суб'єкт владних повноважень на виконання управлінських функцій, тому зазначений спір в частині позовних вимог про визнання дій неправомірними є публічно-правовим і підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Наведені обставини не були враховані судами попередніх інстанцій, які прийняли не обґрунтовані рішення про закриття провадження у справі з тих підстав, що її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням описаного судові рішенні в зазначеній частині позовних вимог не можна визнати законними і обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Що стосується решти позовних вимог про зобов'язання Державної екологічної інспекції у Вінницькій області скасувати та відкликати із судової справи № 907/72/13 розрахунок збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування водними ресурсами без дозволу з 08.08.2011 по 06.09.2012, слід зазначити наступне.

Згідно із пунктом 7 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на підставі акта, який складено за результатами здійснення планового заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, протягом п'яти робочих днів з дня завершення заходу складається припис, розпорядження або інший розпорядчий документ про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Із наведених норм випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Статтями 110, 111 Водного Кодексу України встановлено, що порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України.

Підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Відшкодування збитків, завданих внаслідок порушень водного законодавства, не звільняє винних від збору за спеціальне водокористування, а також від необхідності здійснення заходів щодо ліквідації шкідливих наслідків.

Притягнення винних у порушенні водного законодавства до відповідальності не звільняє їх від обов'язку відшкодування збитків, завданих ними внаслідок порушення водного законодавства.

Розрахунок розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, здійснюється відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої Наказом Мінприроди України № 389 від 20.07.2009.

У цьому випадку розрахунок розмірів відшкодування збитків не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб'єкта господарювання, та, відповідно, не є актом індивідуальної дії у розумінні частини першої статті 17 КАС України.

За змістом частини 1 статті 10 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» суб'єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право, зокрема, оскаржувати в установленому законом порядку неправомірні дії органів державного нагляду (контролю) та їх посадових осіб.

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер

Між тим дані, викладені в розрахунку, та сам розрахунок, не породжують обов'язкових юридичних наслідків.

Такі дані розрахунку можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про стягнення сум збитків, в основу яких покладені згадувані дані розрахунку.

Отже, предметом оскарження відповідно до статті 10 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» є дії чи бездіяльність службових осіб, якщо вони обмежують чи порушують права, свободи чи законні інтереси особи.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що розрахунок розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Тобто відсутнє право, яке підлягає судовому захисту.

За таких обставин позовна вимога про зобов'язання Державної екологічної інспекції у Вінницькій області скасувати та відкликати із судової справи № 907/72/13 розрахунок збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування водними ресурсами без дозволу з 08.08.2011 по 06.09.2012, не може бути предметом спору у справі.

Згідно з пунктом 1 частини 1 та частиною 2 статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Розгляд таких справ законом не віднесено до жодної юрисдикції.

Таким чином у цій частині позовних вимог провадження у справі підлягає закриттю,

проте з інших викладених судом касаційної інстанції підстав.

За правилами частини 1 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України

підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ТОВ «Рубін» задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 21 березня 2013 року і ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2013 року скасувати в частині позовних вимог ТОВ «Рубін» до Державної екологічної інспекції у Вінницькій області про визнання дій неправомірними, і в цій частині направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В решті ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 21 березня 2013 року і ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Судді: