Справа № 813/5556/14
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 р. Справа № 876/11619/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Довгої О.І., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

з участю представників: позивача Городиського Л.Л., Сліпецького М.В., третьої особи

Труш І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Релігійної громади Української православної церкви Київського патріархату с. Вербіж Миколаївського району Львівської області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року про залишення позовної заяви без розгляду у адміністративній справі №813/5556/14 за позовом Релігійної громади Української православної церкви Київського патріархату с. Вербіж Миколаївського району Львівської області до Миколаївської районної державної адміністрації, голови Миколаївської районної державної адміністрації Шимко В.Я., Реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції, начальника Реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції Данилко І.І. треті особи Львівська обласна державна адміністрація, Релігійна громада Української греко-католицької церкви с. Вербіж Миколаївського району Львівської області про скасування державної реєстрації права особистої власності,-

В С Т А Н О В И В :

Релігійна громада УПЦ КП с. Вербіж Миколаївського району звернулася до суду з адміністративним позовом до Миколаївської районної державної адміністрації, Голови Миколаївської районної державної адміністрації Шимко В.Я., Реєстраційної служби Миколаївської районного управління юстиції, начальника Миколаївської реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції Данилко І.І., за участю третьої особи на стороні позивача Львівська обласна державна адміністрація, Релігійна громада Української греко - католицької церкви про визнання незаконним розпорядження Представника Президента України у Миколаївському районі №162 від 13 квітня 1993 року та визнання не дійсним свідоцтва про право особистої власності на культову будівлю від 14 квітня 1993 року видане Стрийським міжміським бюро технічної документації.

Одночасно з позовною заявою позивачем на адресу суду подано клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року у задоволенні клопотання відмовлено. Позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права та невірним встановленням обставин у справі, зокрема вважає, що обчислення строку звернення до адміністративного суду починається з дня отримання відповіді від 20.01.2014р. Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області та необхідно врахувати факт втрати рекомендованого повідомлення про вручення листового відправлення копії позовної заяви відповідачу та третій особі і отримання 22.07.2014р. відповіді Центру поштового зв'язку №3ЛД УДППЗ «Укрпошта». Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного розгляду представники позивача апеляційну скаргу підтримали, просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник третьої особи, Релігійної громади Української греко-католицької церкви с. Вербіж Миколаївського району Львівської області проти апеляційної скарги заперечив, зазначив, що позивачу було відомо про наявність оскаржених розпорядження та свідоцтва про право власності з 2012р., оскільки він звертався до суду про скасування свідоцтва про право власності, однак у зв'язку із неявкою позивача в судові засідання, позов було залишено без розгляду. Просив апеляційну каргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Інші учасники в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи, тому з урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає можливим розгляд справи у відсутності відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду та відсутні докази поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам процесуального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач в порядку адміністративного судочинства просить визнати незаконним розпорядження Представника Президента України у Миколаївському районі №162 від 13 квітня 1993 року та визнати недійсним свідоцтво про право особистої власності на культову будівлю від 14 квітня 1993 року видане Стрийським міжміським бюро технічної документації.

В матеріалах справи знаходиться Ухвала Миколаївського районного суду від 04.10.2013 року у справі №2а- 4/11, якою позовну заяву Релігійної громади Української Православної церкви Київського Патріархату с. Вербіж до Гонятичівської сільської ради Миколаївського району Львівської області, релігійної громади Української греко - католицької церкви с. Вербіж, Миколаївського районної державної адміністрації, комунального підприємства Львівської обласної ради Стрийської МБТІ про визнання рішення сільської ради незаконним, - залишено без розгляду.

Крім того, судом встановлено наступне. 30.09.2013 року, 09.10.2013 року Архієпископ Дрогобицький - Самбірський Української православної церкви Київського патріархату, звертався до Начальника реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції із листами за №135, №143 в яких просив анулювати державну реєстрацію права особистої власності громади УГКЦ с. Вербіж, Миколаївського району, Львівської області на культову споруду, а саме на церкву св. Івана Богослова від 14.04.1993 року і внести вищевказані відомості в Єдиний реєстр права власності на рухоме майно.

01.10.2013 року за №261/02.2-07/383 Начальником реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції І.І. Данилко було надано відповідь Архієпископу керуючому Дрогобицька - Самбірською Єпархією, на його лист від 24.09.2013 року за №261/02.2.-07, в якій по суті зазначено: «Згідно Закону України №1952-ІV від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Кабінетом Міністрів України №703 від 22.06.2011 року, заявник для проведення державної реєстрації прав подає органові державної реєстрації прав заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги якої встановлені Мін'юстом. Заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав необхідні для такої реєстрації документи про сплату державного мита. У зв'язку з тим, що Вами не подано заяви, форму та вимоги до заповнення якого, встановлено наказом Міністерства Юстиції України №595/5 від 17.04.2012 року із змінами і доповненнями) та вищезгадані документи, Реєстраційна служба Миколаївського районного управління юстиції Львівської області не має законних підстав виконати Ваше прохання інформацію».

31.10.2013 року за №274/02.2.-07/307 та 19.11.2013 року за №303/02.2-07/319 Начальником реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції надано відповіді Архієпископу керуючому Дрогобицька - Самбірською Єпархією, на його листи від 09.10.2013 року за №143 та від 11.11.2013 року за №10/157, в якому містилася інформації аналогічного змісту, яка зазначена у листі від 01.10.2013 року за №261/02.2-07/383.

Таким чином, як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, позивач знав про порушене право та/або охоронюваних законом інтересів Релігійної громади УПЦ КП с. Вербіж Миколаївського району з 24.01.2011 року про, що сам позивач зазначає у клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, перебування справи на розгляді Миколаївського районного суду Львівської області та з відповідей начальника реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції від 01.10.2013 року за №261/02.2-07/383, від 31.10.2013 року за №274/02.2.-07/307 та від 19.11.2013 року за №303/02.2-07/319.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено переривання перебігу строку звернення до суду у зв'язку із перебуванням на розгляді справи в суді.

Згідно із ч. 1 ст. 102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Оцінюючи наведені позивачем обставини для поновлення строку звернення до адміністративного суду з вказаним позовом, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність достатніх об'єктивних і поважних причин, які б позбавляли його можливості звернутися за захистом своїх порушених прав до суду.

Жодних належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду в межах шестимісячного строку звернення до суду, з дня коли позивач дізнався порушення свого права, позивачем не надано.

Відповідно до ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду. Якщо суд на підставі позовної та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Враховуючи подання позивачем позовної заяви із пропуском строку звернення до адміністративного суду, відсутністю доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, позовну заяву Релігійної громади УПЦ КП с. Вербіж Миколаївського району, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду.

Доводи апеляційної скарги про обчислення строку звернення до адміністративного суду з дня отримання відповіді від 20.01.2014р. та роз'яснення від 22.07.2014р. Центру поштового зв'язку №3ЛД УДППЗ «Укрпошта» висновки суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суд не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Релігійної громади Української православної церкви Київського патріархату с. Вербіж Миколаївського району Львівської області - залишити без з розгляду, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року про залишення позовної заяви без розгляду у адміністративній справі №813/5556/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді О.І. Довга

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 03.03.2015р.