Справа № 524/3455/14-а
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2015-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

30 січня 2015 року м. Київ В/800/348/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Іваненко Я.Л.,

Стародуба О.П.,

Черпака Ю.К.,

Тракало В.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом України ухвали судді Вищого адміністративного суду України від 30 грудня 2014 року у справі за його позовом до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради міста Кременчука про зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

Постановою Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 14 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 30 грудня 2014 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення судів попередніх інстанцій відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 30 грудня 2014 року, ОСОБА_6 звернувся із заявою про її перегляд Верховним Судом України. У своїй заяві посилається на неоднакове застосування Вищим адміністративним судом України, як судом касаційної інстанції, статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Як на підставу для допуску справи до провадження Верховного Суду України, ОСОБА_6 послався на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 30 жовтня 2014 року (№ К/800/22526/14) та постанову Верховного суду України від 29 січня 2014 року, які, на його думку, підтверджують неоднакове застосування касаційним судом одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Однак, постанова Верховного суду України від 29 січня 2014 року, не є тим рішенням у розумінні статті 239 КАС України, що підтверджує неоднакове правозастосування, з огляду на таке.

Як роз'яснив Пленум Вищого адміністративного суду України у пункті 5 своєї постанови від 13 грудня 2010 року № 2 "Про судову практику застосування статей 235-240 Кодексу адміністративного судочинства України" (із наступними змінами), судовими рішеннями, на які робиться посилання для підтвердження підстав, установлених пунктом 1 частини першої статті 237 КАС України можуть бути рішення таких касаційних судів (інстанцій): Вищого адміністративного суду України, Вищого господарського суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України як касаційної (третьої) інстанції, а також рішення апеляційних судів загальної юрисдикції як судів касаційної інстанції в цивільних справах, яким право на перегляд у касаційному порядку цивільних справ було надано Законом України від 22 лютого 2007 року № 697-V "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій України" щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ". Зазначений перелік таких судових рішень є вичерпним.

До зазначених судових рішень не належать рішення Верховного Суду України, ухвалені після 30 липня 2010 року, та судові рішення, ухвалені до 30 липня 2010 року судовими палатами в адміністративних та господарських справах Верховного Суду України і Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України, яка за винятковими обставинами переглядала рішення колегій Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, ухвалених у касаційному порядку, а також за винятковими обставинами рішення апеляційних судів як касаційних.

Щодо посилання ОСОБА_6 на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 30 жовтня 2014 року (№ К/800/22526/14), слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 235 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) Верховний Суд України переглядає судові рішення в адміністративних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 1 частини першої статті 237 КАС України встановлено, що заява про перегляд рішення суду касаційної інстанції з мотивів неоднакового правозастосування може бути подана за наявності таких складових: неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права; ухвалення різних за змістом судових рішень; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Конкретизуючи зміст цих складових Пленум Вищого адміністративного суду України у своїй постанові "Про судову практику застосування статей 235-240 Кодексу адміністративного судочинства України" від 13 грудня 2010 року № 2 роз`яснив, що подібність правовідносин означає тотожність суб'єктного складу учасників відносин, об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Відповідно до ухвали судді Вищого адміністративного суду України від 30 грудня 2014 року, про перегляд якої ставиться питання, суддя суду касаційної інстанції, погодившись з висновком судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову про зобов'язання Виконавчого комітету Автозаводської районної ради міста Кременчука нарахувати та виплатити ОСОБА_6 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 31 жовтня 2013 року по 14 жовтня 2014 року, відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

В ухвалі ж Вищого адміністративного суду України від 30 жовтня 2014 року (№ К/800/22526/14), на яку послався позивач на підтвердження неоднакового правозастосування, суд касаційної інстанції скасував рішення попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову про стягнення з Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби з органів внутрішніх справ з 1 лютого 2012 року по 27 липня 2013 року, та направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аналіз судового рішення, на яке посилається заявник, обґрунтовуючи заяву, дає підстави вважати, що правовідносини, які виникли між сторонами у вказаних спорах, не подібні до спірних відносин у справі, що розглядається, оскільки це рішення ухвалене за інших фактичних обставин справи, установлених судами. Відмінність між фактичними обставинами у справі, про перегляд рішення у якій подано заяву, і у справі, рішення в якій надане для порівняння, не дає можливості дійти висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України для перегляду судового рішення немає.

Керуючись статтями 235 - 240 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Відмовити в допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_6 до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради міста Кременчука про зобов'язання вчинити дії, для перегляду ухвали судді Вищого адміністративного суду України від 30 грудня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.В.Швець

Я.Л. Іваненко

О.П. Стародуб

Ю.К. Черпак

В.В. Тракало