Справа № 826/20904/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 лютого 2015 року № 826/20904/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Приватне підприємство "Фуд-Трейд"
до Державна податкова інспекція у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Фуд-Трейд» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.09.2014 №, від 21.11.2014 №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту від 27.08.2014 року № 3729/26-58-22-08-11/36883615 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПП «ФУД-ТРЕЙД» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість та податку на прибуток при взаємовідносинах з ТОВ «ВКФ «Мілана» за період з 01.04.2011 року по 31.12.2013 року» є необґрунтованими та спростовуються наявними матеріалами.

Відповідач - Державна податкова інспекція у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві - заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засідання за згодою сторін відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження та надано сторонам час на подачу додаткових доказів у справі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «ФУД-ТРЕЙД» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість та податку на прибуток при взаємовідносинах з ТОВ «ВКФ «Мілана» за період з 01.04.2011 року по 31.12.2013 року, за результатом якої складено акт від 27.08.2014 № 3729/26-58-22-08-11/36883615 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем норм п. 198.1, 198.2., 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1., п. 201.4. п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму ПДВ на загальну суму 67717 грн.; п.п. 138.1.1, п. 138.1., п.п. 138.2, пп.138.8.1, п. 138.8 ст. 138, п. 139.1. ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на прибуток у розмірі 77875,00 грн., яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками звітного періоду.

На підставі акту перевірки податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 09.09.2014:

- № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 84 646,00 грн. (за основним платежем 67717,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 16929,00 грн.);

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 98344,00 грн. (за основним платежем 77875,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями 19469,00 грн.).

За результатом адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень рішенням ГУ Міндоходів у місті Києві від 05.11.2014 № 11366/10/26-15-10-06-15 скаргу позивача задоволено частково, скасовано податкове повідомлення-рішення № від 09.09.2014 в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 19 469,00 грн., а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення - залишено без змін.

На підставі рішення ГУ Міндоходів у місті Києві від 05.11.2014 № 11366/10/26-15-10-06-15 податковим органом прийнято нове податкове повідомлення рішення з податку на прибуток підприємств № від 21.11.2014, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 77875,00 грн. (за основним платежем 77875,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 0 грн.).

За результатом подальшого адміністративного оскарження податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Підставою для прийняття оскаржених податкових повідомлень-рішень слугували наступні порушення податкового законодавства, які викладено в акті перевірки, а саме: актом Бориспільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області № 30/22-2/30523272 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ВКФ «Мілана» щодо підтвердження господарських операцій з і суб'єктами господарювання: ТОВ «Фруком», ТОВ «Імортель груп», ТОВ «Еко-Сервіс», ТОВ «Скомп», ТОВ «Прімум Компані», ТОВ «Саміро Холдина», ТОВ «Детемо», ТОВ «Детемо», «Автобудсервіс-7, ТОВ «Новий градь» за період з 01.01.2011 по 30.06.2013 року» встановлено що ТОВ «ВКФ «Мілана» не підтверджено реальність здійснення господарської діяльності з підприємцями - покупцями за період з 01.01.2011 по 30.06.2013.

Листом Вищого адміністративного суду України від 2 червня 2011 року № 742/11/13-11 визначено, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом".

Отже висновки податкового органу про порушення позивачем вимог чинного законодавства України, сформовані на підставі аналізу змісту договірних відносин, які існували між ТОВ «ВКФ «Мілана» та ТОВ «Фруком», ТОВ «Імортель груп», ТОВ «Еко-Сервіс», ТОВ «Скомп», ТОВ «Прімум Компані», ТОВ «Саміро Холдина», ТОВ «Детемо», ТОВ «Детемо», «Автобудсервіс-7, ТОВ «Новий градь» не є належними доказами по справі, оскільки результати аналізу другого ланцюга постачання відповідно до вимог податкового законодавства України не можуть бути підставами для висновків, які стосуються позивача.

Щодо посилання податкового органу на пояснення громадянина ОСОБА_2, який відповідно до баз даних був засновником ТОВ «ВКФ «Мілана» та від імені якого підписано первинні бухгалтерські та податкові документи та який заперечує підписання таких документів, суд зазначає, платник не має можливості встановлювати автентичність та приналежність підписів на кожному документі, представленому контрагентом, а також проводити почеркознавчу експертизу під час здійснення підприємницької діяльності; на нього не може бути покладено надмірний тягар доказування своєї добросовісності.

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

З огляду на викладене, пояснення громадянина ОСОБА_2, який відповідно до баз даних був засновником ТОВ «ВКФ «Мілана» не є належним доказом «безтоварності» фінансово-господарських відносин позивача з ТОВ «ВКФ «Мілана».

Оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, то факт виконання поставки товару входить до предмету доказування у справі.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.03.2011 у справі №К-12509/08.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «ВКФ «Мілана» укладено договір про надання послуг № 010811 від 01.07.2011, предметом якого є надання послуг з передпродажної підготовки товарів (забезпечення достатньої кількості розміщення товару в місцях продажу для стимулювання збуту, розширення ринку збуту).

Відповідно до п. 3.1 договору вартість передпродажних послуг складає 18 400 грн. з ПДВ за кожну торгівельну точку.

На підтвердження виконання умов спірного договору позивачем надано суду копії: акти виконаних робіт № у-92 від 31.08.2011, № у-302 від 30.09.2011, № у-263 від 30.11.2011, у-2018 від 30.12.2011; податкових накладних № 92 від 31.08.2011, № 302 від 30.09.2011, № 263 від 30.11.2011, № 218 від 30.12.2011.

Суд зауважує, що в актах здачі-прийняття робіт вказано загальну назву послуг та загальну вартість таких послуг, проте не деталізовано торговельні точки, в яких було надано послуги.

На підтвердження реалізації ТМЦ позивачем надано копії договорів та інших первинних бухгалтерських документів у контрагентами: ТОВ «Фудмаркет», ЗАТ «Ікс 5 Рітейл Груп», ТОВ «Експансія», ТОВ «Опткрпром», які долучено до матеріалів справи. проте надані позивачем документи підтверджують факт реалізації товару позивачем вказаними контрагентами, проте не містять інформації щодо виконання ТОВ «ВКФ «Мілана» умов спірного договору.

Згідно пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 44.1 статті 44 розділу II ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 року від N 996-XIV (з наступними змінами та доповненнями) визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 цього ж Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 року N 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Інформаційним листом Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. N 742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" роз'яснено, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, і що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу витрат і враховуватись при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів.

скільки позивачем не надано належних доказів виконання умов спірного договору з ТОВ «ВКФ «Мілана», надані копії документів не містять деталізації наданих послуг, а лише загальну інформацію, отже висновок податкового органу про порушення позивачем норм п.п. 138.1.1, п. 138.1., п.п. 138.2, пп.138.8.1, п. 138.8 ст. 138, п. 139.1. ст. 139 Податкового кодексу України є обґрунтованим та підтверджується матеріалами справи, що свідчить про обґрунтованість та правомірність прийнятого на підставі таких висновків оскарженого податкового повідомлення-рішення.

За таких обставин, недоведеність відповідачем правомірності та законності підстав донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на прибуток прямо вказує на правомірність та обґрунтованість висновку відповідача про порушення позивачем п. 198.1, 198.2., 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.4, п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України та визначення податковим органом податкового зобов'язання та штрафних санкцій позивачу по цьому податку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем не доведено факт правомірності формування податкового кредиту та віднесення витрат на валові витрати по взаємовідносинам з вказаними вище контрагентами, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги приватного підприємства «Фуд-Трейд» не підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 94, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда