Справа № 814/2692/13-а
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 р. Справа № 814/2692/13-а

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Брагар В. С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Романішина В.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2013 року в адміністративній справі за позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фермерського господарства Новацький Петро Станіславович про стягнення коштів в сумі 14665,30 грн., -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2013 року Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом до Фермерського господарства Новацький Петро Станіславович про стягнення коштів в сумі 14665,30 грн., з яких адміністративно-господарські санкції за 2012 рік у розмирі 14500,00., та пеня за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за 2012 рік у розмирі 165,30 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує порушенням відповідачем вимог ст. ст 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", що свідчить про те, що протягом 2012 року не вжито всіх залежних від нього заходів для виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2013 року в задоволені адміністративного позову Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; не з'ясування всіх обставин, що мали суттєве значення для вирішення спору; зробивши висновки, що не відповідають дійсним обставинам справи та суперечать нормам діючого законодавства України ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що позивачем не надані докази порушення відповідачем чинного законодавства щодо виконання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, оскільки відповідач подав звіти з вакантними посадами для працевлаштування інвалідів, спрямованих на виконання покладеного на нього обов'язку щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, або у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідачем у передбачений законодавством термін, не пізніше 1 березня звітного періоду, надано позивачу звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2012 рік форми № 10-ПІ.

Відповідно до розрахунків позивача на підставі даних звіту Фермерського господарства Новацький П.С. щодо дотримання вимог статей 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" у 2012 року на підприємстві працевлаштовані 18 осіб, норматив працевлаштування інвалідів складав 1 особу (а.с.7).

Також судом встановлено, що при потребі в працівниках, відповідач здійснював пошук на вільне робоче місце, а саме на посаду «підсобний робітник», про що систематично подавав до Вознесенського районного центру зайнятості Миколаївської області звіти про наявність вакансій форми № 3-ПН, в тому числі про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-ХІІ від 21 березня 1991 року із змінами та доповненнями підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 19 вказаного Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб -у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округляється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Відповідно до розділу 3 Інструкції щодо заповнення форми звітності № 3-ПН "Звіт про наявність вакансій", затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України 19.12.2005 року № 420, зареєстрованої Міністерстві юстиції України 21.12.2005 року за № 1534/11814 (далі -Інструкція) у графі 15 наводяться дані про можливість працевлаштування на вільне робоче місце (вакантну посаду) особи, що належить до окремої категорії громадян, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці, у рахунок річної броні, установленої місцевими державними адміністраціями, виконавчими органами відповідних рад за поданням центрів зайнятості, а також інвалідів, пенсіонерів, студентів та інших.

Отже, державна служба зайнятості зобов'язана здійснювати пошук підходящої роботи та працевлаштовувати інвалідів за умови виконання роботодавцем зобов'язань, передбачених частиною 3 статті 18 Закону № 875-ХІІ.

В обґрунтуванні вимог апеляційної скарги, щодо розділу 3 Інструкції заповнення форми звітності № 3-ПН ФГ Новацькій П.С. було передбачено працевлаштування не тільки інвалідів, а й інших категорій громадян. Колегія суддів не бере до уваги такі твердження апелянта, оскільки за період січень - червень 2012 року в графі № 8 форми №3-ПН відповідачем наводились данні про працевлаштування особи з обмеженими можливостями (інваліда 3-ї групи), та в період липень - грудень 2012 року у звіті за формою №3-ПН заповнена графа № 8 та № 15 та зазначено, що робоче місце призначено для працевлаштування інваліда 3-ї групи. Тобто із наданих до матеріалів звітів підтверджується факт отримання центром зайнятості інформації про вакантну посаду на заміщення якої має право інвалід.

За змістом ст. 238 Господарського Кодексу України, адміністративно-господарські санкції застосовуються до суб'єктів господарювання за порушення ними встановлених законодавчими актами правил, тобто за вчинення правопорушення у сфері господарювання. Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками. Умовою настання відповідальності є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність.

Отже, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, так як ним вжито усіх залежних від нього заходів щодо працевлаштування інвалідів на підприємстві.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податковим збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Законом України від 25 червня 1991 року «Про систему оподаткування», а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 218 ГК підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (у редакції до 18 березня 2006 року) працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. Законом України від 23 лютого 2006 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо реалізації інвалідами права на трудову зайнятість» зазначену статтю було викладено в іншій редакції, а статтею 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" доповнено статтею 18-1, за змістом якої пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Згідно ч.1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною 2 ст. 218 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Судом встановлено, що про наявність вільних робочих місць та вакантних посад, на яких може використовуватись праця інвалідів, відповідач інформував Вознесенський районний центр зайнятості Миколаївської області, надаючи щомісяця звіти форми 3-ПН (а.с.8-19).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку що вимога позивача про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 14500,00 грн. та пені за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 1656,30 грн. не відповідає обставинам справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п. 1ч. 1. ст.198, 200, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2013 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій сторонам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя /пілпис/ Єщенко О.В.

суддя /пілпис/ Димерлій О.О.

суддя /пілпис/ Романішин В.Л.