Справа № П/811/4191/14
Суддя: С.В. Дегтярьова
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року Справа № П/811/4191/14

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дегтярьової С.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача: Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, 25009, м. Кіровоград, вул. Глінки, 2

про визнання протиправними та скасування рішень,

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування рішень:

- № від 15 квітня 2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 29555,97 грн. за основним платежем та 14777,98 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № від 15 квітня 2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 36616,66 грн. основного платежу та 18 308,33 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № від 15 квітня 2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в загальному розмірі 94196,41 грн. в розмірі 8655,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що не допускав порушень, а тому вважає рішення такими, що не відповідають чинному законодавству.

Відповідачем до суду подано заперечення на позовну заяву відповідно до змісту якого, позов ним не визнається у повному обсязі з огляду на те, що господарські операції, на думку відповідача, не носять реального характеру.

На підставі ухвали від 20.09.2013 р. розгляд справи проведено в порядку письмового провадження у відповідності до ст.122 КАС України.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши на попередніх судових засіданнях пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

У період з 17 по 28 березня 2014 року посадовими особами Кіровоградської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., за результатами якої складено акт №212/11-23-17-01/НОМЕР_1 від 04.04.2014 р., висновками якого, зокрема, є порушення, на думку відповідача, позивачем:

- п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (зі змінами та доповненнями) - визначено суму податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб за 2013 рік на загальну суму 29555,97 грн.;

- п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (зі змінами та доповненнями) - завищено податковий кредит в результаті чого донараховано ПДВ на загальну суму 36616,66 грн. в тому числі: за березень 2013 р. на суму 11700,00 грн., за квітень 2013 р. на суму 11833,33 грн., за травень 2013 р. на суму 3250,00 грн., за червень 2013 р. на суму 6500,00 грн., за серпень 2013 р. на суму 3333,33 грн.;

- п.2 ч.1 ст.7 Закону України від 08.07.2010 р. №2464-VІ « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - визначено суму грошового зобов'язання з єдиного внеску на загальну суму 94196,41 грн., в тому числі:

- за 2011 рік на суму 15273,43 грн.,

- за 2012 рік на суму 48357,92 грн.,

- за 2013 рік на суму 30565,06 грн. (а.с.104-132 Т.1).

Кіровоградською ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області на підставі акту перевірки винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій (а.с.9-11 Т.1).

Згідно п.123.1. ст.123 Податкового кодексу України, в разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, -

тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування -

тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Судом встановлено, що позивачу податковим органом протягом останніх 1095 днів вже визначались грошові зобов'язання податковими повідомленнями-рішеннями, які є чинними на день розгляду даної справи, а тому використання ставки штрафу в розмірі 50% є обгрунтованим (а.с.44-46 Т.2).

Податкові повідомлення-рішення

№ від 15 квітня 2014 року та № від 15 квітня 2014 року

Як встановлено в судовому засіданні, грошові зобов'язання за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями визначено податковим органом у зв'язку з завищенням позивачем, на думку відповідача, у період за березень-червень, серпень 2013 року податкового кредиту з ПДВ у загальному розмірі 36616,66 грн. та заниженням доходу за 2013 рік у загальному розмірі 183083,30 грн. у зв'язку з включенням до складу валових витрат сум за господарськими операціями з ТОВ «Полімексгруп 11», які, на думку Кіровоградської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, не носять реального характеру.

Судом встановлено, що позивачем з ТОВ «Полімексгруп 11» укладено наступні договори:

- договір на транспортно-експедиційне обслуговування №6 від 01.11.2012 р. (а.с.33-35 Т.1);

- договір на надання юридичних консультацій №5 від 01.11.2012 року (а.с.135-136 Т.1);

- договір про надання послуг виготовлення поліграфічної продукції №7 від 01.04.2013 року (а.с.12 Т.1).

Судом встановлено, що позивачем до податкового кредиту в березні 2013 року віднесено ПДВ в сумі 11700,00 грн. (225-227, 229, 232-233 Т.1).

В обґрунтування наявності права на податковий кредит надано копії податкових накладних, виписаних ТОВ «Полімексгруп 11», в яких вказано вид робіт "юридичні послуги" на суму 24000,00 грн. в т.ч. ПДВ - 4000,00 грн. (а.с.143 Т.1) та "аванс за транспортно-експедиційні послуги" на загальну суму 46 200,00 грн. в т.ч. ПДВ - 7700,00 грн. (а.с.47, 49 Т.1). Додатково надані копії актів виконаних робіт, в яких вказано вид господарської операції - "юридичні послуги" та "аванс за транспортно-експедиційні послуги" і "доплата за транспортно-експедиційні послуги" (а.с.48, 50, 144 Т.1).

Судом встановлено, що позивачем до податкового кредиту в квітні 2013 року віднесено ПДВ в сумі 11833,33 грн. (а.с.235-237, 239, 243 Т.1).

В обґрунтування наявності права на податковий кредит надано копії податкових накладних, виписаних ТОВ «Полімексгруп 11», в яких вказано вид робіт "юридичні послуги" на суму 14000,00 грн. в т.ч. ПДВ - 2333,33 грн. (а.с.145 Т.1) та "аванс за транспортно-експедиційні послуги" на загальну суму 57 000,00 грн. в т.ч. ПДВ - 9500,00 грн. (а.с.51, 53 Т.1). Додатково надані акти виконаних робіт, в яких вказано вид господарської операції - "юридичні послуги" та "аванс за транспортно-експедиційні послуги" і "доплата за транспортно-експедиційні послуги" (а.с.52, 54, 146 Т.1).

Судом встановлено, що позивачем до податкового кредиту в травні 2013 року віднесено ПДВ в сумі 1166,67,00 грн. (а.с.246-248, 250 Т.1 а.с.4 Т.2).

В обґрунтування наявності права на податковий кредит надано копію податкової накладної, виписаної ТОВ «Полімексгруп 11», в якій вказано вид робіт "юридичні послуги" на суму 7000,00 грн. в т.ч. ПДВ - 1166,67 грн. (а.с.147 Т.1). Додатково надано акт виконаних робіт, в якому вказано вид господарської операції - "юридичні послуги" (а.с.148 Т.1).

В ході розгляду справи встановлено, що податковий орган посилається на те, що позивачем завищено податковий кредит за травень 2013 року на суму 3250,00 грн. за взаємовідносинами з ТОВ «Полімексгруп 11», при цьому посилання на первинні документи в акті відсутні. При дослідженні декларації з податку на додану вартість за травень 2013 року, розшифровки податкового кредиту в розрізі контрагентів та реєстру отриманих податкових накладних за цей період судом встановлено, що до податкового кредиту ОСОБА_1 віднесено лише 1166,67,00 грн. за взаємовідносинами з ТОВ «Полімексгруп 11». Суми податку на додану вартість в розмірі 2083,33 грн. (3250,00 грн. - 1166,67 грн.) перелік не містить (а.с.3-5 Т.2).

З огляду на викладене, висновок податкового органу про завищення податкового кредиту в сумі 2083,33 грн. податку на додану вартість за травень 2013 року є безпідставним, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 15 квітня 2014 року в частині 2083,33 грн. основного платежу та штрафних санкцій в сумі 1041,66 (2083,33 грн. х 50%) підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що позивачем до податкового кредиту в червні 2013 року віднесено ПДВ в сумі 6500,00 грн. (а.с.6-8, 10, 14 Т.2).

В обґрунтування наявності права на податковий кредит надано копії податкових накладних, виписаних ТОВ «Полімексгруп 11», в яких вказано вид робіт "юридичні послуги" на суму 14 000,00 грн. в т.ч. ПДВ - 2333,33 грн. (а.с.149 Т.1) та "транспортно-експедиційні послуги" на загальну суму 25000,00 грн. в т.ч. ПДВ - 4166,67 грн. (а.с.57 Т.1). Додатково надані акти виконаних робіт, в яких вказано вид господарської операції - "юридичні послуги" та "транспортно-експедиційні послуги" (а.с.58, 150 Т.1).

Судом встановлено, що позивачем до податкового кредиту в серпні 2013 року віднесено ПДВ в сумі 3333,33 грн. (а.с.16-18, 20, Т.2).

В обґрунтування наявності права на податковий кредит надано копію податкової накладної, виписаної ТОВ «Полімексгруп 11» за результатами виконання поліграфічних послуг на суму 20000,00 грн. в т.ч. ПДВ - 3333,33 грн. (а.с.17 Т.2). Додатково надано акт виконаних поліграфічних робіт (а.с.148 Т.1).

При цьому судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 передано ТОВ «Полімексгруп 11» папір для виконання поліграфічного замовлення та друкування продукції, що підтверджується актом №24 від 27.06.2013 року (а.с.19 Т.1). Згодом готова продукція, а саме - рекламні листівки, плакати та прайси, передана за актом позивачеві (а.с.22-25).

В ході розгляду справи встановлено, що кошти за послуги перераховані позивачем ТОВ «Полімексгруп 11» безготівковим шляхом (а.с.168, 171, 174, 177, 180, 183, 186, 189, 192, 195, 198 Т.1).

Судом встановлено, що суму без податку на додану вартість, вказану в описаних податкових накладних та актах, позивачем віднесено до витрат у відповідних періодах, які відповідач вважає завищеними.

Згідно з пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому в п.198.2 зазначеної статті передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів із банківського рахунку платника податку в оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.п. 14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Обов'язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; спрямування її на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг. При цьому результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Відповідно до п.177.2 ст. 177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

У відповідності до п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Пунктом 198.6 ст.198.6 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що первинним документом є документ, якій містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Статтею 9 цього Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У відповідності до діючого законодавства саме на платника податків покладається обов'язок щодо складання документів первинного бухгалтерського обліку, які згідно ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» повинні містити не тільки назву операції щодо якої складено документ, але й її зміст.

Так, відповідно до п.4.1. договору про надання юридичних консультацій від 01.11.2012 року №5, за кожним фактом надання послуг виконавцем згідно даної угоди, представниками сторін підписується двосторонній акт прийому-передачі наданих послуг, який повинен містити дату його складання, порядковий номер, посилання на цю угоду та детальний перелік наданих послуг та їх вартість (а.с.135 Т.1).

Судом встановлено, що у зазначених актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) сторонами зазначено лише вид послуги - "юридичні послуги" без зазначення їх назви, змісту, зокрема, не вказано конкретного переліку наданих ТОВ «Полімексгруп 11» юридичних послуг, розрахунків обсягу та вартості наданих послуг в розрізі їх кількості та видів, а тому даний документ не є актом здачі-прийняття робіт як в розумінні ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», так і в розумінні п.4.1. договору про надання юридичних консультацій від 01.11.2012 року №5, укладеного позивачем з ТОВ «Полімексгруп 11» (а.с.144, 146, 148 Т.1).

Також не містять змісту, конкретного переліку наданих ТОВ «Полімексгруп 11» послуг й акти, надані в обґрунтування реальності транспортно-експедиційних послуг, в яких зазначена, як вид та найменування послуг, фраза "аванс за транспортно-експедиційні послуги" або "доплата за транспортно-експедиційні послуги" (а.с.48, 50, 52, 54 Т.1).

Відповідно до п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 р. №363 (далі -Правила) основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна за формою, що є додатком 7 до даних правил.

Згідно абз. 27 п. 1 Правил товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до п. 11.4 товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

У відповідності до п.11.6 Правил, після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

Так, згідно п.11.6 Правил, перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Відповідно до п. 11.7 Правил, у тих випадках, коли в товарно-транспортній накладній немає можливості перерахувати всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної Замовник додає документ довільної форми з обов'язковим зазначенням відомостей про вантаж (графи 1-10 товарно-транспортної накладної).

У цих випадках в товарно-транспортній накладній зазначається, що до неї додається як товарний розділ документ, без якого товарно-транспортна накладна вважається недійсною і не може використовуватись для розрахунків із Замовником.

У відповідності до п.11.3 Правил оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

До матеріалів справи позивачем надано копії товарно-транспортних накладних зі змісту яких не можна встановити що саме та куди саме перевозилось, яким чином послуги були необхідними для господарської діяльності позивача, з огляду на те, що він здійснює оптову та роздрібну торгівлю деталями та приладдям, а не займається перевезеннями. Більш того, вантажоодержувач в накладних не вказаний (а.с.59-103 Т.1).

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт реальності господарських операцій з надання ТОВ «Полімексгруп 11» позивачеві юридичних та транспортно-експедиційних послуг, а тому у випадку, якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 15 квітня 2014 року в частині 31 200,00 грн. (11700,00 грн. + 11833,33 грн. + 1166,67 грн. + 6500,00 грн.) основного платежу та штрафних санкцій в сумі 15 600,00 грн. (31200,00 грн. х 50%) штрафних санкцій задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що суму вартості юридичних та транспортно-експедиційних послуг без урахування податку на додану вартість в розмірі 156000,00 грн. віднесено позивачем до валових витрат у 2013 році.

Так, згідно акту перевірки податковий орган дійшов висновку про те, що показник чистого оподатковуваного доходу податкової декларації про доходи за 2013 рік позивача повинен становити 196402,53 грн., а не 13319,23 грн., як зазначено ОСОБА_1 (а.с.123 на звороті, 223 Т.1).

Однак в ході судового розгляду встановлено, що показник чистого оподатковуваного доходу податкової декларації про доходи за 2013 рік позивача повинен становити не 196402,53 грн., а 169319,23 грн. (13319,23 грн. + 156000,00 грн.).

У відповідності до п.167.1. ст.167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно з статтями 177 і 178 цього розділу, застосовують ставку податку 17 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Судом встановлено, що розмір мінімальної заробітної плати на 1 січня 2013 року встановлено законом в сумі 1147,00 грн.

Так, розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу позивача становить 14109,94 грн. (169319,23 грн.: 12 місяців). Таким чином, сума перевищення середньомісячного річного оподатковуваного доходу над десятикратним розміром мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року становить 2639,94 грн. (14109,94 грн. - 11470,00 грн.).

Тому, сума податку на доходи фізичних осіб в рядку "03" ІІ розділу декларації позивача за 2013 року повинна становити 26031,48 грн. ((15% х (14109,94 грн. - 2639,94 грн.) + (17% х 2639,94 грн.)) х 12).

Однак, позивачем в рядку "03" ІІ розділу декларації позивача за 2013 року визначено податок на доходи фізичних осіб в сумі 1997,88 грн. Тому, з урахуванням авансових платежів, сума ПДФО до сплати повинна становити 23968,48 грн. (26031,48 грн. - 2063,00 грн.) (а.с.223 Т.1).

Окрім цього, судом встановлено, що визначаючи в акті суму, що підлягає сплаті позивачем до бюджету за даними декларації про доходи за 2013 рік (без врахування авансових платежів), в розмірі 31553,20 грн. відповідачем допущено арифметичну помилку.

Так, за даними висновку податкового органу в акті, сума що підлягає сплаті позивачем до бюджету за даними декларації про доходи за 2013 рік (без врахування авансових платежів) повинна була бути вказана 30635,64 грн., а не 31553,20 грн. в силу наступного.

В акті перевірки податковим органом визначено суму чистого оподатковуваного доходу в розмірі 196402,53 грн. (а.с.123 на звороті Т.1).

Тоді розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу позивача становив би 16366,88 грн. (196402,53 грн.: 12 місяців). Таким чином, сума перевищення середньомісячного річного оподатковуваного доходу над десятикратним розміром мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року становила б 4896,88 грн. (16366,88 грн. - 11470,00 грн.).

Тому, сума податку на доходи фізичних осіб за логікою податкового органу становила би 30635,64 грн. ((15% х (16366,88 грн. - 4896,88грн.) + (17% х 4896,88 грн.)) х 12).

Тоді розбіжність за позицією податкового органу становила б не 29555,97 грн., а 28638,41 грн. (а.с.124 Т.1).

Судом встановлено, що акт перевірки не містить розрахунку даних перевірки по сумі, що підлягає сплаті позивачем до бюджету в розмірі 31553,20 грн.

Таким чином, нарахування до сплати позивачеві в зв'язку з вищевикладеним 917,56 грн. (29555,97 грн. - 28638,41 грн.) основного платежу та 458,78 грн. (917,56 грн. х 50%) штрафних санкцій є безпідставним, а тому податкове повідомлення-рішення № від 15 квітня 2014 року в цій частині підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 15 квітня 2014 року в частині 23968,48 грн. основного платежу та штрафних санкцій в сумі 11984,24 грн. (23968,48 грн. х 50%) штрафних санкцій не підлягають задоволенню.

Зі змісту акту вбачається, що основним видом господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 є оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (а.с.105 Т.1).

У відповідності до п.177.2. ст.177 Податкового кодексу України в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин (далі - ПКУ), об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно п.177.4. ПКУ до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п.138.1. ст.138 ПКУ витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до п. г) п.п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138 ПКУ до складу інших витрат, включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема, витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів.

Судом встановлено, що, замовляючи виготовлення поліграфічної продукції, а саме - рекламних листівок та плакатів і прайсів на продукцію, реалізацією якої позивач безпосередньо займається, та віднісши витрати на замовлення такої продукції до валових витрат в розмірі 20000,00 грн., а суму податку на додану вартість в розмірі 3333,33 грн. до податкового кредиту, ОСОБА_1 діяв в межах чинного на той час законодавства. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що витрати понесені позивачем за господарськими операціями з виготовлення поліграфічної продукції з ТОВ «Полімексгруп 11», безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1

Однак, зробивши висновки про нікчемність даного укладеного правочину, податковий орган не врахував наступного.

Відповідно до ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Отже, вказаною нормою права визначено об'єктивну сторону нікчемного правочину, тобто визначено ознаки, за наявності яких укладений правочин можливо кваліфікувати як нікчемний. Податковим органом, в акті перевірки не наведено, визначених нормою права, ознак, які б свідчили про нікчемність укладеного позивачем правочину.

Крім цього, для кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України та застосування відповідних наслідків, необхідною та обов'язковою умовою є наявність умислу у формі вини, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2 ст.71 КАС України покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, не доведено того, що сторонами укладено угоду не з метою реального настання правових наслідків, а з метою порушення публічного порядку.

Як вбачається з акту перевірки, обґрунтовуючи нікчемність правочину, податковий орган посилався на ч.1 ст.203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Акт перевірки свідчить про те, що нікчемність укладеного правочину податковий орган пов'язує з тим, що сторонами укладено угоду, яка не спрямована на настання реальних наслідків, що такою угодою обумовлені. Тобто, перевіряючими в акті перевірки вказано на ознаки фіктивних правочинів, які, згідно зі ст.234 ЦК України, вчинюються без наміру створення правових наслідків, що обумовлюються цими правочинами.

Відповідно до ч.2 ст.234 ЦК України фіктивний правочин визнається судом недійсним. Але доказів того, що вищевказаний договір визнано судом недійсними, відповідачем суду не надано.

З огляду на встановлення в ході розгляду справи факту реальності господарської операції з придбання позивачем поліграфічних послуг на суму 20000,00 грн. в т.ч. ПДВ - 3333,33 грн., позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 15 квітня 2014 року в частині 3333,33 грн. основного платежу та 1666,66 грн. (3333,33 грн. х 50%) штрафних (фінансових) санкцій, а також податкового повідомлення-рішення № від 15 квітня 2014 року у відповідній частині грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб основного платежу та штрафних (фінансових) санкцій підлягають задоволенню.

При цьому вирахування основного платежу з податку з доходів фізичних осіб саме за даною виокремленою господарською операцією не буде коректним, за наявності механізму вирахування, визначеного п.167.1. ст.167 Податкового кодексу України, тобто в загальній сукупності операцій за рік, що передбачає обчислення розміру середньомісячного річного оподатковуваного доходу як суми загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділену на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування. Тому доречно в даному випадку вийти із зворотного та розрахувати ту суму податку на доходи фізичних осіб, яку належало сплатити позивачеві за 2013 рік у сукупності, що і здійснено судом вище.

Дане стосується також і обрахунку основного платежу та штрафних санкцій з податку з доходів фізичних осіб за результатами аналізу висновку податкового органу про завищення податкового кредиту в сумі 2083,33 грн. податку на додану вартість за травень 2013 року, безпідставність якого описана вище на сторінці 3 даної постанови.

Таким чином, суд вважає, що:

- податкове повідомлення-рішення № від 15 квітня 2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 29555,97 грн. за основним платежем та 14777,98 грн. штрафних (фінансових) санкцій підлягає визнанню протиправним та скасуванню в частині 5587,49 грн. основного платежу (29555,97 грн. - 23968,48 грн.) та 2 793,75 грн. (5587,49 грн. х 50%) штрафних фінансових санкцій;

- податкове повідомлення-рішення № від 15 квітня 2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 36616,66 грн. основного платежу та 18308,33 грн. штрафних (фінансових) санкцій підлягає визнанню протиправним та скасуванню в частині 5416,66 грн. основного платежу (36616,66 грн. - 31200,00 грн.) та 2708,33 грн. (5416,66 грн. х 50%) штрафних фінансових санкцій.

Рішення № від 15 квітня 2014 року

Судом встановлено, що у ході документальної перевірки податковим органом зроблено висновок про заниження позивачем єдиного внеску, в сумі 94196,41 грн., у т.ч.:

- за 2011 рік в розмірі 15273,44 грн.,

- за 2012 рік на 48357,96 грн.,

- за 2013 рік на 30565,06 грн.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VІ (далі - Закон), платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону, платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У відповідності до ч. 3 ст.7 Закону нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Згідно п.4 ч.1 ст.1 Закону, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Судом встановлено, що використаний податковим органом в акті розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб за 2011-2013 роки відповідає законодавчо встановленому (а.с.126 на звороті Т.1).

Зі змісту акту вбачається, що єдиний внесок податковим органом нарахований на суми чистого доходу, які визначались податковим органом самостійно:

- за 2011 рік - актом №372/1710/НОМЕР_1 від 17.08.2012 року, на підставі якого винесено податкове повідомлення-рішення № від 30.08.2012 року на суму 22327,65 грн. грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб основного платежу та 5581,91 грн. штрафних фінансових санкцій (а.с.52-59 Т.2);

- за 2012 рік - актом №328/1710/НОМЕР_1 від 24.04.2013 року, на підставі якого винесено податкове повідомлення-рішення № від 30.04.2013 року на суму 61962,98 грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб основного платежу та 29030,30 грн. штрафних фінансових санкцій (а.с.60-68 Т.2).

Згідно ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2014 року скасовано постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.12.2012 року, якою позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 30.08.2012 року на суму 22327,65 грн. грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб основного платежу та 5581,91 грн. штрафних фінансових санкцій задоволено в повному обсязі, в позові відмовлено (а.с.37-46 Т.2).

Таким чином, позиція податкового органу про заниження позивачем суми чистого оподатковуваного доходу в серпні-грудні 2011 року, обчисленої з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, що наведена в таблиці акту (а.с.126 на звороті Т.1) в розмірі 44015,70 грн. є правомірною, а тому висновок про заниження єдиного внеску на суму 15273,44 грн. (44015,70 грн. х 34,7%) за 2011 рік є таким, що ґрунтується на законі.

Однак, судом встановлено, що постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.10.2013 року позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 30.04.2013 року на суму 61962,98 грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб основного платежу та 29030,30 грн. штрафних фінансових санкцій задоволено в повному обсязі. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.08.2014 року постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.10.2013 року залишено без змін (а.с.27-36 Т.2).

Таким чином, позиція податкового органу про заниження позивачем суми чистого оподатковуваного доходу в січні-червні та жовтні-листопаді 2012 року, обчисленої з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, що наведена в таблиці акту (а.с.126 на звороті Т.1) в розмірі 139360,12 грн. є помилковою, а тому висновок про заниження ОСОБА_1 єдиного внеску за 2012 рік на суму 48357,92 грн. (139360,12 грн. х 34,7%) є безпідставним.

Окрім цього, як описувалось вище в даній постанові, позиція податкового органу про заниження суми чистого оподатковуваного доходу в березні-серпні 2013 року, обчисленої з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, у розмірі 88083,86 грн. (а.с.126 на звороті Т.1) є безпідставною в частині.

Так, як вказано вище у даній постанові, висновок податкового органу про заниження позивачем чистого доходу за березень, квітень та червень 2013 року є правомірним в повному обсязі, а тому визначення єдиного внеску за цей період є правомірним в сумі 19143,02 грн. ((18389,07 грн. + 18389,07 грн. + 18289,07 грн.) х 34,7%).

Однак, висновок податкового органу про заниження чистого доходу за травень 2013 року є обґрунтованим лише в частині 5833,33 грн., а в частині 10416,67 грн. (5833,33 грн. + 10416,67 грн. = 16250,00 грн.) є безпідставним. Тому єдиний внесок нараховуватиметься лише на суму 5833,33 грн., та становитиме 2024,17 грн., а не на суму 16250,00 грн., як вказано в акті перевірки (а.с.126 на звороті Т.1). Висновок же про заниження чистого доходу за серпень 2013 року є повністю безпідставним, як описано судом раніше.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем занижено єдиного внеску на суму 36 440,63 грн. (15273,44 грн. + 19143,02 грн. + 2024,17 грн.).

А тому сума штрафних санкцій повинна становити 3349,37 грн. ((15273,44 грн. х 15%) + ((19143,02 грн. + 2024,17 грн.) х 5%)) (а.с.134 Т.1).

Таким чином, рішення № від 15 квітня 2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску підлягає скасуванню в розмірі 57755,78 грн. (94196,41 грн. - 36 440,63 грн.) єдиного внеску та в частині 5305,68 грн. (8655,05 грн. - 3349,37 грн.) штрафної санкції.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Загальна сума нарахована до сплати рішеннями, що оскаржувались позивачем склала 202110,40 грн., натомість судом задоволено лише в частині 79567,69 грн., що складає 39,36 % від оскарженої суми.

Згідно Закону України "Про судовий збір" під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

202110,40 грн. х 10% = 20211,04 грн., що є більшим за чотири мінімальних розмірів заробітної плати - 4872,00 грн., а тому належить застосувати меншу величину.

Так, 4872,00 грн. х 60,64% = 2954,38 грн. Позивачем сплачено 404,23 грн., а тому належить стягнути з нього додатково 2550,15 грн. (2954,38 грн. - 404,23 грн.) пропорційно до відхиленої частини вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 86, 94, 159 - 163, 167 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 15 квітня 2014 року, винесене Кіровоградською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 29555,97 грн. за основним платежем та 14777,98 грн. штрафних (фінансових) санкцій в частині 5587,49 грн. основного платежу та 2 793,75 грн. штрафних фінансових санкцій.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 15 квітня 2014 року, винесене Кіровоградською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 36616,66 грн. основного платежу та 18308,33 грн. штрафних (фінансових) санкцій в частині 5416,66 грн. основного платежу та 2708,33 грн. штрафних фінансових санкцій.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення № від 15 квітня 2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 94196,41 грн., винесене Кіровоградською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано 8655,05 грн. штрафних санкції в частині 57755,78 грн. єдиного внеску та 5305,68 грн. штрафних санкцій.

5. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 2550,15 грн. в дохід Державного бюджету України.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду С.В. Дегтярьова