Справа № 826/1786/15
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 лютого 2015 року № 826/1786/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Катющенка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у

м. Києві

третя особа Реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві

про визнання протиправною та скасування постанови від 30.12.2014 у

ВП № 43656480

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач), третя особа - Реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 30.12.2014 про закінчення виконавчого провадження ВП № 43656480.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2014 у справі № 826/104/14 скасовано рішення реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві № 8685187 від 05.12.2013 про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень та зобов'язано реєстраційну службу вчинити дії щодо державної реєстрації права власності на підставі заяви ОСОБА_1 за реєстраційним № 4161404 від 25.11.2013. На думку позивача, відповідачем безпідставно прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 43656480 від 30.12.2014, оскільки вказане судове рішення фактично не виконано.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2015 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представники позивача в судовому засіданні 19.02.2015 позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково зазначили, що матеріали виконавчого провадження не містили доказів про виконання рішення, зазначеного у виконавчому документі, з огляду на що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання 19.02.2015 не забезпечив, подавши клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Засобами електронної пошти на адресу суду були подані письмові заперечення проти позову. Згідно вказаних заперечень відповідач зазначає, що відповідно до листа реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві від 13.08.2014 № 7496/5.5 встановлено, що згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 22.05.2014 представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 подана повторна заява про державну реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, яка зареєстрована за номером 6718143. Рішенням про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.11.2014 № 17123712 зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 22.05.2014 за реєстраційним номером 6718143 до усунення обставин, а саме: відсутність у повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, визначених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868. Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 29.12.2014 № 18440246 відмовлено у державній реєстрації права власності на вказаний будинок у зв'язку з тим, що заявником у 5-денний строк не усунено обставин, що були підставою для прийняття відповідного рішення державного реєстратора від 11.11.2014 про зупинення розгляду даної заяви. 30.12.2014 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а виконавчий документ направлено до суду для приєднання до матеріалів справи.

Представник третьої особи у судовому засіданні 19.02.2015 проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. Зокрема зазначала, що законодавством у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та програмним забезпеченням Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не передбачено повноважень у державного реєстратора повторно розглянути заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. ОСОБА_1 було повторно подано заяву про державну реєстрацію права власності, за результатами розгляду якої державним реєстратором було прийняте рішення № 18440246 від 29.12.2014 по відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. З огляду на наведене, вважала, що державним виконавцем правомірно закінчено виконавче провадження.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене та не прибуття відповідача у судове засідання, в судовому засіданні 19.02.2015 суд ухвалив про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2014 у справі № 826/104/14 за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві про скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, зокрема:

- скасовано рішення Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві № 8685187 від 05.12.2013 про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень;

- зобов'язано Реєстраційну службу Головного управління юстиції у місті Києві в термін, визначений законодавством, вчинити дії щодо державної реєстрації права власності на підставі заяви ОСОБА_1 за реєстраційним № 4161404 від 25.11.2013 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

На виконання вказаного рішення Окружним адміністративним судом міста Києва 29.05.2014 позивачу видано виконавчий лист, а 17.06.2014 державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 43656480, відповідно до якого, зокрема, зобов'язано Реєстраційну службу Головного управління юстиції у місті Києві в термін, визначений законодавством, вчинити дії щодо державної реєстрації права власності на підставі заяви ОСОБА_1 за реєстраційним № 4161404 від 25.11.2013 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

30.12.2014 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Маховою Діаною Анатолівною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (ВП № 43656480) на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач, вважаючи постанову від 30.12.2014 про закінчення виконавчого такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 (далі Закон № 606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 11 наведеного Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2014 у справі № 826/104/14 вбачається, що в резолютивній частині даного рішення судом зобов'язано реєстраційну службу Головного управління юстиції у місті Києві в термін, визначений законодавством, вчинити дії щодо державної реєстрації права власності на підставі заяви ОСОБА_1 за реєстраційним № 4161404 від 25.11.2013 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Підставою для закінчення виконавчого провадження, як встановлено судом та не заперечується сторонами, стало повідомлення державного реєстратора, що 22.05.2014 представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 подано повторно заяву про державну реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, яка зареєстрована за № 6718143, за результатами розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення № 18440246 від 29.12.2014 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що Реєстраційною службою прийнято рішення за іншою заявою позивача, а саме, - за заявою від 22.05.2014 за реєстраційним № 6718143, ніж та, що зазначена в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2014 у справі № 826/104/14, на підставі якої і було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження, а саме, - за заявою позивача від 25.11.2013 за реєстраційним № 4161404.

Відповідно до пункту 8 частини третьої статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення.

Згідно частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

Відповідно до частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Ні відповідачем, ні третьою особою у даній справі (боржником у виконавчому провадженні) не надано суду доказів про звернення до суду із заявою про роз'яснення судового рішення або встановлення чи зміни порядку і способу його виконання.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для винесення постанови від 30.12.2014 про закінчення виконавчого провадження ВП № 43656480 у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі судового рішення, оскільки матеріали виконавчого провадження не містили доказів виконання рішення суду згідно з виконавчим документом, а саме, - за заявою позивача від 25.11.2013 за реєстраційним № 4161404.

Згідно частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

На стягненні судових витрат представники позивача в судовому засіданні не наполягали.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 30.12.2014 про закінчення виконавчого провадження ВП № 43656480.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя В.П. Катющенко