Справа № 2-а/487/330/14
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 2-а/487/330/14

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Разумовська О.Г.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого - Яковлєва О.В.,

суддів - Бойка А.В., Танасогло Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м.Миколаєва від 24 грудня 2014 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1, про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Заводського районного суду м.Миколаєва від 24 грудня 2014 року задоволено позов та скасовано рішення Виконавчого комітету Заводської районної ради народних депутатів м.Миколаєва №11 від 20.01.1995 року, в частині оформлення ОСОБА_1 самочинно побудованих житлових та господарських споруд, за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з постановленим у справі судовим рішенням третьою особою подано апеляційну скаргу, з якої вбачається, що рішення у справі прийнято в порушення норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою в задоволені позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог не відповідає фактичним обставинам справи, так як позивач знав про оскаржуване рішення ще у 2008 році, під час розгляду іншої судової справи, проте з позовом до суду останній звернувся лише у 2010 році, що вказує на безумовний пропуск процесуального строку.

Крім того судом не встановлено належним чином правонаступність Виконавчого комітету Заводської районної ради народних депутатів м.Миколаєва, рішення якого й оскаржено, що також є підставою для скасування судового рішення.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження через подання позивачем та третьою особою відповідних клопотань та неявкою відповідача у судове засідання.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач та третя особа є співвласниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, та згідно договорів купівлі продажу від 02.08.1979 року і від 19.03.1988 року їх частки складають: 3/4 у позивача та 1/4 у третьої особи.

У травні 1988 року рішенням №142 виконкому Заводської районної Ради народних депутатів м.Миколаєва дозволено третій особі перебудову сараю та капітальний ремонт частини житлового будинку із збільшенням розмірів будівель завдовжки, а оскаржуваним рішенням виконавчого комітету Заводської районної ради народних депутатів м.Миколаєва №11 від 20.01.1995 року оформлено нові споруди та затверджено акт прийняття їх в експлуатацію.

В подальшому, на підставі даного рішення, сторонам видано нові свідоцтва про право власності, у яких частки права власності складають: 21/50 у позивача та 29/50 у третьої особи.

Оскільки оскаржуване рішення виконкому прийнято з порушенням процесуального порядку, а саме позивачем, як співвласником, не надано згоду на оформлення даних споруд - то ОСОБА_2 подано відповідний позов до суду про його скасування.

За результатом встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо обґрунтованості позовних вимог, з яким погоджується судова колегія з огляду на наступне.

Згідно положень ч.2 ст.19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України - завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1 ст.113 Цивільного Кодексу УРСР (який був чинний під час виникнення спірних правовідносин у 1995 році) - володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом.

Згідно з ст.119 ЦК УРСР - коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні.

Пунктом 4 Перехідних положень Цивільного Кодексу України встановлено, що цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.356 ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.4 ст.357 ЦК України - співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 393 ЦК України - правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Судовою колегією встановлено, що згідно первинних договорів купівлі-продажу від 02.08.1979 року та від 19.03.1988 року позивач та третя особа є співвласниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, та їх частки складають: 3/4 у позивача і 1/4 у третьої особи.

У травні 1988 року рішенням №142 виконкому Заводської районної Ради народних депутатів м.Миколаєва дозволено третій особі перебудову сараю та капітальний ремонт частини житлового будинку із збільшенням розмірів будівель завдовжки, проте вказані будівельні роботи проведено нею із збільшенням розмірів будівель не тільки завдовжки, а і завширшки, що встановлено судом із копій відповідних технічних паспортів 1979, 1994 та 2008 років (а.с.101-114).

Оскаржуваним рішенням виконавчого комітету Заводської районної ради народних депутатів м.Миколаєва №11 від 20.01.1995 року оформлено вказані споруди та затверджено акт прийняття їх в експлуатацію (а.с.5).

В подальшому, на підставі даного рішення, сторонам видано нові свідоцтва про право власності, у яких частки права власності складають: 21/50 у позивача та 29/50 у третьої особи.

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення 1995 року є зокрема заява ОСОБА_1 про оформлення даних споруд, у якій стоїть підпис іншого співвласника домоволодіння - ОСОБА_2 із зазначенням "не возражаю" (а.с.6), проте згідно висновку експертизи №6636 від 07.10.2011 року - вказаний підпис зроблено невідомою особою (а.с.34-36), що вказує на те, що позивачем не надано згоди на оформлення даних споруд.

При цьому права позивача порушено тим, що на підставі даного рішення сторонам оформлено нові свідоцтва про право власності, у яких зменшено частку права власності позивача на домоволодіння та на земельну ділянку.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що суб'єктом владних повноважень здійснено оформлення вищевказаних споруд третій особи без наявності згоди на це з боку іншого співвласника домоволодіння, що є порушенням вищевказаних вимог закону, оскільки така згода є обов'язковою, та є підставою для його скасування в цій частині.

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України - обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Апелянтом зроблено посилання на пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки про оскаржуване рішення останній дізнався у 1997 році, при видачі нових свідоцтв про право власності.

Колегія суддів не приймає вказані посилання до уваги, оскільки ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2012 року (а.с.53) питання пропуску строку вже вирішено судом та вказаним рішенням прямо зазначено, що про наявність оскаржуваного рішення Виконкому позивач дізнався 17.12.2009 року, а тому ним вчасно подано позов до суду.

Крім того з довідки БТІ вбачається, що позивачу хоча й оформлено нове свідоцтво про право власності, проте відсутні будь-які докази його отримання (а.с.11).

Необґрунтованими є також посилання апелянта на те, що Виконавчий комітет Миколаївської міської ради не є належною стороною у справі, оскільки він не є правонаступником Виконавчого комітету Заводської районної ради народних депутатів м.Миколаєва.

З наданої до суду відповіді Виконкому Миколаївської міської ради від 13.02.2015 року вбачається, що жодним нормативно-правовим актом не встановлено правонаступника ліквідованих Виконавчих комітетів районних у місті рад народних депутатів, а тому при визначенні належного відповідача у даній справі слід виходити з обсягу прав та обов'язків у сфері регулювання земельних відносин, які надано Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради та Виконавчому комітету Миколаївської міської ради.

Як вбачається з Положення про Адміністрацію Заводського району м.Миколаєва - у даного виконавчого органу місцевого самоврядування відсутні повноваження щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, натомість у Виконкома Миколаївської міської ради такі повноваження передбачені п.п.1 п. "б" ч.1 ст.31 Закону України "Про місцеве самоврядування", а тому саме даний орган і є належним відповідачем у справі.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, що є підставою для залишення її без задоволення.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Заводського районного суду м.Миколаєва від 24 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Судді: О.В. Яковлєв А.В. Бойко Т.М. Танасогло