Справа № 804/14310/13-а
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2015 рокусправа № 804/14310/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Нагорної Л.М. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничого підприємства «Укрекологія» та Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2013 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничого підприємства «Укрекологія» до Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «НВП «Укрекологія» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 15 листопада 2013 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 447810,00грн., з яких за основним платежем - 298540,00грн. та за штрафними санкціями - 149270,00грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на безпідставність висновків податкового органу щодо нікчемності та недійсності правочинів укладених з ТОВ «Ландшафт» та ТОВ «Мегапромекологія» без врахування усіх первинних документів на підтвердження реальності здійсненних господарських операцій із зазначеним контрагентом.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2013 року у позов було задоволено частково. Визнано протиправним та скасувано податкове повідомлення-рішення Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області форми «Р» від 15 жовтня 2013 року № в частині щодо нарахування Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничого підприємства «Укрекологія» грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у сумі 131649,00грн. та за штрафними санкціями у сумі 65824,50грн. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ «НВП «Укрекологія» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило постанову суду скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказує на те, що судом першої інстанції не взято до уваги докази щодо залучення ТОВ «Ландшафт» підрядної організації для видобування марганцевих руд. У підприємства були в наявності товарно-транспортні накладні на підтвердження переміщення товару, а також зазначає, що судом не вірно надано оцінку технологічному процесу при виготовлені марганцевого концентрату.

Криворізька центральної об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області також подала апеляційну скаргу в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що в ході перевірки встановлено факти, які вказують на проведення позивачем безтоварних операцій, що позбавляє останнього на формування податкового кредиту.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники сторін підтримали вимоги викладені в апеляційних скаргах та просили відмовити у задоволенні апеляційних скарг іншої сторони.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ТОВ «НВП «Укрекологія» підлягає задоволенню, а апеляційна скарга податкового органу задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що податковим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «НВП «Укрекологія» з питань дотримання вимог податкового законодавства України під час здійснення взаємовідносин з ТОВ «Ландшафт» () та ТОВ «Мегапромекологія» () за період з 01.06.2013 року по 30.06.2013 року.

За результатами вищеозначеної перевірки позивача було складено акт №584/22-01/31933095 від 26.09.2013р., яким встановлено порушення позивачем приписів п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.3 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження останнім податку на додану вартість у сумі 298539,95 грн. за червень 2013 року. Означений висновок обґрунтований тим, що ТОВ «НВП «Укрекологія» неправомірно віднесло до складу податкового кредиту за червень 2013 року суми податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Ландшафт» та ТОВ «Мегапромекологія», оскільки правочини, укладені з цими контрагентами не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними. Так, у вказаних суб'єкті господарювання, відповідно до даних їх податкової звітності, відсутні основні фонди, а у штаті рахується по 3-5 осіб, що, в свою чергу, свідчить про неможливість здійснення цими підприємствами господарської діяльності через відсутність необхідних для цього умов. Крім того, податкові накладні, виписані ТОВ «Мегапромекологія», не були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що позбавляє позивача права включати суми податку на додану вартість згідно даних накладних до податкового кредиту. Щодо взаємовідносин з ТОВ «Ландшафт», то ТОВ «НВП «Укрекологія» не було надано до перевірки документи, що підтверджують реальність цих господарських операцій, а саме: довіреності на отримання товару (марганцевих руд), документи складського обліку отриманого товару, договори на транспортування та зберігання товару, подорожні листи, товарно-транспортні накладні, калькуляції, технічну документацію, сертифікати якості та відповідності на поставлений товар, а також бухгалтерські документи щодо підтвердження подальшого використання позивачем придбаного товару у власній господарській діяльності. Відповідно до ст.44 Податкового кодексу України вважається, що такі документи у позивача відсутні.

На підставі означеного акту перевірки 15.10.2013р. Криворізькою центральною ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області було винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» №, яким ТОВ «НВП «Укрекологія» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 447810,00грн., з яких за основним платежем - 298540,00грн. та за штрафними санкціями - 149270,00грн. (т.1а.с.15).

Вирішуючи позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування вищевказаного податкового повідомлення-рішення, суд зважає на наступне.

Так у перевіряє мий період, 01 березня 2012 року між ТОВ «НВП «Укрекологія» та ТОВ «Мегапромекологія» було укладено договір оренди №01/03, згідно якого ТОВ «Мегапромекологія», як орендодавець, передає, а ТОВ «НВП «Укрекологія», як орендар, приймає в оперативну оренду тимчасову дослідно-дослідницьку фабрику, яка складається з обладнання, найменування, кількість та балансова вартість якого вказана у Додатку №1.

На підтвердження виконання вказаного договору були надані податкові накладні, рахунки, акт здачі-прийняття виконаних робіт. Розрахунки між ТОВ «НВП «Укрекологія» та ТОВ «Мегапромекологія» проведено в безготівковій формі згідно платіжних доручень.

В той же час, в порушення приписів п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, податкова накладна №2 від 30.06.2013р. не була зареєстрована ТОВ «Мегапромекологія» в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до, абз.1-2 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з абз.9 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Відповідно до абз.11 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Пунктом 20 Розділу ІІІ Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 року №1492, у разі відмови постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) до декларації додаються Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) за формою згідно з (Д8) (додаток 8) - для декларації, (ДС5) (додаток 5) - для декларації (скороченої); (ДСп5) (додаток 5) - для декларації (спеціальної); (ДП4) (додаток 4) - для декларації (переробного підприємства) та відповідні документи, передбачені пунктом 201.10 статті 201 розділу V Кодексу.

В зв'язку з не реєстрацією ТОВ «Мегапромекологія» податкової накладної №2 від 30.06.2013р. в Єдиному реєстрі податкових накладних, ТОВ «НВП «Укрекологія» одночасно із декларацією з податку на додану вартість за червень 2013 року від 22.07.2013р. №, до якої, зокрема, було включено податковий кредит у сумі 131648,79грн., сформований на підставі вказаної податкової накладної, виписаної ТОВ «Мегапромекологія» (згідно розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) від 22.07.2013р. №), було також подано заяву про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) (Д8) від 22.07.2013 року №.

Податкова декларація ТОВ «НВП «Укрекологія» з податку на додану вартість за червень 2013 року від 22.07.2013р. №, разом із її невід'ємною частиною - Додатком 8 була прийнятою органом доходів і зборів.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що , позивач скористався наданим йому правом на подачу заяви про порушення постачальником - ТОВ «Мегапромекологія» порядку реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що, в свою чергу, надає ТОВ «НВП «Укрекологія» право на включення сум податку на додану вартість за цією податковою накладною до складу податкового кредиту відповідного звітного податкового періоду.

Орендована тимчасова дослідно-дослідницька фабрика дійсно використовувалась позивачем у власній господарській діяльності, що, зокрема, посвідчується відомостями трудових книжок працівників ТОВ «НВП «Укрекологія», які працевлаштовані саме на дослідно-дослідницькій фабриці (Марганецьке відділення) і по доходам яким позивач звітував до податкового органу шляхом подання відповідних податкових розрахунків за формою №1-ДФ, а також до органу Пенсійного фонду шляхом подання відповідних звітів за формою №Д4.

Відповідно до ст.185, ст. 188-189, ст.198, 201 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів, місце надання яких знаходиться на митній території України; поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість; платник податків зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, яка є підставою для віднесення вказаної в ній суми податку на додану вартість до податкового кредиту Покупця.

Підпунктом 198.3 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 даного кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п. 198.2 ст.198 ПКУ вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

У відповідності до приписів п.201.1, п.201.4., п.201.10, ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний виписати податкову накладну у двох екземплярах та надати покупцю податкову накладну, що має містити визначені за законом певні реквізити, у т. ч. ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні.

Відповідно до п.п. 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до п.200.1-200.4 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті і перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом, а при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг, а залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Колегія суддів зазначає , що наявність у позивача податкових та видаткових накладних, на підставі яких відповідні суми ПДВ у складі вартості придбаних товарів, послуг були включені до податкового кредиту, ТОВ «НВП «Укрекологія» цілком правомірно включило суми податку на додану вартість по отриманим товарам послугам у ТОВ Мегапромекологія» до складу податкового кредиту оскільки його право на податковий кредит підтверджується єдиним і належним, з точки зору діючого законодавства, доказом.

Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладання штрафних санкцій.

Реальність поставки товару та надання послуг, підтверджені належним чином первинними документами: договорами, видатковими накладними; податковими накладними; рахунками фактур, платіжними дорученнями.

Первинні бухгалтерські документи свідчать про фактичне отримання позивачем послуг, що відображено в бухгалтерському обліку та інших документах, які були надані позивачем до податкового органу до проведення перевірки.

Зазначені первинні бухгалтерські документи відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Посилання податкового органу на відсутність у контаргентів позивача можливостей для надання послуг та поставку товару в силу відсутності основних засобів та персоналу не може свідчити про нереальність угод через те, що укладення трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі надання послуг та поставки товару, податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит та на формування валових витрат в залежності від того, за яких ресурсів (власних або залучених) надавалися послуги або здійснювалася поставка товару постачальником.

За таких обставин колегі суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що , що позивач правомірно відніс до складу податкового кредиту за червень 2013 року суму податку на додану вартість у розмірі 131648,79грн. згідно податкової накладної, виписаної ТОВ «Мегапромекологія», від 30.06.2012р. №2.

Також у перевіряємий перод між ТОВ «НВП «Укрекологія» та ТОВ «Ландшафт» був укладений договір купівлі-продажу марганцевих руд від 01 квітня 2013 року №01/04-13, згідно якого ТОВ «Ландшафт», як продавець, зобов'язувався передати у власність ТОВ «НВП «Укрекологія», як покупцю, марганцеві руди, які є корисними копалинами техногенного родовища шламосховища рудозбагачувальної фабрики ім. Максимова, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити товар на умовах цього Договору.

На виконання вказаного договору виписано ТОВ «Ландшафт» були виписані рахунки на оплату, видаткові та податкові накладні на загальну суму товару (марганцевої руди у загальній кількості 30192т) 992712,96 грн., в тому числі податок на додану вартість - 165452,16грн. Також позивачем надані акти приймання-передачі товару.

На підтвердження права ТОВ «Ландшафт» на користування надрами, позивачем була надана суду копія спеціального дозволу №4582 від 18.12.2007 року, видана Міністерством охорони навколишнього природного середовища України, згідно якого означений контрагент має право на видобування шламів марганцевих руд з метою їх збагачення та отримання марганцевого концентрату для використання в металургійній промисловості Строк дії даного дозволу - до 18.12.2017 року

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 15 листопада 2013 року № в частині нарахування ТОВ «НВП «Укрекологія» грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у сумі 166891,16 грн. та за штрафними санкціями у сумі 83445,50 грн. суд першої інстанції виходив з того, що у ТОВ «Ландшафт» кількість працюючих 5 чоловік, а тмаа кількість трудових ресурсів фактично є недостатньою для здійснення господарської діяльності з видобування шламів марганцевих руд. Також до перевірки позивачем не було надано документів щодо транспортування товару, довіреності на отримання цього товару (журнал реєстрації довіреностей), документи складського обліку отриманого товару, калькуляції, технічну документацію, сертифікати якості та відповідності на поставлений товар, а також бухгалтерські документи щодо підтвердження подальшого використання позивачем придбаного товару у власній господарській діяльності, реєстру відвантаженої марганцевої руди. З показань свідка, що отримував товар вбачається, що останній не отримував довіреностей на його отримання. Велика кількість придбаного товару, а саме 30192 т. не могла бути перероблена позивачем за 17 днів, крім того у калькуляції вартості виробництва продукції (концентрату марганцевого) від 30.06.2013 р. у кількості 9087 не зазначено якого виду був виготовлений цей концентрат. Також позивачем не надано платіжних документів по послугам оренди складу зберігання продуктів переробки на підставі договору оренди від 01.04.2013 р. № 01/04-13. Також позивачем не було надано документів на підтвердження перевезення готової продукції до місця зберігання, документів складського обліку цієї продукції тощо. Зазначені факти свідчать про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Ландшафт».

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Щодо посилання відповідача, на фіктивність укладених договорів між позивачем та вказаними вище контрагентами, колегія суддів зазначає, що відсутність та/або дефектність документів на транспортне перевезення не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій.

Так, відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України N 363 від 14.10.97 р., товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно із п. п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних Правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, чинним законодавством України не встановлено обов'язку суб'єкта господарювання, а також права здійснювати перевірку справжності наданих контрагентами документів при укладенні договорів.

Також слід зазначити, що вказані правила регулюють інші правовідносини, ніж ті що склалися між позивачем та його контрагентами.

Крім того як вбачається з матеріалів справи позивачем неоднарозово повідомлялося податковому органу про наявність у нього товарно-транспортних накладних у кількості 68 шт. на підтвердження транспортування отриманого у ТОВ «Ландшафт» товару, але неможливістю надати їх копії через відсутність технічної можливості , та у разі потреби надання їх оригіналів.

Також матеріали справи містять надано витяг з журналу реєстрації довіреностей, де вказано, що на ім'я ОСОБА_1, видавалися довіреності для отримання товару від ТОВ «Ландшафт».

Крім того посилання податкового органу на відсутність у ТОВ «Ландшафт» позивача можливостей для видобутку марганцевої руди в силу відсутності основних засобів та персоналу не може свідчити про нереальність угод через те, що укладення трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі надання послуг та поставки товару, податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит та на формування валових витрат в залежності від того, за яких ресурсів (власних або залучених) надавалися послуги або здійснювалася поставка товару постачальником.

Слід також зазначити, що довідкою Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 24.02.2014 року № 13/220/31933095 «Про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «НВП «Укрекологія» щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків ТОВ «Ландшафт» та ТОВ «Мегапромекологія» за період з 01.02.2013 р. по 31.12.2013 року» встановлено документальне підтвердження здійснення господарських відносин із ТОВ «Ландшафт» та ТОВ «Мегапромекологія», встановлено відображення в податковому обліку господарських операцій та розрахунків із зазначеними контрагентами

Щодо доводів податкового органу про відсутність підстав нарахування податкових зобов'язань через недекларування відповідних сум податкових зобов'язань контрагентами позивача, колегія суддів зазначає, що зазначені доводи суперечать практиці Європейського суду з прав людини. Так, відповідно в п. 57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Булвес» АД проти Болгарії від 22 січня 2009 року судом було зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обов'язок подання звітності з ПДВ у повному обсязі. Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов'язань його контрагентами.

Отже, позивач не може нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань. Такі вимоги, відповідно до зазначеного рішення Європейського суду з прав людини є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Крім того колегія суддів відхиляє доводи відповідача з приводу нікчемності угод, укладених позивачем з контрагентами позивача , враховуючи наступне.

Викладені в акті перевірки висновки про порушення позивачем вимог ст. ст. 203, 215, 216, 228 ЦК України зроблені відповідачем з перевищенням компетенції органів державної податкової служби, оскільки Податковий кодекс України та Закон України «Про державну податкову службу в Україні» не надають податковим органам повноважень на встановлення фактів порушення платниками податків норм цивільного або господарського законодавства. За загальним визначенням компетенцією є сукупність повноважень, прав та обов'язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов'язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань.

Порядок дій органів ДПС під час реалізації владної управлінської функції контролю за правильністю та повнотою справляння податкових зобов'язань, у тому числі щодо спірних зобов'язань, визначається Законом України «Про державну податкову службу в Україні» та Податковим кодексом України. Зазначені нормативно-правові акти не містили і не містять норм, які б наділяли відповідача повноваженнями на визнання правочинів нікчемними або такими, що не відповідають вимогам законодавства та повноваженнями на оцінку відповідності будь-якого правочину вимогам ст. ст. 203, 215, 216, 228 ЦК України.

Відповідно ст. 228 ЦК України (в редакції, що діяла з 01.01.2011 року):

Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін -в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне -з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Тобто, законодавець з 01.01.2011 року виключив правочини, які були укладені з метою суперечною інтересам держави та суспільства, з кола нікчемних правочинів і відніс такі правочини до оспорюваних. Таким чином, повноваження на встановлення законності правочинів, вчинених позивачем за тими критеріями ознак, що містяться в складеному відповідачем акті, належать виключно до компетенції судових органів.

Крім того, відповідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений ст. 228 ЦК України: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, АР Крим, територіальної громади, заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема, правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України обов'язково має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. При цьому, доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Крім того, відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно висновків акту перевірки правочини, вчинені позивачем, відповідач кваліфікує як такі, що не направлені на реальне настання правових наслідків, а отже визнає їх нікчемними. Проте, за приписами ст. 234 ЦК України правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, є фіктивним. Фіктивний правочин визнається недійсним судом. Між тим, відповідач не наведено посилань на судові рішення щодо недійсності вчинених позивачем правочинів як фіктивних або інших доказів щодо фіктивності здійснюваної позивачем діяльності. Таким чином, відповідач невірно застосовує норми чинного законодавства України в частині кваліфікації вчинених позивачем правочинів.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про дотримання ТОВ «НВП «Укрекологія» умов для формування податкового кредиту та про відсутність у податкового органу підстав для здійснення оспорюваних донарахувань.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ТОВ «НВП «Укрекологія» підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог з прийняттям нового рішення про їх задоволення.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 198, ст.ст. 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничого підприємства «Укрекологія» - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2013 року в частині відмовлених позовних вимог - скасувати та прийняти нову постанову в цій частині.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15 листопада 2013 року № в частині нарахування ТОВ «НВП «Укрекологія» грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у сумі 166891,16 грн. та за штрафними санкціями у сумі 83445,50 грн.

В решті Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2013 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова складена 27 лютого 2015 року.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: С.В. Сафронова