Справа № 2а/0370/2825/11
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2011-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2011 року Справа № 2а/0370/2825/11

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Андрусенко О. О.,

при секретарі судового засідання Брудовській Н. В.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача Ярошика Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом підприємця ОСОБА_4 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Підприємець ОСОБА_4 в адміністративному позові просить суд визнати нечинними податкові повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 07.10.2011 року № про визначення податкового зобов'язання з податку на з доходів фізичних осіб у розмірі 13125 грн. та № про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 25000 грн., у т. ч. 20000 грн. основного платежу та 5000 грн. штрафних санкцій.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на хибність висновків, викладених у акті перевірки від 12.09.2011 року № 5/17-, вважає, що ним правомірно віднесено до валових витрат та до податкового кредиту суми коштів, сплачених внаслідок придбання товару у товариства ТзОВ «Волиньторгбуд Сервіс»

У судовому засіданні представники позивача підтримали доводи, наведені у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Відповідач -Луцька ОДПІ не визнав, посилаючись на правомірність висновків податкового органу, зроблених при проведенні перевірки, вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені відповідно до вимог чинного законодавства.

У судовому засіданні представник відповідача вимог товариства не визнав, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, суд встановив наступне.

За результатами планової виїзної перевірки суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року Луцькою ОДПІ складено акт від 12.09.2011 року № 5/17-.

Вищевказаним актом встановлено порушення суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_5 ст. 13 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», п.п. а п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», внаслідок чого підприємцем занижено чистий дохід за період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року на суму 13125 грн.; порушення п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість, у результаті чого завищено податковий кредит в частині придбання товарів з метою їх подальшого використання в межах господарської діяльності платника податків недозволеного податкового кредиту у сумі 20000 грн.

На підставі акту перевірки Луцькою ОДПІ винесено податкові повідомлення-рішення від 07.10.2011 року № про визначення податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 13125 грн. та № про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 25000 грн., у т. ч. 20000 грн. основного платежу та 5000 грн. штрафних санкцій.

Актом перевірки встановлено, що підприємцем ОСОБА_4 до складу валових витрат було зайво віднесені кошти від придбання товару у ТзОВ «Волиньторгбуд Сервіс», перевіркою якого встановлено відсутність поставок товарів та укладення угод з метою настання реальних наслідків. Господарські операції за період з 15.01.2010 р. по 31.10.2010 р. щодо придбання ТзОВ «Волиньторгбуд Сервіс» товарів з контрагентом-постачальником, відображених у даних бухгалтерського обліку як Х2523975 та послідуючого продажу ТзОВ «Волиньторгбуд Сервіс» товарів на адресу контрагентів - покупців не підтверджуються стосовно реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій.

Луцька ОДПІ вважає, що угоди поставки, укладені між підприємцем ОСОБА_4 та ТзОВ «Волиньторгбуд Сервіс» є нікчемними в силу закону.

Судом встановлено, що у період з січня 2010 року по листопад 2010 року підприємцем ОСОБА_5 придбано у ТзОВ «Волиньторгбуд Сервіс» товар. За придбаний товар позивач розрахувався з ТзОВ «Волиньторгбуд Сервіс» повністю. Факт придбання товару та розрахунку за нього підтверджується податковими і видатковими накладними та платіжними дорученнями, що є у матеріалах справи.

В подальшому придбаний товар використано при здійсненні господарської діяльності підприємця, в підтвердження чого подано відповідні розрахункові документи, довідки про вартість виконаних робіт, акти приймання виконаних будівельних робіт та підсумкові відомості ресурсів.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, фізичними особами-підприємцями, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Підпунктами 5.1, 5.2.1 п. 5.2 статті 5 зазначеного закону передбачено, що валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем правомірно віднесено до складу валових витрат у 2010 році 87500 грн., сплачених при придбанні товару у ТзОВ «Волиньторгбуд Сервіс».

Згідно п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» поставка товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Підпунктом 7.2.6 п. 7.2 та п. п. 7.4.1 п. 7.4, п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і

- правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно вищезазначених вимог договори, укладені позивачем з ТзОВ «Волиньторгбуд Сервіс», податкові і видаткові накладні, повністю відповідають вимогам законодавства, оскільки містять усі вищевказані реквізити.

З урахуванням вищезазначених положень чинного законодавства суд вважає, що позивачем правомірно віднесено до складу податкового кредиту за період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року 20000 грн. податку на додану вартість, сплачених у ціні товару, придбаного у ТзОВ «Волиньторгбуд Сервіс»

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про нікчемність угод, укладених між підприємцем ОСОБА_5 та ТзОВ «Волиньторгбуд Сервіс», з тих підстав, що контрагентом останнього був суб'єкт господарської діяльності Х2523975, який має ознаки фіктивності з огляду на таке.

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому договір є обов'язковим до виконання. Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу та повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до пункту 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктом 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, істотними є умови, визнані таким за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до частини 1, 2 статті 215 ЦКУ підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Пунктом 2 статті 203 ЦК України передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Судом встановлено, що виконання договору купівлі-продажу підтверджується податковими накладними від 26.10.2010 р. № 42608, від 28.10.2010 р. № 22810, видатковими накладними від 26.06.2010 р. № РН-42608, від 28.10.2010 р. № РН-22810 та платіжними дорученнями від 10.09.2010 р. № 78 та від 02.11.2010 р. № 78.

Розрахунок за придбаний товар підприємцем ОСОБА_4 проведений повністю, що підтверджується платіжним дорученням від 10.09.2010 р. № 78 та від 02.11.2010 р. № 78.

Факт використання підприємцем ОСОБА_4 придбаного товару підтверджується довідками про вартість виконаних робіт за листопад та грудень 2010 року, актами приймання виконаних будівельних робіт за листопад та грудень 2010 року та підсумковими відомостями ресурсів за листопад та грудень 2010 року.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що договір купівлі-продажу, укладений між підприємцем ОСОБА_4 та ТзОВ «Волиньторгбуд Сервіс», був направлений на реальне настання правових наслідків, не суперечить вимогам частини 1 статті 203 ЦК України і не містить ознак нікчемного правочину, що підтверджується доказами по справі.

Факт здійснення господарських операцій товариством ТзОВ «Волиньторгбуд Сервіс» з Х2523975 не може свідчити про нікчемність угод, укладених підприємцем ОСОБА_4 з ТзОВ «Волиньторгбуд Сервіс» і підприємець не повинен нести відповідальності за недобросовісність дій підприємства Х2523975.

Згідно із частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що встановлені під час розгляду справи обставини, які підтверджені належними доказами, спростовують висновки Луцької ОДПІ, констатовані в акті перевірки від 12.09.2011 року № 5/17-, а тому податкові повідомлення-рішення, винесені на підставі зазначеного акту перевірки, підлягають скасуванню як протиправні.

Керуючись ст. ст. 160 ч.3, 163 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», Закону України «Про податок на додану вартість», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 07.10.2011 року № , № .

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої виготовлено 09 листопада 2011 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий - суддя О. О. Андрусенко