Справа № 813/999/15
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

02 березня 2015 року №813/999/15

м.Львів

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Сасевич О.М., перевіривши матеріали позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 про визнання виконавчих дій незаконними та зобовязання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В :

27 лютого 2015 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2, в якій позивач просить:

-«визнати виконавчі дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 щодо включення до Акту опису й арешту майна від 30 жовтня 2014 року комплекту військової білизни кофта і підштаники оливкового кольору в кількості 1430 комплектів, укомплектованого столами обладнання для пошиття одягу у кількості 38 одиниць, із яких: петельна 1 шт.; ґудзикова 1 шт.; кнопочка 1 шт.; універсальна 9 шт.; окантовочна 3 шт.; розпошивалка 4 шт.; оверлок 19 шт., пресу для проклеювання тканини 1 шт., консольного столу з утюгом 1 шт., швейних ниток різного кольору у кількості 200 мотків, плать дитячих чорного кольору у кількості 500 штук незаконними»;

-«зобовязати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 винести постанову про зняття арешту, накладеного згідно Акту опису й арешту майна від 30 жовтня 2014 року».

Згідно з ч.1 ст.107 КАС України, суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства і чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Із змісту позовної заяви та долучених до неї матеріалів встановлено, що ФОП ОСОБА_1 є суборендарем виробничого приміщення другого поверху, площею 256,00 м.кв. у будинку №8 по вул.Равська, смт.Немирів, Яворівського району Львівської області за договором від 01.09.2014 року, укладеним із ТзОВ «ОСОБА_3 Стиль».

Загалом, будинок №8 по вул.Равська, смт.Немирів, Яворівського району Львівської області належить на праві власності ВАТ «Фірма «Надія».

30 жовтня 2014 року за цією адресою старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 при примусовому виконанні наказу №22/196, виданого 21.01.2011 року Господарським судом Львівської області про стягнення з ВАТ «Фірма «Надія» на користь АКІБ «УкрСиббанк» коштів, складено акт опису та арешту майна.

Статтею 3 КАС України визначено, що справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома (кількома) конкретними субєктами стосовно їхніх прав та обовязків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один субєкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) субєктів, а ці субєкти, відповідно, зобовязані виконувати вимоги та приписи такого владного субєкта.

Частиною 2 статті 4 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Із аналізу статті 181 КАС України, яка регулює порядок розгляду судами позовних заяв з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби вбачається, що до компетенції адміністративних судів відносяться справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби щодо виконання рішень в адміністративних справах, інших органів чи посадових осіб, що можуть виконуватися примусово, для яких не встановлено іншого порядку судового оскарження. Звернутися до адміністративного суду із позовною заявою мають право учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій.

При цьому, рішення та дії державного виконавця щодо накладення арешту/опису майна є виконавчими діями, що вчиняються в межах виконавчого провадження, тому адміністративна справа щодо таких рішень/дій може розглядатися адміністративним судом лише в порядку, визначеному статтею 181 КАС України.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, остання не є учасником виконавчого провадження та особою, що залучалась до проведення виконавчих дій, а отже, вона не є, передбаченим статтею 181 КАС України, субєктом звернення до адміністративного суду.

Таким чином, спір не є публічно-правовим, оскільки за субєктним складом, характером і змістом зазначених позивачем правовідносин не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції, яке надано у пункті 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, визнання права, припинення дії, яка порушує право та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Так, статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року за №6 (з наступними змінами та доповненнями) встановлено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Згідно із пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року за №20, судовий захист права здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про виключення майна з опису.

У відповідності пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», питання звільнення майна з-під арешту повинно вирішуватися в порядку цивільного або господарського судочинства, оскільки предметом такого спору є захист права власності.

Статтею 1 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що захист порушених прав фізичних осіб є завданням цивільного судочинства, та справи про захист порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин проводиться за правилами іншого судочинства, розглядаються в порядку цивільного судочинства (ч.1 ст.15 ЦПК України), тобто, законом встановлений цивільний порядок судового оскарження, та вказана обставина унеможливлює розгляд справ даної категорії в порядку адміністративного судочинства.

Отже, справи зі спорів, що повязані з визнанням права на майно, на яке накладено арешт, і про звільнення майна з-під арешту підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Більш того, слід зауважити, що з приводу судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при вирішенні спору про звільнення майна з-під арешту встановлений інший порядок, ніж передбачений КАС України, оскільки, предметом спору у такому випадку є захист права власності, порушеного відповідачем, який на підставі виконавчих документів описав та наклав арешт на нього.

Таким чином, в даному випадку, має місце спір приватноправового характеру, що, в свою чергу, виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Окрім того, необхідно зазначити, що акт опису й арешту майна не містить в собі ознак ані нормативного акту, ані акту індивідуальної дії, а тому не є рішенням субєкта владних повноважень, яке б породжувало певні правові наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин і мало б обовязковий характер для субєктів цих відносин. Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України у справі №К-17040/08.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи, що до Львівського окружного адміністративного суду звернулась особа, яка не є субєктом звернення до адміністративного суду та те, що в даній справі має місце спір про право, слід прийти до висновку щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі, тому судовий збір в сумі 73,08 грн., сплачений згідно квитанції №10390141-1 від 27.02.2015 року, підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст.109, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 про визнання виконавчих дій незаконними та зобовязання до вчинення дій.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України судовий збір у сумі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп., сплачений згідно квитанції №10390141-1 від 27.02.2015 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Суддя Сасевич О.М.