Справа № 2а-5014/12/2670
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 лютого 2015 року 09:11 № 2а-5014/12/2670

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом ОСОБА_1
до Реєстраційної служби головного управління юстиції у місті Києві
треті особиОСОБА_2, ОСОБА_3
про зобов'язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна про зобов'язання відповідача зареєструвати договір про припинення зобов'язання переданням відступного, укладеного ОСОБА_2 та ОСОБА_1, відповідно до умов якого позивачу було передано у власність квартиру АДРЕСА_1

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.06.2012 позов задоволено повністю. Зобов'язано Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» зареєструвати договір про припинення зобов'язання переданням відступного, укладеного ОСОБА_2 та

ОСОБА_1, відповідно до умов якого ОСОБА_1 було передано у власність квартиру АДРЕСА_1

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2012 апеляційну скаргу відповідача задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.06.2012 - скасовано та постановлено нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.12.2014 касаційну скаргу позивача задоволено. Постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.06.2012 та Київського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2012 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно автоматизованого розподілу позовних заяв 15.12.2014 справу №7/634 передано для розгляду судді Окружного адміністративного суду міста Києва Кобилянському К.М.

Ухвалою суду від 18.12.2014 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду в судовому засіданні, яке в подальшому відкладалось з метою отримання додаткових доказів для вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

Судом залучено до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем набуто право власності на нерухоме майно, проте, відповідач протиправно відмовляється зареєструвати право власності позивача.

Представники відповідача і третіх осіб в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з укладеного 22.11.2011 договору про припинення зобов'язань переданням відступного між позивачем та ОСОБА_3, у зв'язку з неможливістю виконання ОСОБА_2 грошового зобов'язання щодо повернення позивачу коштів за договором позики від 20 грудня 2005 року, сторони дійшли згоди щодо заміни грошової суми у розмірі 1 200 000,00 (один мільйон двісті тисяч) гривень, належної з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як боржників за договором позики, передачею ними у власність ОСОБА_1 належного боржнику майна, - квартири АДРЕСА_1

Позивач звернувся до Київського міського БТІ (надалі - БТІ) з заявою про реєстрацію нерухомого майна.

Листом № 12483 (И-2012) від 29.03.2012 БТІ відмовило позивачу в реєстрації права власності, мотивуючи це тим, що договір про припинення зобов'язань передачею відступного відсутній у Додатку 2 до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 р.

Інші підстави для відмови у реєстрації у зазначеному листі були відсутні.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Отже, вказана норма Закону не передбачає вичерпного переліку договорів, на підставі яких може виникати право, яке підлягає реєстрації, та не передбачає надання будь -яким державним органам права на встановлення такого переліку.

Статтею 24 вказаного Закону передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна або більша його частина розміщені на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 6) заявлене право вже зареєстровано.

Отже, вказана норма Закону встановлює вичерпний перелік для відмови у реєстрації права, в якому відсутні підстави, зазначені відповідачем.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадови особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 182 Цивільного кодексу України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду.

Згідно п. 4. ст. 334 Цивільного кодексу України, право власності на нерухоме майно виникає з моменту реєстрації такого права, а згідно ст. 321 та п. 6 ст. 319 Цивільного кодексу України, держава не має права втручатися у здійснення власником права власності, а право власності є непорушним, тому ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п. 2.1 до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за № 157/6445 у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010

№ 1692/5 (надалі - Тимчасове положення), для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи (додаток 1), їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням.

Відповідно до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно (який наведено у додатку 1 до Тимчасового положення), до нього входять: договір, за яким відповідно до законодавства передбачається перехід права власності, зокрема купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання, лізингу, предметом якого є нерухоме майно, про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно, договір іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, спадковий договір (за наявності свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть чи рішення суду про оголошення особи померлою), договір про виділ у натурі частки з нерухомого майна, що є у спільній власності, про поділ нерухомого майна, що є у спільній власності.

Суд зазначає, що до зазначеного переліку входять всі договори, за якими відповідно до законодавства передбачається перехід права власності, а перелік, наведений після слова «зокрема» не є вичерпним та носить орієнтовний характер.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, судом встановлено, що у комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» були відсутні законні підстави для відмови позивачу в реєстрації договору про припинення зобов'язання переданням відступного, укладеного ОСОБА_2 та ОСОБА_1, відповідно до умов якого ОСОБА_1 було передано у власність квартиру АДРЕСА_1

В той же час, станом на лютий 2015, державним органом у сфері реєстрації речових прав на нерухоме майно є Реєстраційна служба України та її структурні підрозділи, в даному випадку, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві.

16 лютого 2015 через канцелярію суду Реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві надала супровідним листом (вх. № 01-5/11185/15) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 508466 від 21.02.013, згідно якого проведено державну реєстрацію права приватної власності на квартиру, що розташована в АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_1.

Враховуючи зазначене, станом на дату вирішення даної справи в Окружному адміністративному суді міста Києва, відсутнє порушене право позивача в рамках досліджуваних правовідносин, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до положень частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський