Справа № 808/7013/13-а
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року м. Київ К/800/51873/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І., Приходько І.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24.09.2013 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014 року

у справі № 808/7013/13-а

за позовом відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (далі - позивач, ВАТ «Запоріжсталь»)

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - відповідач, СДПІ з обслуговування ВП у м. Запоріжжі МГУМ)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

ВАТ «Запоріжсталь» звернулось до суду з адміністративним позовом до СДПІ з обслуговування ВП у м. Запоріжжі МГУМ про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.08.2013 року № , № , № та № .

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 24.09.2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014 року, позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій були прийняті внаслідок неповного з'ясування обставин справи та з порушення норм матеріального та процесуального права.

Позивач у своїх запереченнях на касаційну скаргу зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, прийнятими з дотриманням норм матеріального та процесуального права, вважає касаційну скаргу відповідача необґрунтованою, а тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Справу розглянуто у попередньому судовому засіданні відповідно до ст. 2201 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у період з 25.06.2013 року по 15.07.2013 року відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по господарським взаємовідносинам із платниками податків: ПП «Світло-Енерго» за період травень 2012 року; ТОВ «Спецбуденергопостач» за період червень, серпень 2012 року; ПП «Престиж офіс 2008» за період липень 2012 року; ФОП ОСОБА_1 за період лютий 2011 року; ПП «Максімус» за період серпень, вересень, жовтень 2012 року; ТОВ «Бюро стандартних зразків» за період лютий, березень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2012 року; ТОВ «Хімтрейд» за період лютий, березень 2012 року, за результатами якої складено акт від 29.07.2013 року № 47/30-00/00191230, яким зафіксовано встановлені перевіркою порушення позивачем вимог: п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 року № 334/94-ВР (далі - Закон № 334/94-ВР), в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток за період з 01.01.2011 року по 31.03.2011 року на загальну суму 294,00 гривні; п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 144.1 ст. 144 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого позивачем завищено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року на загальну суму 401 082,00 гривні; п. 1.3, п. 1.8 ст. 1, пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року № 168/97-ВР (далі - Закон № 168/97-ВР), пп. 14.1.18, пп. 14.1.181, п. 14.1 ст. 14, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.3, п. 200.4 ст. 200 ПК України, п. 8 «Порядку ведення реєстру отриманих та виданих податкових накладних», затвердженого наказом ДПА України від 30.06.2005 року № 224 із змінами та доповненнями, зареєстрованого в Мінюсті України 18.07.2005 року за № 770/11050, п. 5.7 «Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість», затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 року у редакції наказу від 15.06.2005 року № 213, зареєстрованого в Мінюсті України 30.06.2005 року за № 702/10982, п. 10.1 «Порядку ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних», затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 року № 1002, зареєстрованого в Мінюсті України від 29.12.2010 року за № 1402/18697, в результаті чого позивачем завищено суму податкового кредиту та від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту за період з 01.11.2010 року по 31.12.2010 року на загальну суму 84 821,00 гривня та завищено суму податку на додану вартість заявлену до бюджетного відшкодування за період з 01.03.2011 року по 31.12.2012 року у розмірі 84 421,00 гривня.

На підставі зазначеного акту відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 12.08.2013 року: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем у розмірі 294,00 гривні та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 1,00 гривня; № , яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 401 082,00 гривні; № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за періоди березень 2011, березень-грудень 2012 року за основним платежем у розмірі 84 421,00 гривня та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 42 094,00 гривні; № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 84 421,00 гривня.

Підставою для визначення грошового зобов'язання за основним платежем з податку на на прибуток та зменешеня сум від'ємного значення та бюджетного відшкодування стала відсутність, на думку податкового органу, належного підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивачем з його контрагентами ПП «Світло-Енерго», ТОВ «Спецбуденергопостач», ПП «Престиж офіс 2008», ФОП ОСОБА_1, ПП «Максімус», ТОВ «Бюро Стандартних зразків» ТОВ «Хімтрейд».

Суди першої та апеляційної інстанцій вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, з чим погоджується суд касаційної інстанції, виходили з наступних мотивів.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Приписами ст. 139 ПК України визначено витрати, що не враховуються при визначені оподатковуваного прибутку.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними нормами визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат, у зв'язку з придбаванням товарів (робіт, послуг), до складу валових витрат та сплачених сум податку на додану вартість, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідок якої є поставка товару (робіт, послуг), понесення витрат, у зв'язку з господарською діяльністю платника, сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт понесення витрат та сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними первинними документами.

Згідно п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.3 ст. 200 ПК України, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно із пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстрочення або відстрочення відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3 ст. 200 ПК України).

Наведені правовідносини до набрання чинності ПК України регулювалися аналогічними положеннями норм Закону № 334/94-ВР та Закону № 168/97-ВР.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За змістом ч. 2 ст. 9 зазначеного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у лютому 2011 року ФОП ОСОБА_1 поставив позивачу автокомплектуючі частини, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями податкової та видаткової накладних, рахунком та платіжними дорученнями. При цьому, судами попередніх інстанцій при дослідженні наданих позивачем копій прибуткового ордеру та вимог (заявок) на відпуск матеріалів у виробництво зі складу встановлено використання позивачем зазначеного товару у власній господарській діяльності.

З матеріалів справи вбачається та судами встановлено, що ТОВ «Бюро Стандартних зразків» поставило позивачу стандартні зразки, на підставі укладених договорів. Фактичне отримання та оплата позивачем придбаної продукції встановлено судами попередніх інстанцій при дослідженні наявних у матеріалах справи копій видаткових та податкових накладних, платіжних доручень та сертифікатів якості. При цьому, використання позивачем придбаного товару у власній господарській діяльності підтверджується прибутковими ордерами та вимогами (заявками) на відпуск матеріалів у виробництво зі складу.

Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що ПП «Світло-Енерго» поставило позивачу лампи та світло-обладнання за договором поставки, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями видаткових та податкових накладних, рахунків, платіжних доручень та сертифікатів відповідності. При цьому, матеріалами справи, зокрема, вимогами (заявками) на відпуск матеріалів у виробництво зі складу, підтверджено використання позивачем придбаного товару у зазначеного контрагента в межах власної господарської діяльності.

Крім того, судами встановлено, що ТОВ «Спецбуденергопостач» за договорами про виконання робіт надало позивачу послуги з гідропневматичного промивання та гідравлічних іспитів внутрішніх систем опалення на об'єктах ВДНЗ та цеху утримання непромислових об'єктів (гуртожитків) ВАТ «Запоріжсталь». Реальне здійснення зазначених господарських операцій встановлено судами при дослідженні долучених позивачем до матеріалів справи копій договорів, рахунків, податкових накладних, актів приймання виконаних робіт та платіжних доручень.

На підтвердження реальності господарських взаємовідносин з ТОВ «Хімтрейд» позивачем долучено до матеріалів справи копії договірних листів, якими визначено асортимент поставленого товару, сертифікату на продукцію, видаткових і податкових накладних, рахунків, платіжних доручень, прибуткових ордерів та вимог (заявок) на відпуск матеріалів у виробництво зі складу, при дослідженні яких судами встановлено фактичне отримання позивачем зазначеного товару та використання такого в межах власної господарської діяльності.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій при дослідженні наявних у матеріалах справи копій договору, видаткових і податкових накладних, товарно-транспортних накладних, рахунків, платіжних доручень, прибуткових ордерів, вимог (заявок) на відпуск матеріалів у виробництво зі складу, встановлено реальність здійснення господарських операції між позивачем та ПП «Максімус» з поставки товарів, а також використання таких в межах господарської діяльності позивача.

Так, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що долучені позивачем до матеріалів справи документи є первинними документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджують реальність та товарність спірних господарських операцій, а також у повній мірі відображають реальні наслідки, що наступили за результатами їх здійснення.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивачем у повному обсязі виконано зобов'язання за названими правочинами та сплачено податок на додану вартість у ціні придбаного товару, а тому правомірно сформовано податкові зобов'язання з податку на прибуток та податку на додану вартість, на підставі належним чином оформлених первинних документів, в тому числі податкових накладних, отриманих в ході реального здійснення спірних господарських операцій, що ґрунтується на вимогах податкового законодавства.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з позицією судів попередніх інстанцій щодо безпідставності доводів відповідача про невиконання контрагентами позивача податкових зобов'язань, оскільки законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Таким чином, порушення контрагентами податкового законодавства не може впливати на правомірність формування ВАТ «Запоріжсталь» податкового кредиту, оскільки платник податку не повинен нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 220-231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів - відхилити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24.09.2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014 року у справі № 808/7013/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підпис (підпис) І. О. Бухтіярова
Судді: підпис (підпис) М. І. Костенко
Помічник судді підпис (підпис) І. В. Приходько З оригіналом згідно З оригіналом згідно