Справа № 21-628а14
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючогоКривенка В.В.,
суддів:Гриціва М.І., Гусака М.Б., Коротких О.А., Кривенди О.В., Маринченка В.Л., Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л., Терлецького О.О., -
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом приватного виробничого підприємства «Вибір» (далі - Підприємство) до Сумської митниці Міністерства доходів і зборів України (далі - Митниця) про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Підприємство звернулося до суду з позовом до Митниці про визнання протиправними та скасування рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 18 жовтня 2013 року № 805130000/2013/000179/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 18 жовтня 2013 року № 805130000/2013/00192 (далі - картка відмови).

На обґрунтування своїх вимог Підприємство послалося на те, що 17 жовтня 2013 року воно подало до Митниці пакет документів для митного оформлення товару, вартість якого визначена ним за першим методом відповідно до статті 57 Митного кодексу України (далі - МК) - виходячи з ціни товару. 18 жовтня 2013 року Митниця прийняла оскаржуване рішення, згідно з яким вартість ввезеного товару визначена з використанням другорядного (резервного) методу - за ціною попередньої вантажної митної декларації (далі - ВМД). На думку позивача, він надав усі документи, що підтверджували заявлену митну вартість. Митниця ж в оскаржуваних рішенні та картці відмови не обґрунтувала неможливість застосування першого методу визначення митної вартості. Крім того, Митниця, безпідставно застосовуючи резервний метод, послалася на попередню ВМД, ціну товару за якою було визначено не сторонами договору, а митним органом.

Сумський окружний адміністративний суд постановою від 16 грудня 2013 року у задоволенні позову відмовив.

Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 4 березня 2014 року апеляційну скаргу Підприємства задовольнив: постанову Сумського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2013 року скасував та ухвалив нову постанову, якою позов задовольнив у повному обсязі.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 12 листопада 2014 року касаційну скаргу Митниці задовольнив: постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 4 березня 2014 року скасував, а постанову Сумського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2013 року залишив у силі.

Ухвалюючи таке рішення, суд касаційної інстанції виходив із того, що при виборі методу визначення митної вартості Митниця провела процедуру консультацій з декларантом. На цю обставину звернув увагу окружний адміністративний суд, який дійшов обґрунтованого висновку про правомірність дій Митниці щодо застосування резервного методу визначення митної вартості товару, оскільки у неї виник сумнів щодо правильності заявленої митної вартості. Митниця обґрунтувала неможливість застосування попередніх методів та провела процедуру консультацій з декларантом.

У заяві про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), Підприємство просить ухвалу Вищого адміністративного суду України від 12 листопада 2014 року скасувати, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 4 березня 2014 року залишити без змін.

На обґрунтування заяви додано ухвалу Вищого адміністративного суду України від 2 вересня 2014 року (справа № К/800/19586/14), у якій, на думку Підприємства, по-іншому, ніж у справі, що розглядається, застосовано частину другу, пункт 2 частини п'ятої статті 53 МК та пункт 2.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28 липня 2008 року № 216 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 жовтня 2008 року за № 910/15601).

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

За правилами пункту 1 частини першої статті 237 КАС одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Зміст правовідносин з метою з'ясування їх однаковості в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду України.

У справі, що розглядається, Вищий адміністративний суд України, вказуючи на правомірність дій Митниці, виходив із того, що у неї були підстави для витребування додаткових документів для підтвердження митної вартості товару. Суд касаційної інстанції також дійшов висновку, що Митниця обґрунтувала неможливість застосування попередніх методів та провела процедуру консультацій з декларантом.

Водночас у справі, на рішення в якій посилається Підприємство, обґрунтовуючи наявність різного правозастосування, підставами для скасування рішень митних органів про коригування митної вартості товарів стало встановлення у ході судового розгляду безпідставності доводів митних органів про наявність декількох поставок за контрактом, достовірності всіх відомостей про товар та його вартість у документах, які були надані митним органам, недоведеності того, що документи, подані для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Отже, ухвалення касаційним судом різних за змістом судових рішень стало наслідком встановлення різних обставин справ, тому підстав для висновку про неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах немає.

Ураховуючи те, що обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, керуючись частиною першою статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви приватного виробничого підприємства «Вибір» відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 2 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

ГоловуючийВ.В. Кривенко
Судді:М.І. ГрицівМ.Б. Гусак
О.А. КороткихО.В. Кривенда
В.Л. МаринченкоО.Б. Прокопенко
І.Л. СамсінО.О. Терлецький