Справа № 2а/0370/2634/11
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2011-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2011 року Справа № 2а/0370/2634/11

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Каленюк Ж.В.,

при секретарі Ковальчуку С.В.,

за участю представника позивача Гичко О.А.,

представника відповідача Гаврилюка В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Газавтоплюс» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Газавтоплюс» (надалі - ПП «Газавтоплюс», позивач, підприємство) звернулося з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції (надалі - Луцька ОДПІ, відповідач), у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 03 листопада 2011 року (а.с.84-85) просить скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 23 серпня 2011 року № 002632301 та податкове повідомлення-рішення від 23 вересня 2011 року № в частині визначення грошового зобов'язання у сумі 55 498,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Луцькою ОДПІ було проведено планову виїзну документальну перевірку ПП «Газавтоплюс» щодо дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2009 року по 31 березня 2011 року. Актом податкової перевірки було зафіксовано порушення з боку підприємства підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток за другий квартал 2010 року на загальну суму 55 499,00 грн., а також порушення підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»: занижено податок на додану вартість за червень 2010 року на суму 44 399,00 грн.

На підставі акта перевірки Луцькою ОДПІ були прийняті податкові повідомлення-рішення від 23 серпня 2011 року № , яким позивачу було визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 69 373,75 грн. (з них 55 499,00 грн. за основним платежем та 13 874,75 грн. за штрафними санкціями) та від 23 вересня 2011 року № , яким ПП «Газавтоплюс» було донараховано грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 65 404,75 грн., яке позивач оскаржує в частині визначення такого зобов'язання у сумі 55 498,75 грн. (з них за основним платежем 44 399,00 грн., за штрафними санкціями 11 099,75 грн.).

Позивач вважає податкові повідомлення рішення Луцької ОДПІ у зазначеній частині такими, що прийняті з порушенням норм чинного законодавства, а тому вони мають бути скасовані з наступних підстав.

Між ПП «Газавтоплюс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Граніт-2006» (далі - ТзОВ «Граніт-2006») було укладено договори підряду на виконання робіт на об'єкті, який знаходиться в Автономній Республіці Крим (м. Ялта, смт. Симеїз): від 18 червня 2010 року № 18/06 та № 19/06, від 22 квітня 2010 року № 22/04 на загальну суму 477 460,00 грн., в тому числі ПДВ 79 576,67 грн.

На виконання зазначених договірних зобов'язань ПП «Газавтоплюс» 21 червня 2010 року було укладено договір субпідряду № 2106-10/1 з товариством з обмеженою відповідальністю «СК-Гарант» (далі - ТзОВ «СК-Гарант») на загальну суму 266 396,00 грн., в тому числі ПДВ 44 399,33 грн.

Факт наявності і належного оформлення та підписання цих договорів повноважними особами податковою перевіркою підтверджено, крім того встановлено, що на виконання договору від 21 червня 2010 року № 2106-10/1 ПП «Газавтоплюс» було прийнято виконані ТзОВ «СК-Гарант» роботи та відповідно позивачем було здійснено їх повну оплату.

ПП «Газавтоплюс» витрати на виконання договору субпідряду від 21 червня 2010 року № 2106-10/1 у сумі 221 996,67 грн. було віднесено до валових витрат підприємства, а 44 399,33 грн. - до податкового кредиту.

Відповідач вважає, що підприємство не має права відносити до валових витрат зазначену суму витрат та сплачений у ціні робіт податок на додану вартість - до податкового кредиту, оскільки виконані субпідрядником роботи потребують отримання ліцензії, якої на момент вчинення операції останній не мав; укладені ПП «Газавтоплюс» договори на виконання робіт не містять порядку забезпечення робіт проектною документацією, ресурсами та послугами, а також порядку залучення субпідрядників. Луцькою ОДПІ з посиланням на норми законодавства України, які регламентують укладення та виконання договорів у капітальному будівництві, було зроблено висновок, що витрати, пов'язані з виконанням таких робіт, не підтверджені належним чином оформленими документами та не пов'язані з господарською діяльністю ПП «Газавтоплюс».

Однак на думку позивача роботи, які були предметом договору підряду (субпідряду), не є капітальним будівництвом, а тому не потребують ліцензуванню та виготовлення проектно-кошторисної документації. Предметом договору є виготовлення та монтаж огорожі, а не огороджувальних конструкцій, проектування та зведення яких потребує розроблення окремої проектно-кошторисної документації та отримання дозволів.

Придбані роботи використовувались підприємством в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності: операція з отримання робіт від ТзОВ «СК-Гарант» прямо пов'язана з отриманням доходу ПП «Газавтоплюс». Будь-які порушення податкового законодавства з боку контрагента позивача не можуть бути підставою для зменшення йому податкового кредиту, за умови наявності в останнього належним чином оформлених первинних документів і фактичного виконання господарської операції. Ці умови позивач виконав, а тому податкові повідомлення-рішення Луцької ОДПІ ґрунтуються на помилковому застосуванні норм податкового законодавства та не відповідають фактичним обставинам.

У письмовому запереченні проти адміністративного позову (а.с.59-61) відповідач його вимог не визнав та зазначив, що 22 квітня 2010 року між ПП «Газавтоплюс» та ТзОВ «Граніт-2006» було укладено договір № 22/04, від 18 червня 2010 року договори № 18/06 та № 19/06. Зазначені договори не містять жодної інформації щодо порядку забезпечення робіт проектною документацією, ресурсами та послугами, а також порядку залучення субпідрядників.

На виконання зазначених договорів ПП «Газавтоплюс» укладено договір субпідряду від 21 липня 2010 року № 2106-10/1 із ТзОВ «СК-Гарант». При цьому зазначені договори укладені з порушенням встановлених чинним законодавством вимог. Так відповідно до частини першої статті 323 Господарського кодексу України договори підряду (субпідряду) на капітальне будівництво укладаються і виконуються на загальних умовах укладання та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених Кабінетом Міністрів України, відповідно до закону, а відповідно до пунктів 1, 2 статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

В силу пунктів 30, 65 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2005 року № 668, залучення субпідрядників підрядником до виконання робіт передбачених договором можливе лише за згодою замовника таких робіт; субпідрядники, що залучаються до виконання робіт, повинні відповідати кваліфікаційним та іншим вимогам, передбаченим у договорі підряду (мати ліцензію (дозвіл) на виконання робіт, визначених договором субпідряду, досвід виконання аналогічних робіт та ресурси, достатні для їх виконання).

Пояснення щодо наявності ліцензії на виконання будівельно-монтажних робіт в ТзОВ «СК-Гарант» посадові особи позивача відмовилися надати, а ПП «Газавтоплюс» ліцензію на такі роботи не отримувало.

Про виконання робіт ТзОВ «СК-Гарант» виписано податкову накладну від 25 червня 2010 року № 250604 на суму поставки 221 996,67 грн., крім того податок на додану вартість - 44 399, 33 грн., який ПП «Газавтоплюс» в порушення підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» включено до податкового кредиту за червень 2010 року, в той час як згідно з автоматизованою системою співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, ТзОВ «СК-Гарант» податкові зобов'язання за операціями із ПП «Газавтоплюс» не задекларувало.

Документів щодо отримання, передачі та обліку проектної документації, ескізів на виконання робіт, які належало виконати ТзОВ «СК-Гарант», позивач для перевірки не надав. В порушення підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» також завищено суму витрат, відображену в рядку 04.1 «витрати на придбання товарів (робіт, послуг), крім визначених у рядку 04.11» декларації з податку на прибуток підприємств за перше півріччя 2010 року на 221 996,67 грн.

З наведених підстав відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує з підстав, наведених у позовній заяві, та просить їх задовольнити у повному обсязі з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнає повністю з підстав, викладених у письмовому запереченні, та просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, надані сторонами як з власної ініціативи, так і на вимогу суду, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити з огляду на таке.

Судом встановлено, ПП «Газавтоплюс» 15 жовтня 2009 року зареєстроване виконавчим комітетом Луцької міської ради як юридична особа; підприємство є платником податків, зокрема, податку на додану вартість. Зазначені обставини підтверджуються копіями свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А 01 № 152692 (а.с.12), свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 10 грудня 2009 року № 100258951 (а.с.14), довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України серії АА № 036586/472 (а.с.13).

З 18 липня 2011 року по 29 липня 2011 року на підставі направлень на проведення планової виїзної перевірки від 18 серпня 2011 року № 002114, № 001684, № 001683, № 002217, № 002117, згідно із пунктом 75.1 статті 75 та статті 77 Податкового кодексу України та відповідно до плану-графіку проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на третій квартал 2011 року працівниками Луцької ОДПІ та Державної податкової адміністрації у Волинській області була проведена планова виїзна перевірка ПП «Газавтоплюс» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2009 року по 31 березня 2011 року.

За результатами проведеної перевірки Луцькою ОДПІ 05 серпня 2011 року було складено акт № 6408/23-2/36699176 (а.с.15-26).

Перевіркою встановлено порушення позивачем підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України від 28 грудня 1994 року N 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток підприємств за другий квартал 2010 року на суму 55 499,00 грн., та підпункт 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року N 168/97-ВР «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження податку на додану вартість за червень 2010 року на 44 399,00 грн.

На підставі акта перевірки від 05 серпня 2011 року № 6408/23-2/36699176 Луцькою ОДПІ були прийняті податкові повідомлення-рішення від 23 серпня 2011 року № та № (а.с.40-41), якими позивачу було визначено грошові зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 69 373,75 грн. (55 499, 00 грн. за основним платежем та 13 874, 75 грн. за штрафними санкціями) та з податку на додану вартість у сумі 65 405,75 грн. (54 304,00 грн. за основним платежем та 11 101,75 грн. за штрафними санкціями) згідно з розрахунком (а.с.27).

Рішенням Державної податкової адміністрації у Волинській області за результатами розгляду первинної скарги ПП «Газавтоплюс» податкове повідомлення-рішення від 23 серпня 2011 року № залишено без змін, а податкове-повідомлення-рішення від 23 серпня 2011 року № скасовано в частині зайво застосованої штрафної санкції у сумі 1,00 грн. (а.с.86-90). Луцькою ОДПІ 23 вересня 2011 року прийнято нове податкове повідомлення-рішення № (а.с.70), яким ПП «Газавтоплюс» було донараховано податкове зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 65 404,75 грн. (54 304,00 грн. за основним платежем та 11 100,75 грн. за штрафними санкціями), яке позивач оскаржує в частині визначення грошового зобов'язання у сумі 55 498,75 грн., з них 44 399,00 грн. за основним платежем та 11 099,75 грн. за штрафними санкціями).

Фактичною підставою для прийняття відповідачем зазначених повідомлень-рішень, в частині, що оскаржені позивачем, є висновки про відсутність права у ПП «Газавтоплюс» на віднесення у другому кварталі 2010 року до складу валових витрат витрати у сумі 221 997,00 грн. (а.с.17-18) та до складу податкового кредиту за червень 2010 року податку на додану вартість у сумі 44 399,00 грн. (а.с.20-21) за господарськими операціями із ТзОВ «СК-Граніт», описаними в пункті 3.7.3 акта перевірки (а.с.23-25).

Суд з такими висновками Луцької ОДПІ не погоджується з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 квітня 2010 року та 18 червня 2010 року між ПП «Газавтоплюс» як виконавцем та ТзОВ «Граніт-2006» як замовником було укладено договори підряду № 22/04, 18/06 та №19/06 про виконання наступних робіт: на виготовлення і монтаж двох кованих козирків із полікарбонатом над боковим входом у будівлю на 8 осіб і над входом в елінг, демонтаж і наступний монтаж секцій паркану червоної лінії на ділянці встановлення гранітних плит під паркан, з оплатою у розмірі 30 600,00 грн. (а.с.91); на виготовлення і монтаж кованого огородження по периметру майданчика для гелікоптерів, містка та майданчика, які до нього прилягає, з оплатою в сумі 244 000,00 грн. (а.с.42); на виготовлення і монтаж 32 майданчиків навколо дерев із листів ПВЛ з декоративними кованими елементами з оплатою в сумі 202 860,00 грн. (а.с.43). Вид робіт та їх кошторис визначено в додатках до договорів. Згідно із зазначеними договорами роботи виконуються на об'єкті, який розміщено в Автономній Республіці Крим (м. Ялта, смт. Симеїз).

В подальшому ПП «Газавтоплюс» на виконання своїх договірних зобов'язань перед ТзОВ «Граніт-2006» було укладено договір субпідряду з ТзОВ «СК-Гарант» від 21 червня 2010 року № 2106-10/1 (а.с.45) на загальну суму договору 266 396,00 грн., з них 44 399,33 грн. податок на додану вартість. Предметом договору є виконання робіт щодо збору та монтажу кованих виробів на об'єкті відповідно до додатків № 1-3 - кошторисів на збір і монтаж двох кованих козирків з полікарбонатом над боковим входом в будинок на 8 персон і над входом в елінг, демонтаж і наступний монтаж секцій огорожі червоної лінії на ділянці встановлення гранітних плит під огорожею; на збір і монтаж кованого огородження по периметру майданчика для гелікоптерів, містка і майданчика, що до нього прилягає, на збір і монтаж 32 майданчиків навколо дерев з листів ПВЛ з декоративними кованими елементами (а.с.46-48).

Відповідно до підпункту 3.9 пункту 3 договору від 21 червня 2010 року № 2106-10/1 (а.с.45) роботи вважаються завершеними після підписання сторонами актів здачі-приймання робіт.

24 червня 2010 року позивач здійснив оплату виконаних робіт за договором від 21 червня 2010 року № 2106-10/1, про що свідчить виписка по особовому рахунку ПП «Газавтоплюс» № 9441 за 25 червня 2010 року (а.с.52).

25 червня 2010 року ТОВ «СК-Гарант» було видано ПП «Газавтоплюс» податкову накладку № 25060 (а.с.31), до оформлення якої в Луцької ОДПІ зауважень не виникало. У ній було зазначено зміст виконаних ТзОВ «СК-Гарант» робіт з їх ціновим визначенням, в тому числі з розрахунком податку на додану вартість. Зазначена податкова накладна була внесена позивачем до реєстру отриманих та виданих податкових накладних (а.с.32) - додатку до податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2010 року ПП «Газавтоплюс».

02 липня 2010 року, 20 липня 2010 року та 16 серпня 2010 року між ПП «Газавтоплюс» та ТзОВ «СК-Гарант» були підписані акти приймання-передачі виконаних робіт та послуг № 160810, № 200710 та № 020710 (а.с.49-51). Зазначені первинні документи підтверджують факт виконання сторонами договору взятих зобов'язань. Реальний характер здійснення господарських операцій відповідач не заперечує.

Оскільки договір між ПП «Газавтоплюс» та ТзОВ «СК-Гарант» був укладений для виконання договірних зобов'язань ПП «Газавтоплюс» перед ТзОВ «Граніт-2006», то витрати на його виконання в сумі 221 966,67 грн. були віднесені підприємством до валових витрат підприємства, а податок на додану вартість, сплачений в ціні робіт в сумі 44 399,33 грн. відповідно до податкової накладної від 25 червня 2010 року № 250604 - до податкового кредиту.

Суд не бере до уваги доводи відповідача про відсутність у позивача права на податковий кредит та на включення до складу валових витрат, понесених при оплаті робіт за договором від 21 червня 2010 року № 2106-10/1 з підстав невідповідності змісту договорів Загальним умовам укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2005 року № 668, нормам Цивільного та Господарського кодексів України щодо правил укладення договорів будівельного підряду, оскільки відносини щодо визначення та сплати податків у даному випадку регулюються спеціальними законами - Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» та Законом України «Про податок на додану вартість». Для цілей застосування цих законів значення має лише факт реального здійснення господарської операції, за наслідками якого і визначається право платника податків для формування податкового кредиту, валових витрат і доходів, визначення податкових зобов'язань.

Крім того, Луцька ОДПІ не є повноважним органом, який вправі надавати висновки щодо кваліфікації робіт за договорами підряду (субпідряду) позивача як таких, що пов'язані із капітальним будівництвом об'єктів, капітальним ремонтом будівель і споруд. Відсутність ліцензії та/або інших дозвільних документів не є безумовним доказом неправомірності вчиненої господарської операції, не впливає на податковий облік, а може бути підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій з боку уповноважених органів контролю за здійсненням господарської діяльності у цій сфері. До того ж, позивач надав у судовому засіданні копію ліцензії на вчинення господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, видану ТзОВ «СК-Гарант» з терміном дії з 26 травня 2009 року по 26 травня 2012 року (а.с.97-98); перевіркою ПП «Газавтоплюс» Луцька ОДПІ не встановила порушень вимог законодавства з питань ліцензування господарської діяльності (п.3.7.1 акта перевірки).

Відповідно до статей 837 та 838 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом (зокрема, це стосується капітального будівництва), підрядник (субпідрядник) зобов'язаний одержати спеціальний дозвіл. Підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

ТзОВ «Гарант-2006» як замовник прийняв роботи за договором підряду від ПП «Газавтоплюс». Розрахунки між сторонами проведено у повному обсязі (а.с.94-96; 99-101). Тобто, ланцюг поставки підрядних робіт завершено.

Відповідачем не надано доказів того, що відомості, зазначені в первинних документах, наданих для перевірки, не відповідають фактичному стану, зобов'язання сторін не виконані (чи виконані не в такому об'ємі). Таким чином, акти приймання-здачі виконаних робіт, платіжні документи, податкові накладні мають силу первинних документів, на підставі яких формується податковий та бухгалтерський облік та звітність.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Законів України «Про оподаткування прибутку підприємств» та «Про податок на додану вартість».

Так, згідно з пунктами 5.1, 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Водночас, відповідно до підпункту 7.4.1 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження).

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (робіт, послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності. Так само витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Актом податкової перевірки встановлено і підтверджено фактичне здійснення господарських операцій між ПП «Газавтоплюс», ТзОв «СК-Гарант» та ТзОВ «Граніт-2006», а також наявність належним чином оформлених первинних документів.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

У розумінні пункту 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Операція з отримання робіт від ТзОВ «СК-Гарант» прямо пов'язано з отриманням доходу позивача та свідчить про наявність у нього ділової мети в межах господарської діяльності: спрямована на отримання економічних і соціальних результатів, здійснена з метою одержання прибутку. Підтвердженням цього є дані бухгалтерського обліку, відображені в акті перевірки (а.с.24-25).

Судом встановлено, що укладення договору субпідряду із ТзОВ «СК-Гарант» на загальну суму 266 396,00 грн. сприяло отриманню ПП «Газавтоплюс» прибутку від поставки робіт для ТзОВ «Граніт-2006» на підставі договорів від 22 квітня 2010 року № 22/04, від 18 червня 2010 року № 18/06 та 19/06 на загальну суму 477 460,00 грн. Отримані роботи за договором субпідряду використовувались в подальшому в оподатковуваних операціях з поставки робіт для ТзОВ «Граніт-2006», оскільки позивач задекларував податкові зобов'язання з податку на додану вартість, в акті перевірки відсутні посилання на заниження податкових зобов'язань за цією поставкою з боку позивача.

Таким чином, виконання договору субпідряду спричинило отримання прибутку позивачем, а послуги за ним отримані були використані в оподатковуваних операціях по отриманню прибутку, а тому витрати, які були пов'язані з отриманням такого прибутку в силу пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» були віднесенні підприємством до валових витрат, а сума податку на додану вартість, сплачена позивачем в ціні робіт за договором субпідряду відповідно до статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» - до податкового кредиту підприємства правомірно.

Крім того, суд не бере до уваги і вважає таким, що прямо суперечить статті 10 Закону України «Про податок на додану вартість» та статтям 1, 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» твердження Луцької ОДПІ щодо завищення позивачем податкового кредиту з тієї підстави, що за даними автоматизованої системи співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (а.с.83) ТзОВ «СК-Гарант» не задекларувало свої зобов'язання з податку на додану вартість. За нормами зазначених статей закону ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Порушення податкового законодавства контрагентами платника податку не впливають на права та обов'язки іншого платника податку та не можуть бути підставою для зменшення податкового кредиту, за умови наявності в останнього належним чином оформлених первинних документів, наявність та належність яких була доведена вище. Іншими словами, відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на інших осіб, у тому числі на його контрагентів.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі досліджених доказів та аналізу норм чинного законодавства суд дійшов висновку, що позивач не допустив порушень пункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» при оподаткуванні операцій, здійснених за договором від 21 червня 2010 року № 2106-10/1.

Суд вважає, що Луцькою ОДПІ як суб'єктом владних повноважень не було надано суду належних доказів, які б підтверджували законність його висновків, викладених в акті перевірки від 05 серпня 2011 року № 6408/23-2/36699176, а отже, прийняті на основі таких висновків податкові повідомлення-рішення від 23 серпня 2011 року № та від 23 вересня 2011 року № (в частині визначення грошового зобов'язання у сумі 55 498,75 грн.) відповідно до повноважень, визначених пунктом 1 частини другої статті 162 КАС України, слід визнати протиправними та скасувати, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Керуючись статтями 2, 71, частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 КАС України, на підставі Законів України "Про оподаткування прибутку підприємств", "Про податок на додану вартість", суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції від 23 серпня 2011 року № .

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції від 23 вересня 2011 року № в частині визначення грошового зобов'язання у сумі 55 498,75 грн. (п'ятдесят п'ять тисяч чотириста дев'яносто вісім грн.75 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 08 листопада 2011 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ж.В. Каленюк