Справа № 826/20263/13-а
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 лютого 2015 року № 826/20263/13-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт-Візаж"
до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 01.10.2013

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Арт-Візаж» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Мін доходів у місті києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.10.2013 №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту від 16.09.2013 №1303/26-58-22-08/37313691 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Арт-Візаж» з питань фінансово-господарських відносин з ТОВ «Добробут Інтеграл Сервіс», ТОВ «БДМ Сервіс Плюс», ТОВ «Кращий Крам» за період з 01.01.2011 по 31.12.2012» є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.03.2014 у справі №826/20263/13-а відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ "Арт-Візаж" до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.10.2013.

В подальшому, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2014.

Проте, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.12.2014 скасовано вказані вище постанову та ухвалу, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою від 06.01.2015 справу прийнято до провадження та призначено до вирішення в судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Арт-Візаж» з питань фінансово-господарських відносин з ТОВ «Добробут Інтеграл Сервіс», ТОВ «БДМ Сервіс Плюс», ТОВ «Кращий Крам» за період з 01.01.2011 по 31.12.2012, за результатом якої складено акт від 16.09.2013 №1303/26-58-22-08/37313691 (надалі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено допущення позивачем порушень п. 198.1, п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1, 201.4,201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість за період з 01.06.12р. по 31.10.12р. у розмірі 281 578,00грн. , в тому числі : за червень 2012року на суму 106 874,00,грн., за липень 2012року на суму 15 699,00грн., за серпень 2012року на суму 29 288,00грн., за вересень 2012року на суму 54 699,00грн. та за жовтень 2012року на суму 75 018,00грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 01.10.2013р. яким за позивачем визначено суму зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 455 367,00грн. в тому числі за основним платежем в сумі 281 578,00грн. та штрафні санкції в сумі 140 789,00грн.

Відповідно до висновків податкового органу, викладених в акті перевірки, підставою для донарахування позивачу зобов'язань з податку на додану вартість слугували наступні обставини: актом від 30.11.2012 №893/22-40/35575860 встановлено, що ТОВ «Добробуд Інтеграл сервіс» не знаходиться за місцем реєстрації. Відповідно до пояснень громадянина ОСОБА_1 директора ТОВ «Добробуд Інтеграл сервіс», він фактично діяльність як директор товариства не здійснював.

Також, актом Броварської ОДПІ від 12.1.2012 №156/22-5/38107711 зазначено, що кількість працюючих на ТОВ «БДМ Сервіс Плюс» - 1 особа, відсутні необхідні умови для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності складських приміщень, транспортних засобів при значних обсягах реалізації товарів (робіт, послуг).

Крім того, актом від 17.06.2013 №92/22-20/38258967 встановлено, що ТОВ «Кращий Крам» не підтверджено реальність здійснення господарських відносин з суб'єктами господарської діяльності - постачальниками та суб'єктами господарської діяльності - покупцями за період з 01.07.2012 по 17.06.2013.

На підставі вищевикладеного податковий орган дійшов висновку, що ТОВ «Арт-Візаж» фактично не придбавало у ТОВ «Добробуд Інтеграл Сервіс», ТОВ «БДМ Сервіс Плюс», ТОВ «Кращий Крам» товари (роботи, послуги) з метою його подальшого використання в оподаткованих операціях у межах господарської діяльності, а лише отримувало податкові накладні для «штучного» формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Листом Вищого адміністративного суду України від 2 червня 2011 року № 742/11/13-11 визначено, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом".

Отже висновки податкового органу про порушення позивачем вимог чинного законодавства України, сформовані на підставі аналізу змісту договірних відносин, які існували між ТОВ «БДМ Сервіс Плюс», ТОВ «Кращий Крам» з контрагентами не є належними доказами по справі, оскільки результати аналізу другого ланцюга постачання відповідно до вимог податкового законодавства України не можуть бути підставами для висновків, які стосуються позивача.

Як зазначено вище, висновки податкового органу про «нікчемність» спірних право чинів сформовано виключно на акті про неможливість проведення зустрічної звірки та акті перевірки контрагентів позивача.

Головною підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не актами, які б факти в цьому акті не були відображені. Вказані ж в акті висновки є суто суб'єктивною думкою державного податкового інспектора, оскільки були зроблені за відсутності інформації, яка надається в передбаченому законодавством порядку.

Що ж стосується посилання податкового органу на неможливість формування даних податкового обліку на підставі первинних документів, підписаних від імені спірних контрагентів невстановленими особами, то слід зазначити, що платник не має можливості встановлювати автентичність та приналежність підписів на кожному документі, представленому контрагентом, а також проводити почеркознавчу експертизу під час здійснення підприємницької діяльності; на нього не може бути покладено надмірний тягар доказування своєї добросовісності.

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей. З огляду на недоведеність податковим органом існування відповідних фактів, та обставина, що первинні документи від імені директора ТОВ «Добробуд Інтеграл сервіс» підписані невстановленими особами, не є достатньою підставою для позбавлення покупця (позивача у справі) права на відображення у податковому обліку понесених (нарахованих) витрат за наслідками придбання ТМЦ у спірного постачальника.

Вимоги статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" щодо необхідної наявності в кожному первинному документі належних реквізитів варто поширювати саме на того суб'єкта господарювання, який веде бухгалтерський облік. Немає підстав покладати відповідальність за невиконання обов'язку щодо належного ведення бухгалтерського обліку одним суб'єктом господарювання на інших, зокрема на його контрагентів.

Таким чином, відповідно до зазначеного Закону відповідальність за недостовірність даних первинних документів несуть особи, які забезпечують ведення бухгалтерського обліку та складають ці первинні документи. А відтак, контрагенти суб'єкта господарювання не можуть нести відповідальності за недобросовісне виконання ним своїх обов'язків щодо складання первинних документів.

Тому, невиконання обов'язку щодо належного підписання первинного документу, складеного однією особою і переданого іншій особі (зокрема, податкової накладної) може позбавляти цю накладну статусу первинного документу або в разі обізнаності контрагента з відсутністю повноважень щодо складання такого документу, або в разі фактичної відсутності господарської операції.

Формальні недоліки податкових накладних, а також недоліки, зумовлені дефектами правового статусу особи, що видала податкову накладну, повинні оцінюватися у сукупності з іншими обставинами справи. Перевагу варто надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту, а не оформленню такої операції. В свою чергу, реальність господарської операції визначається фактом руху активів та зміною стану зобов'язань суб'єкта господарювання, а не повноваженнями осіб із складання первинних документів, що засвідчують здійснення господарської операції.

При цьому, основне правове значення для виникнення змін у податковому обліку має кваліфікація учасників господарської операції саме з урахуванням норм податкового законодавства. Недотримання цивільно-правових норм, у тому числі щодо неналежного оформлення представництва осіб, які діяли від імені суб'єкта господарювання, не є самостійною підставою для невизнання реальною господарської операції.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 15.07.2014 у справі К/800/24305/14.

Оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, то факт виконання поставки товару входить до предмету доказування у справі.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.03.2011 у справі №К-12509/08.

При цьому Вищий адміністративний суд України акцентує увагу на тому, що документи та інші дані, що спростовують або підтверджують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

Позивачем до матеріалів справи додано копію договору оренди нежитлових приміщень від 01.05.12р. за № ОР-22/2012 укладеного позивачем з ПАТ "Орфей", на підставі якого позивачем орендується складське приміщення, площею 125 м.кв., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Волинська, 48/50. Позивач зазначає, що товар за спірними договорами поставлявся у вказане приміщення та зберігався там до подальшої його реалізації.

Судом встановлено, що 1 червня 2012 року між позивачем та ТОВ "Добробут Інтеграл" укладено договір поставки товару, відповідно до якого останнє зобов'язувалось поставити позивачу на його замовлення товар за адресою, вказаною в такому замовленні, своїми транспортними засобами та за власний рахунок.

Також, 2 липня 2012 року між позивачем та ТОВ "БДМ Сервіс Плюс" укладено договір поставки товару, відповідно до якого останнє зобов'язувалось поставити позивачу на його замовлення товар за адресою, вказаною в такому замовленні, своїми транспортними засобами та за власний рахунок.

Крім того, 1 жовтня 2012 року між позивачем та ТОВ "Кращий Крам" укладено договір поставки товару, відповідно до якого останнє зобов'язувалось поставити позивачу на його замовлення товар за адресою, вказаною в такому замовленні.

Як підтверджується матеріалами справи, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій з поставки товару (косметичні засоби: губні помади, засоби по догляду за нігтями, лаки, олівці для губ, рум'яна компактні, туші для вій, бальзами для губ, гелі для брів і вій, гострилки для олівців, засоби по догляду пудри компактні, тіні, тональні креми, підводки для очей, засоби для догляду за нігтями, олівці для очей, засоби для нанесення макіяжу, рум'яна та інші), за результатами виконання умов договорів позивачем надано видаткові накладні, податкові накладні, банківські виписки, заявки, податкову звітність, копії яких долучено до матеріалів справи.

Як слідує з наявних у матеріалах справи доказів (договори, податкові накладні, видаткові накладні, довіреності, товарно-транспортні накладні, довіреності), позивач здійснював поставку косметичних засобів, які відповідають назвам та кількості товару, які значаться у податкових та видаткових накладних наданих на підтвердження поставки товару ТОВ "Добробут Інтеграл", ТОВ "БДМ Сервіс Плюс", ТОВ "Кращий Крам", іншим суб'єктам господарювання, зокрема - ТОВ "Шик і Блиск", ДП "Торговий дім "Віза", ТОВ "НВП "Аргон", ФОП ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ "Руш", ТОВ "Гестран-сервіс", ОСОБА_5, ОСОБА_6, СПД ОСОБА_7, ПП ОСОБА_8, ТОВ "Суматра ЛТД", ФОП ОСОБА_9, ПП ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_11, ФОП ОСОБА_12 та ін.

З огляду на встановлені факти в ході розгляду справи, суд приходить до висновку, що зобов'язання за договором між позивачем та ТОВ «Добробуд Інтеграл Сервіс», ТОВ «БДМ Сервіс Плюс», ТОВ «Кращий Крам» виконувались сторонами у повному обсязі.

Щодо посилання податкового органу на неподання до перевірки позивачем санітарно-гігієнічний висновок та належним чином оформлений сертифікатів відповідності, або свідоцтв про визнання відповідності, наявність яких передбачена спірними договорами, суд зазначає, що вказані документи не є первинними бухгалтерськими документами в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»

Згідно із ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Єдиними правовими наслідками невиконання продавцем обов'язку передати покупцеві документи, що стосуються товару, є право (а не обов'язок) покупця відмовитись від договору купівлі-продажу та повернути товар покупцеві (ч.1 та 2 ст.666 ЦК України).

Суд вважає за необхідне зауважити, що сертифікати відповідності не фіксують факт здійснення господарської операції, а лише підтверджують відповідність продукції встановленим вимогам та можливість її подальшого використання чи реалізації, отже не подання сертифікатів відповідності до перевірки не є належним доказом «безтоварності» спірних договорів.

Також, не передбачена правилами податкового обліку та не впливає на формування останнім податкового кредиту обов'язкова наявність у підприємства-покупця товарно-транспортних накладних. У випадку їх відсутності платник податку позбавлений права на включення до валових витрат вартості транспортування товару, а не до податкового кредиту з податку на додану вартість, вказаного в податковій накладній, сплаченого податку на додану вартість.

Викладений в акті перевірки висновок про безтоварний характер спірних операцій з поставки позивачеві ТМЦ (косметики) ґрунтується на неправильній юридичній оцінці обставин, а відтак не може бути визнаний об'єктивним.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в п. 187.1 ст. 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у ПК України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку -покупця належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.

Відповідно до змісту п.п. 201.4. та 201.8 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в встановленому порядку.

Згідно з п. 184.1 ст. 184 ПК України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Відповідно до п. 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 969 від 21.12.2010, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2010 за № 1401/18696 (далі - Порядок №969), п. 2 Порядку № 165 податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача ТОВ "Добробут Інтеграл", ТОВ "БДМ Сервіс Плюс", ТОВ "Кращий Крам" зареєстровані в якості платників податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства. Податкові накладні за своєю формою та змістом відповідають ст. 7 Закону №168/97-ВР, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Порядку №165, зокрема, містять такі обов'язкові реквізити як порядковий номер податкової накладної та дату її виписки, точне найменування юридичних осіб, їх індивідуальні податкові номери, назву товару, його ціну та вартість. Спірні договори у судовому порядку недійсними не визнавався.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Як свідчать з матеріали справи, на момент підписання відповідних договорів, актів здачі-приймання наданих послуг та податкових накладних, юридичні особи ТОВ "Добробут Інтеграл", ТОВ "БДМ Сервіс Плюс", ТОВ "Кращий Крам" не була припинена.

З огляду на викладені обставини, слід зауважити, що вчинення платником податків дій, що мають своїм результатом одержання податкової вигоди (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), саме по собі по собі не означає, що відповідні правочини були вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом чи неподання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес"АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

З урахуванням всього вищенаведеного, формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі виписаних ТОВ "Добробут Інтеграл", ТОВ "БДМ Сервіс Плюс", ТОВ "Кращий Крам" податкових накладних, за висновком суду, є правомірним та повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Відтак з огляду на встановлені судом в ході розгляду спору обставини, викладений в акті перевірки висновок податкового органу про порушення позивачем п. 198.1, п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1, 201.4,201.6 ст. 201 Податкового кодексу України є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи, а винесене на його підставі спірне податкове повідомлення-рішення від 01.10.2013 № безпідставним та неправомірним.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем доведено факт правомірності формування податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ "Добробут Інтеграл", ТОВ "БДМ Сервіс Плюс", ТОВ "Кращий Крам" ому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт-Візаж" підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.10.2013 № прийняте Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда