Справа № 825/3850/14
Суддя: Романчук О.М
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/3850/14 Головуючий у 1-й інстанції: Д'яков В.І. Суддя-доповідач: Романчук О.М
У Х В А Л А

Іменем України

24 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: Романчук О.М.,

Суддів: Глущенко Я.Б.,

Шелест С.Б.,

при секретарі Артюхіній М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Молодшого інспектора відділу нагляду та безпеки Менської виправної колонії №91 Гетьмана Володимира Вадимовича, Менської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області (№91) про визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до молодшого інспектора відділу нагляду та безпеки Менської виправної колонії №91 Гетьмана Володимира Вадимовича, у якому просить суд: визнати протиправними дії молодшого інспектора ВНБ Менської ВК №91 Гетьмана В.В щодо позбавлення позивача можливості здійснення телефонних дзвінків, через невиконання позивачем незаконних вимог відповідача; визнати нанесення позивачу моральної шкоди молодшим інспектором ВНБ Менської ВК №91 Гетьманом В.В своїми протиправними діями (бездіяльністю); стягнути з молодшого інспектора ВНБ Менської ВК №91 Гетьман В.В на користь позивача моральну шкоду в сумі три тисячі гривень. Протокольною ухвалою суду від 14.01.2015 року до участі у справі, в якості другого відповідача, залучено Менську виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області (№91).

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, засуджений 10.10.2012 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч.1 ст. 121, ч.2, 4 ст. 185, ч.3 ст. 186, ч.1 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі.

ОСОБА_3 відбуває покарання в Менській ВК № 91 з 31.01.2014 року.

В позовній заяві позивач ставить питання неправомірності дій Молодшого інспектора відділу нагляду та безпеки Менської виправної колонії №91 Гетьмана Володимира Вадимовича, а саме ненадання йому телефонної розмови без написання зави, чим порушено його право.

Надаючи правову оцінку обставинам справи колегія суддів виходить з наступного.

У відповідності до п.6 ч.1 ст.107 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачено, що засудженні, які відбувають покарання у виді позбавлення волі мають право здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв'язку, користуватися глобальною мережею Інтернет.

08 квітня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України №1186-VII «Про внесення змін до Кримінально-виконавчого кодексу України щодо адаптації правового статусу засудженого до європейських стандартів», яким були внесені зміни в статтю 110 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Так, відповідно до частини 5 статті 110 Кримінально-виконавчого кодексу України засудженим надається, в тому числі й під час перебування в стаціонарних закладах охорони здоров'я, право на телефонні розмови (у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв'язку) без обмеження їх кількості під контролем адміністрації, а також користуватися глобальною мережею Інтернет. Телефонні розмови оплачуються з особистих коштів засуджених. Телефонні розмови між засудженими, які перебувають у місцях позбавлення волі, забороняються. Телефонні розмови та користування у глобальній мережі Інтернет оплачуються з особистих коштів засуджених.

На даний час відсутній підзаконний нормативно-правовий акт, що передбачав би порядок реалізації права засуджених на телефонні дзвінки без обмежень.

Голова Державної пенітенціарної служби України листом від 08.05.2014 №2/1/2-12/чч зобов'язав адміністрації установ до внесення змін до нормативно правових актів, у разі відсутності в установі виконання покарань таксофону або стаціонарного телефону у черговій частині установи з виходом на міжміський зв'язок надання телефонних розмов засудженим здійснювати за допомогою рухомого (мобільного) зв'язку. Телефонні розмови, у тому числі під час перебування засуджених у стаціонарних закладах охорони здоров'я, проводити за їх рахунок, під контролем представників адміністрації протягом дня у вільний від роботи час та поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну. Телефонні розмови надавати засудженим за їх письмовими заявами, в яких зазначається: адреса, телефонний номер абонента та тривалість розмови. Факт надання засудженим телефонної розмови фіксується у відповідному журналі.

Як встановлено, колегією суддів, вказана вимога Державної пенітенціарної служби України виконувалась Менською ВК №91, що підтверджується заявою позивача від 22.09.2014 року про надання йому телефонної розмови та наданням йому таких розмов, протягом грудня 2014 року, що підтверджується журналом реєстрації телефонних розмов.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

З огляду на викладену норму законодавства колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що станом на день розгляду даної справи в суді, позивач не мав порушеного права, свободи чи інтересу, яке б підлягало судовому захисту, що є підставою для відмови в задоволенні позову в частині визнання протиправними дії молодшого інспектора ВНБ Менської ВК №91 Гетьмана В.В щодо позбавлення позивача можливості здійснення телефонних дзвінків, через не написання ним відповідної заяви.

Оскільки суд прийшов до висновку про правомірність дій відповідачів, то в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з молодшого інспектора ВНБ Менської ВК №91 Гетьмана В.В. моральної шкоди в сумі три тисячі гривень, необхідно відмовити.

Проаналізувавши вищевикладене та перевіривши їх доказами, колегія суддів приходить до однозначного висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, у відповідності до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.М. Романчук

Судді: Я.Б. Глущенко

С.Б.Шелест

Головуючий суддя Романчук О.М

Судді: Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.