Справа № 576/4/15-а
Суддя: Сапон О. В.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №576/4/15-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.15 Глухівський міськрайонний суд Сумської області

в складі: головуючого-судді Сапона О.В.

при секретарі Самойленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глухові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Глухові та Глухівському районі про визнання дій неправомірними та зобов'язання поновити виплату раніше призначеної пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

5 січня 2015 року позивачі звернулися до суду із даним адміністративним позовом, посилаючись на те, що до червня 2001 року вони проживали в м.Глухові де отримували пенсія за віком. У зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю подальша виплата пенсії була припинена.

Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року по справі 1-32/2009 визнано неконституційним положення п.2 ч.1 ст.49 і другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за якими пенсія виплачувалася лише громадянам України, які постійно мешкають на її території. Тому починаючи з 07.10.2009 року територіальні органи Пенсійного Фонду України не мали припиняти виплати пенсії пенсіонерам, які виїхали за межі України.

В зв'язку із цим, 4 грудня 2014 року позивачі звернулись до УПФУ в Глухові та Глухівському районі із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком. Однак своїм листом від 19.12.2014 року відповідач відмовив їм у поновленні виплати раніше призначеної пенсії за віком, яку вони отримували до виїзду в Ізраїль.

Позивачі вважають, що такі дії відповідача не відповідають вимогам діючого законодавства, а тому вони просять визнати протиправною відмову УПФУ в м.Глухові та Глухівському районі та зобов'язати відповідача поновити виплату їм пенсії за віком у відповідності до діючого законодавства України починаючи з 4 грудня 2011 року.

Позивачі в судове засідання не з'явились, представивши заяву в якій вони повністю підтримують свої вимоги, а справу просять розглянути справу без їх участі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надавши проти нього заперечення, суть яких зводиться до того, виплата пенсії повинна проводитись за місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України.

Однак, відповідачі у 2001 році переїхали з України на постійне місце проживання до держави Ізраїль. Оскільки, позивачі не проживають на території України, а між Україною та державою Ізраїль немає міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення, який передбачав би інші умови виплати пенсії, то УПФУ фізично не може забезпечити виплату пенсії позивачам. Крім того, при подачі заяви про поновлення виплати пенсії представником позивачів були не була подана належним чином завірена довіреність, яка б підтверджувала його повноваження. За таких обставин, відповідач вважає позов необґрунтованим і просить відмовити в його задоволенні.

Вислухавши представника відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Так, із матеріалів справи вбачається, що 30 травня 1997 року позивачу ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком, а 20 червня 1994 року пенсія за віком була призначена позивачці ОСОБА_2

Також із матеріалів справи вбачається, що 26 червня 2001 року позивачі звернулись до Глухівського міського управління соціального захисту населення із заявами про закриття їх пенсійних справ у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання в Ізраїль. При цьому із копії паспортів позивачів вбачається, що вони є громадянами України.

Також встановлено, що 4 грудня 2014 року позивачі звернулися до відповідача із заявами про поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком, однак у поновленні таких виплат їм було відмовлено.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Стаття 24 Конституції України гарантує громадянам України рівність конституційних прав незалежно від місця проживання. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч.3 ст. 25 Конституції України).

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, позивачі, проживаючи в державі Ізраїль, як громадяни України, мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України і пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

У відповідності з ч.3 ст.2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється зокрема на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з ст. 51 вказаного Закону під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 147 Конституції України передбачено, що єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України. Лише Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25рп/2009 у справі №1-32/2009 положення пункту 2 частини першої статті 49 і другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»від 09 липня 2003 року №1058-IV визнано такими, що не відповідають Конституції України та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, вищевказане рішення Конституційного Суду України є безумовною підставою для поновлення виплати пенсії позивачам.

Отже, дії відповідача щодо відмови позивачу в відновленні нарахування та виплати пенсії за віком, яку він отримував до виїзду на постійне місце проживання за межі України є протиправними.

Заперечення відповідача про неможливість задоволення позову, у зв'язку з тим, що на виконання рішення Конституційного Суду України не внесено необхідних змін до відповідного законодавства, яке регулює порядок виплати, припинення та відновлення виплати пенсії, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки таке не може вплинути на право позивача на відновлення виплати пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною 2 статті 99 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачі просять суд зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії починаючи з 4 грудня 2011 року. Однак, з матеріалів вбачається, що позивачі звернулися до УПФУ із відповідною заявою 4 грудня 2014 року, а із позовом до суду - 5 січня 2014 року. Тому, враховуючи вищевказані положення законів, суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивачів щодо зобов'язання поновити виплату пенсії починаючи з 4 червня 2014 року, а не з 04 грудня 2011 року, як на тому наполягають позивачі.

На підставі ст.ст.8, 22, 24, 46,147,152 Конституції України, Рішення Конституційного Суду України №25рп/2009 від 07 жовтня 2009 року у справі №1-32/2009, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»від 09.07.2003 року №1058-ІV та керуючись ст.6,8,9, 10,11, 17,19, 51,69,70,71 ,94,99,104, 158-163, 167, 256 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково:

Визнати неправомірною відмову управління Пенсійного фонду України в м.Глухові та Глухівському районі поновити виплати пенсію за віком ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м.Глухові та Глухівському районі поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 починаючи з 4 червня 2014 року відповідно до вимог чинного законодавства.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана в Харківський апеляційний адміністративний суд протягом 10 днів з дня її проголошення.

СУДДЯ