Справа № 2а-13190/12/2070
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" лютого 2015 р. м. Київ К/800/31490/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І., Приходько І.В.,
за участю секретаря судового засідання Бовкуна В.В.,

позивача ОСОБА_4,

представника позивача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Красноградської міжрайонної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2013 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2013 року

у справі № 2а-13190/12/2070

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_4)

до Красноградської міжрайонної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби (далі - відповідач, Красноградська МДПІ)

про визнання дій незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

ФОП ОСОБА_4 звернувся у листопаді 2012 року до суду з адміністративним позовом до Красноградської МДПІ про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.11.2012 року № та № .

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2013 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2013 року, позов задоволено частково: скасовано податкові повідомлення-рішення Красноградської МДПІ від 21.11.2012 року № та № . В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити в частині задоволення позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень. Вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій були прийняті внаслідок неповного з'ясування обставин справи та з порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ч. 2 ст. 1135 Цивільного кодексу України; ст. ст. 3, 4, 7, 8, 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року № 889-ІV (далі - Закон № 889-ІV); ст. 129 Конституції України.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому засіданні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи те, що касатор-відповідач оскаржує судові рішення в частині задоволення позовних вимог, позивачем дані рішення не оскаржено, касаційна інстанція не знаходить необхідності аналізувати решту судових рішень, перевіряючи їх законність та обґрунтованість.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ФОП ОСОБА_4 зареєстрований 29.02.2000 року Сахновщинською районною державною адміністрацією Харківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов'язкових платежів, що підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААБ № 895335. З 29.02.2000 року позивач перебуває на податковому обліку в Красноградській МДПІ.

З 25.10.2012 року відповідачем проведено повторну документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 року по 30.06.2012 року, за результатами якої складено акт № 627/17/217300898 від 07.11.2012 року, яким встановлені порушення позивачем вимог: абз.2 ст. 1 Закону України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб у сумі 457 353,50 гривні; ст. ст. 3, 4, 6, 9 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого донараховано податок на додану вартість у сумі 906 453,50 гривні.

На підставі акту перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 21.11.2012 року: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, щодо сплати фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 457 353,50 гривні; № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 725 162,80 гривні та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 181 290,70 гривень.

Суд першої інстанції, рішення якого залишено без змін судом апеляційної інстанції, скасовуючи спірні податкові повідомлення-рішення, виходив з того, що одним із критеріїв права особи перебувати на спрощеній системі оподаткування є обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) і цей обсяг не повинен перевищувати 500 тис. гривень за календарний рік. Всі грошові суми, які надходять на розрахунковий рахунок або в касу суб'єкта підприємницької діяльності, вважаються виручкою, у зв'язку з чим суди зазначили, що розподіл продукції між учасниками договору про спільну діяльність не є виручкою ФОП ОСОБА_4 у розумінні статті 1 Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва. Суди дійшли висновку, що ФОП ОСОБА_4 у перевіряємому періоді не повинен був переходити на загальну систему оподаткування, що пов'язано з дотриманням гранично допустимого обсягу виручки за рік (не більше 500 тис. грн.). Крім того, судами зазначено, що відповідач не довів наявність у позивача обов'язку подати заяву на реєстрацію платником ПДВ у перевіряємому періоді, оскільки поширення загальної системи оподаткування, зокрема, положень Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин), на платника можливе з моменту перевищення розміру виручки визначеного статтею 1 Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва, оскільки до цього часу він не є платником податку на додану вартість. Також суди зазначили, що матеріали справи не містять належних доказів про те, що на час розподілу між позивачем та учасниками договору про сумісну діяльність від 10.04.2004 року мали місце обставини, які свідчили б про те, що ФОП ОСОБА_4 здавав на переробку до цукрового заводу цукровий буряк спільно вирощений учасниками договору, отримав у ТОВ «Цукрове» вироблений цукор, мелясу та жом, був на момент розподілу вказаної продукції власником цукру, меляси та жому та отримав після розподілу вказаної продукції грошові кошти.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає такі висновки судів передчасними та такими, що винесені з неповним з'ясуванням всіх обставин справи, виходячи з наступного.

Відповідно до статі 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у періоді, що перевірявся, ФОП ОСОБА_4 перебував на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок).

Проте 10.01.2004 року між ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8 було укладено договір про спільну діяльність б/н з додатковою угодою від 18.02.2006 року, відповідно до умов якого сторони договору зобов'язалися спільно діяти для досягнення загальних господарських цілей, а саме вирощувати сільськогосподарську продукцію на орендованих земельних ділянках та паїв. Згідно умов договору про сумісну діяльність б/н від 10.01.2004 року керівництво сумісною діяльністю покладено на ФОП ОСОБА_4 Між вказаними учасниками сумісної діяльності 03.01.2007 року була укладена угода про право діяти та вести господарську діяльність від імені та в інтересах учасників договору про сумісну діяльність б/н від 10.01.2004 року, з третіми особами без довіреності. Відповідно до актів розподілу вирощеної сільськогосподарської продукції та продукції її переробки б/н від 10.12.2009 року, б/н від 12.12.2010 року, б/н від 09.12.2011 року, в 2009-2011 роках вирощену сільськогосподарську продукцію та продукцію її переробки (цукор, мелясу та жом) було розподілено між учасниками зазначеного договору про сумісну діяльність в рівних долях.

Згідно акту перевірки підставою для визначення позивачу вищезазначених податкових зобов'язань слугував висновок відповідача про розбіжність у визначенні валових доходів, яка виникла за рахунок розподілу переробленої сільськогосподарської продукції відповідно до акту б/н від 10.12.2009 року, акту б/н від 12.12.2010 року та акту б/н від 09.12.2011 року, що не відповідає договору про сумісну діяльність б/н від 10.04.2004 року, зокрема, такі розбіжності встановлено за рахунок не включення до складу валового доходу реалізації продукції переробки цукрового буряку, оскільки такий дохід, на думку податкового органу, необхідно було включити до складу валового доходу ФОП ОСОБА_4 за перевіряємий період, у зв'язку з тим, що в зазначеному договорі про сумісну діяльність між ФОП ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не передбачено розподіл продукції переробки вирощеної цукросировини.

Суди попередніх інстанцій, виходячи з того, що всі грошові суми, які надходять на розрахунковий рахунок або в касу суб'єкта підприємницької діяльності, вважаються виручкою, дійшли висновку про те, що розподіл продукції між учасниками договору про спільну діяльність не є виручкою ФОП ОСОБА_4 у розумінні статті 1 Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва, а тому ФОП ОСОБА_4 у перевіряємому періоді не повинен був переходити на загальну систему оподаткування, що пов'язано з дотриманням гранично допустимого обсягу виручки за рік.

Указом Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва було запроваджено спрощену систему оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва, пункт 1 статті 1 якого надає фізичним особа її право перебувати на такій системі оподаткування за умови, якщо вони здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Однак, судами попередніх інстанцій не було взято до уваги те, що відповідно до п. 5 ст. 7 Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва, дія цього Указу не поширюється на спільну діяльність, визначену п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» спільна діяльність без створення юридичної особи провадиться на підставі договору про спільну діяльність, що передбачає об'єднання коштів або майна учасників для досягнення спільної господарської мети. Облік результатів спільної діяльності ведеться платником податку, уповноваженим на це іншими сторонами згідно з умовами договору, окремо від обліку господарських результатів такого платника податку. Виплата (нарахування) частини прибутку, отриманого учасниками спільної діяльності, оподатковується за ставкою, встановленою пунктом 10.1 статті 10 цього Закону, особою, уповноваженою вести облік результатів спільної діяльності до або під час такої виплати. У разі коли прибуток від спільної діяльності не розподіляється протягом звітного періоду з метою оподаткування, він вважається розподіленим між учасниками згідно з умовами договору про спільну діяльність на кінець такого звітного періоду і підлягає оподаткуванню згідно з підпунктом 7.7.3 цієї статті. У разі коли протягом звітного періоду витрати, понесені платником податку в зв'язку із проведенням спільної діяльності, перевищують доходи, отримані від таких операцій, балансові збитки переносяться на зменшення доходів майбутніх податкових періодів від такої спільної діяльності протягом строків, визначених статтею 6 цього Закону. Для цілей оподаткування господарські відносини між учасниками спільної діяльності прирівнюються до відносин на основі окремих цивільно-правових договорів. Порядок податкового обліку та звітності результатів спільної діяльності встановлюється центральним податковим органом.

На думку колегії суддів касаційної інстанції, суди попередніх інстанцій помилково вдались до оцінки положень цивільного законодавства, правової природи та змісту укладеного позивачем договору про спільну діяльність, натомість аналіз вимог вищезазначених положень податкового законодавства здійснений не був. Тобто, судами попередніх інстанцій в залежності від вказаних норм права не було досліджено та надано належної правової оцінки тому, що позивач, знаходячись на спрощеній системі оподаткування, під час ведення спільної діяльності за спірним правочином, повинен був також вести загальну систему оподаткування.

Таким чином, суд касаційної інстанції не може визнати законними і обґрунтованими судові рішення попередніх інстанцій у зазначеній частині, оскільки останні ухвалені без повного та всебічного з'ясування обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що на підставі ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справі підлягають скасуванню, як такі, що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої інстанції слід врахувати викладене на підставі допустимих доказів, застосувати при оцінці доводів сторін норми матеріального права, які повинні бути застосовані, і вирішити спір згідно із законодавством.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 160, 167, 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Красноградської міжрайонної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби - задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2013 року у справі № 2а-13190/12/2070 скасувати в частині задоволення позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від 21.11.2012 року № та № .

В цій частині справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: підпис (підпис) І. О. Бухтіярова
Судді: підпис (підпис) М. І. Костенко
Помічник судді підпис (підпис) І. В. Приходько З оригіналом згідно З оригіналом згідно