Справа № 2а-3913/10/1370
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року м. Київ К/9991/81924/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

за участю: секретаря Кохан О.С.,

представника відповідача-1 Іщенко К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2011 по справі №2а-3913/10/1370 (№46157/11/9104) за позовом Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області до Відкритого акціонерного товариства «Миколаївцемент», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газтрейд ЛТД» про стягнення і повернення коштів.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., пояснення представника Відкритого акціонерного товариства «Миколаївцемент», перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2011, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2011, у задоволенні позовних вимог Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області до Відкритого акціонерного товариства «Миколаївцемент», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газтрейд ЛТД» про стягнення і повернення коштів - відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Миколаївська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Львівській області 17.11.2011 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 21.12.2011 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2011, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 208, 250 Господарського кодексу України, пунктів 1, 5 статті 203, пунктів 1, 2 статті 215, статей 216, 258 Цивільного кодексу України, частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, перевіркою, проведеною податковим органом та оформленою актом від 09.02.2007 №140/23-2/00293025, встановлено здійснення фінансово-господарських операцій та взаєморозрахунків між Відкритим акціонерним товариством «Миколаївцемент» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газтрейд ЛТД».

Між Відкритим акціонерним товариством «Миколаївцемент» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газтрейд ЛТД» укладений договір на постачання природного газу від 01.05.2005 №01-04-05.

Згідно з зазначеним договором Товариство з обмеженою відповідальністю «Газтрейд ЛТД» зобов'язується продати Відкритому акціонерному товариству «Миколаївцемент» природний газ, який був придбаний у ДК «Газ України «Нафтогаз України» згідно договору постачання природного газу від 21.04.2005 №06/05-1238.

На підставі договору від 01.05.2005 №01-04-05 продавцем виписані накладні, податкові накладні, контрагентами складені акти прийому-передачі природного газу, Відкритим акціонерним товариством «Миколаївцемент» перераховані Товариству з обмеженою відповідальністю «Газтрейд ЛТД» кошти за отриманий природний газ.

Звертаючись з даним позовом до суду податковий орган виходив з того, що договір від 01.05.2005 №01-04-05 було укладено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, з огляду на те, що постановою Господарського суду міста Києва від 15.06.2007 у справі №32/320-А визнано недійсними установчі документи та свідоцтво платника ПДВ Товариства з обмеженою відповідальністю «Газтрейд ЛТД», а вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 26.02.2008 у кримінальній справі № 1-28/08 встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Газтрейд ЛТД» використовувалося невстановленими особами для прикриття незаконної діяльності.

Відповідно до частини першої статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Із вказаної норми вбачається, що для прийняття рішення про визнання угоди недійсною необхідно встановлювати, у чому конкретно полягало завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угод, якою із сторін і в якій мірі виконано угоду, а також вину сторін у формі умислу. Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона) усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність угоди, що укладалася і суперечність її мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання таки наслідків.

Таким чином для визнання зобов'язання таким, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, закон вимагає наявності таких умов: вина фізичних осіб, які підписували договір, що проявляється у формі умислу, який спрямований на приховування доходів від оподаткування; такий умисел повинен виникнути до моменту укладення договору; мета укладення такого договору приховування доходів від оподаткування. Відсутність хоча б однієї з них, не дає підстав стверджувати, що зобов'язання вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави.

Разом з тим, судами встановлено, що сторонами договору від 01.05.2005 №01-04-05 виконано всі його умови в межах взятих на себе зобов'язань, всі первинні документи були складені між відповідачами, як сторонами договору, та відповідають вимогам законодавства, реальність господарських операцій підтверджено, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Газтрейд ЛТД» до 15.06.2007 було належним чином зареєстрованим як юридична особа та платник податку на додану вартість.

Окрім того, судами не встановлено фактів, які б свідчили про те, що зміст договорів не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов'язків і що ці наміри спрямовані на ухилення від сплати податків за фінансово-господарськими результатами виконання зазначених договорів.

Колегія суддів також звертає увагу, що санкції, встановлені частиною першою статті 208 Господарського кодексу України, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, та не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими як такі, що відповідають визначенню частини першої статті 238 Господарського кодексу України. З огляду на це, такі санкції можуть застосовуватися лише протягом строків, встановлених статтею 250 цього Кодексу.

Укладення спірного договору відбулося 01.05.2005, а проте з вимогою про застосування санкцій позивач звернувся до суду лише 06.09.2007, тобто понад рік з дня укладення спірного договору.

Таким чином, вимога про застосування санкцій, встановлених статтею 208 Господарського кодексу України, була заявлена за межами граничного річного строку від вчинення правопорушення, передбаченого статтею 250 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що застосування приписів статті 208 Господарського кодексу України можливе лише при встановленні судом обґрунтованості доводів податкового органу про нікчемність господарського зобов'язання (наявність складу правопорушення в діях хоча б однієї зі сторін зобов'язання (правочину, договору, угоди), що є підставою позову про застосування санкцій, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, та частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2011 по справі №2а-3913/10/1370 (№46157/11/9104) залишити без змін.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв