Справа № 810/441/15
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2015 року м.Київ 810/441/15

16:58

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Панової Г.В., за участю секретаря судового засідання: Волощук Л.В.

представників сторін:

від позивача - Яхнюк В.А.,

від відповідача - Литвиненко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного підприємства "Кастл Лайт"

до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі

Головного управління ДФС у Київській області

про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Приватне підприємство "Кастл Лайт" з позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання дій протиправними та визнання податкової декларації такою, що подана у день її фактичного отримання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що підприємством до ДПІ у Києво-Святошинському районі було подано податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2014 року. Зазначена декларація була прийнята податковим органом, проте, листом від 21.01.2015 № 1068/10/10-13-15-01 відповідач повідомив, що декларації надано статус неподаткової звітності з підстав її невідповідності вимогам законодавства. Водночас, на думку позивача, підприємством було дотримано всіх законодавчо визначених вимог порядку подання податкової декларації до контролюючих органів. З огляду на зазначене, позивач вважає, що дії відповідача щодо відмови у прийнятті податкової звітності з ПДВ за грудень 2014 року є неправомірними та такими, що порушують його права і законні інтереси.

У судовому засіданні 24.02.2015 представник позивача підтримав позовні вимоги і просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовних вимог не визнав та надав письмові заперечення проти адміністративного позову. В обґрунтування заперечень зазначив, що 19.01.2015 уповноваженою особою позивача було подано до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний період грудень 2014 року. Однак, зазначена декларація була оформлена з порушенням вимог статті 48 Податкового кодексу України, а саме: не містила підпису особи, відповідальної за ведення бухгалтерського обліку. Крім того, на момент подання податкової звітності за грудень 2014 року податковим органом не встановлено місцезнаходження платника податків, про що було повідомлено начальника відділу державної реєстрації. За наведених обставин податковій декларації з ПДВ за звітний податковий період - грудень 2014 року було надано статус неподаткової звітності, про що податковий орган повідомив позивача відповідно до вимог чинного законодавства.

Таким чином, на думку відповідача, податковий орган діяв у відповідності до вимог чинного податкового законодавства.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з таких підстав.

Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю Приватне підприємство «Кастл Лайт» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з 22.07.2013 (а.с.44-45).

19.01.2015 позивачем було подано до ДПІ в Києво-Святошинському районі Київської області податкову звітність з податку на додану вартість за звітний період - грудень 2014 року із додатками. Зазначену декларацію отримано відповідачем 19.01.2015, про що свідчить штамп податкового органу (а.с. 19-38).

21.01.2015 ДПІ в Києво-Святошинському районі було повідомило позивача, що податковій декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року надано статус неподаткової звітності, оскільки вона не відповідає вимогам «Про затвердження форм та Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість» (затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014 року № 966 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.10.2014 № 1267/26044).

Як встановлено судом під час розгляду справи, підставами для направлення позивачу вказаного повідомлення про відмову у прийнятті його податкової звітності за грудень 2014 року стали відсутність підпису особи відповідальної за ведення бухгалтерського обліку в додатковій декларації, а також не встановлення місцезнаходження платника податків відповідно до бази даних ІС «Податковий блок».

Вважаючи відмову у прийнятті податкової звітності з ПДВ за грудень 2014 року протиправною та такою, що порушує права та законні інтереси підприємства, а податкову декларацію за грудень 2014 року такою, що прийнята відповідачем у день її фактичного отримання, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Стаття 67 Конституції України визначає, шо кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Відповідно до пункту 48.1 статті 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Відповідно до пункту 48.2 статті 48 Податкового кодексу України обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Пунктом 48.3 статті 48 Податкового кодексу України визначено обов'язкові реквізити, які повинна містити податкова декларація, а саме: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування органу державної податкової служби, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Згідно з пунктом 48.4. статті 48 Податкового кодексу України у окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.

Відповідно до пункту 49.1 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків.

Пунктом 49.3 статті 49 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація подається до органу державної податкової служби за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

При цьому, відповідно до пункту 49.8. статті 49 Податкового кодексу України, прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають (пункт 49.8 статті 49 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 49.9 статті 49 Податкового кодексу України, за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов?язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

Згідно з пунктом 49.11 статті 49 Податкового кодексу України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Таким чином, законодавцем чітко визначено випадки при наявності яких контролюючий орган має право відмовити у прийнятті декларації.

При цьому, як встановлено пунктом 49.10 статті 49 Податкового кодексу України, відмова посадової особи органу державної податкової служби прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття, забороняється.

Отже, у відповідності до зазначених норм уповноважена посадова особа контролюючого органу зобов'язана перевірити наявність обов'язкових реквізитів передбачених пунктом 48.3 і пунктом 48.4 статті 48 Податкового кодексу України, та зареєструвати податкову декларацію у день її отримання, якщо декларація відповідає вимогам вищевказаних пунктів Податкового кодексу України.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, податковим органом було направлено позивачу рішення від 21.01.2015 № 1068/10/10-18-02-10, в якому відповідач зазначив про надання податковій декларації за грудень 2014 року статусу неподаткової звітності декларації з підстав її невідповідності вимогам «Про затвердження форм та Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість», але яким конкретно не визначено.

Водночас, нормами Податкового кодексу України не передбачено такої підстави для відмови у прийнятті податкової декларації, яка зазначена у рішенні податкового органу від 21.01.2015 № 1068/10/10-18-02-10, а саме: надання податковій декларації статусу неподаткової звітності.

Крім того, законодавством також не передбачено обов'язковості підпису особи відповідальної за ведення бухгалтерського обліку в податковій декларації.

Пункт 48.3 статті 48 Податкового кодексу України визначає, що податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

В свою чергу, як встановлено пунктом 4 частини четвертої статті 8 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно обирає форми його організації, а саме - самостійне ведення бухгалтерського обліку та складання звітності безпосередньо власником або керівником підприємства.

Норми пункту 48.5.1 статті 48 Податкового кодексу визначають, що у разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що чинним законодавством України не передбачено обов'язок підприємства покладати зобов'язання з ведення бухгалтерського обліку та податкової звітності на окрему особу.

Таким чином, законодавець передбачає обов'язок підпису податкової декларації особою відповідальною за ведення бухгалтерського обліку лише у разі ведення бухгалтерського обліку на підприємстві окремою особою відповідно до штатного розпису, в інших випадках - обов'язковим реквізитом податкової декларації є наявність підпису безпосередньо керівника підприємства.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, керівником ПП «Кастл Лайт» є Шпак Анатолій Володимирович. Декларація з податку на додану вартість поданана підприємством за звітний період - грудень 2014 року підписана керівником ПП «Кастл Лайт» Шпак А.В., що відповідає вимогам чинного законодавства України.

Отже, судом встановлено, що декларація з ПДВ за грудень 2014 року відповідає вимогам підпункту 48.5.1 пункту 48.5 статті 48 Податкового кодексу України.

Відносно тверджень відповідача, що на момент подання податкової декларацій за грудень 2014 року встановлено відсутність платника за місцезнаходженням суд зазначає про таке.

Під час судового розгляду представник відповідача зазначив, що в полі 6 вступної частини декларації була зазначена податкова адреса: Україна, 08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м.Вишневе, вул. Київська, бкд. 4, але відповідно до бази даних ІС «Податковий блок» 17.01.2015 на підставі довідки №160/10-13-07-01-14 від 15.01.2015 про не встановлення місцезнаходження платника податків (додатку 2 до Положення про організацію взаємодії підрозділів податкової міліції з іншими підрозділами органів державної податкової служби для встановлення місцезнаходження платника податків), було направлено начальнику відділу державної реєстрації Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, на виконання розділу XII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 09.12.11 № 1588, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 29.12.11 за № 1562/20300 ДПІ у Києво-Святошинському районі ДПС, повідомлення про відсутність платника податків за місцезнаходженням (місце проживання) за формою № 18-ОПП, для відпрацювання та внесення до Єдиного державного реєстру запис про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням. В зв'язку з тим, що станом на 19.01.2015 до ДПІ не надходили відомості щодо підтвердження реєстраційних даних, або внесення інформації щодо проведення державної реєстрації зміни місцезнаходження відповідно до статті 66 Податкового кодексу України інформація в полі 6 вступної частини не є достовірною.

У свою чергу, на спростування тверджень представника податкового органу, позивачем було надано суду витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців відповідно до якого місцезнаходженням юридичної особи є: Київська область, Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вулиця Київська, будинок 4.

Крім того, під час судового розгляду справи представник позивача пояснив суду, що підприємством систематично з моменту реєстрації подаються до Державної реєстраційної служби відповідні дані щодо підтвердження відомостей про юридичну особу, про що наявні записи в витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Зауважив, що останній запис підтвердження відомостей про юридичну особу було внесено державним реєстратором 29.01.2015.

Наведені доводи позивача підтверджуються даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців відповідно до якого державним реєстратором внесено запис про підтвердження відомостей про юридичну особу від 29.01.2015, а також 26.12.2014, 25.11.2014 тощо.

На підтвердження місцезнаходження підприємства за адресою визначеною у податковій декларації з ПДВ за грудень 2014 року представником позивача надано договір оренди № 01081347 від 01.08.2013 з додатками. Відповідно до умов зазначеного договору ПАТ «ТАСКОМБАНК» надає у тимчасове платне користування ПП «Кастл Лайт» нежиле приміщення загальною площею 22 кв.м, що розташоване за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вулиця Київська, будинок 4 строком до 31.12.2015 року.

Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд дійшов висновку, що твердження відповідача щодо не підтвердження місцезнаходження ПП «Кастл Лайт» є безпідставними.

Крім того, суд звертає увагу, що Податковий кодекс України взагалі не містить такої підстави для відмови у прийнятті податкової декларації як відсутність платника за місцезнаходженням. Тому зазначена відповідачем підстава для відмови - не береться судом до уваги.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Жодних доказів на підтвердження правомірності прийняття рішення про відмову у прийнятті податкової звітності, відповідачем суду не надано, а підстави за яких податковий орган відмовив позивачу у прийнятті податкової звітності є необгрунтованими.

Відповідно до вимог частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд звертає увагу, що відповідно до вимог пункту 49.12 статті 49 Податкового кодексу України у разі отримання відмови органу державної податкової служби у прийнятті податкової декларації платник податків має право: подати декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання, оскаржити рішення органу державної податкової служби у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу.

Отже, належним способом захисту порушеного права у даній справі є визнання протиправним та скасування саме рішення від 21.01.2015 № 1068/10/10-13-15-01, яким відомовлено у прийнятті податкової звітності, а не визнання протиправною відмову прийняти податкову декларацію.

Враховуючи вимоги частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою повного захисту прав позивача, суд виходить за межі позовних вимог, оскільки рішення податкового органу від 21.01.2015 № 1068/10/10-13-15-01, яким податковій декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року надано статус неподаткової звітності, є протиправним та підлягає скасуванню.

Відносно позовних вимог в частині визнання податкової декларації за грудень 2014 року прийнятою податковим органом в день її фактичного отримання, суд дійшов висновку, що дана вимога не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 49.13 статті 49 Податкового кодексу України у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Отже, вимоги даної норми не передбачають додаткового визнання податкової декларації прийнятою податковим органом, у разі якщо судом встановлено безпідставність прийняття рішення про відмову у прийнятті податкової звітності.

Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Стаття 97 Кодексу адміністративного судочинства України зазначає, що суд визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути компенсовані за клопотанням однієї зі сторін.

Оскільки позивач вимог про відшкодування судових витрат не заявляв, судові витрати стягненню на користь позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Київської області Головного управління ДФС у Київській області від 21.01.2015 № 1068/10/10-13-15-01.

3. У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд.

Згідно з частиною другою статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 02 березня 2015 р.