Справа № 819/3398/13-
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року Справа № 876/4020/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гулида Р. М., Улицького В. З.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 січня 2014 року у справі № 819/3398/13-а за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2013 року позивач звернувся з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області, яким просив визнати неправомірною відмови відповідача від 15 листопада 2013 року у державній реєстрації за позивачем права власності на об'єкт нерухомого майна (приміщення кахельного цеху), який розташований за адресою АДРЕСА_1 та зобов'язати реєстраційну службу Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на 42/100 на об'єкт нерухомого майна (приміщення кахельного цеху), який знаходиться за адресою АДРЕСА_1

Позов мотивує тим, що ОСОБА_2, спадкоємцем якої є позивач ОСОБА_1 20 березня 2000 року зборами уповноважених селянської спілки разом з ще трьома особами було виділено майновий пай в натурі (приміщення кахельного цеху). 25 жовтня 2012 року позивачу Урманською сільською радою видане свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП. 16 травня 2013 року Бережанським обласним комунальним міжрайонним бюро технічної інвентаризації (ОК МБТІ) виготовлено технічний паспорт на приміщення кахельного цеху, а 22 травня 2013 року рішенням виконавчого комітету Урманської сільської ради № 16 нежитловому будинку (кахельному цеху) присвоєно юридичну адресу АДРЕСА_1. 15 листопада 2013 року реєстраційною службою Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на майновий пай, з посиланням на ст.5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", що є неправомірним.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 січня 2014 року позов задоволено.

Визнано неправомірною відмову реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області від 15 листопада 2013 року у державній реєстрації за ОСОБА_1 права власності на об'єкт нерухомого майна (приміщення кахельного цеху), який розташований за адресою АДРЕСА_1.

Зобов'язано реєстраційну службу Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на 42/100 на об'єкт нерухомого майна (приміщення кахельного цеху), який знаходиться за адресою АДРЕСА_1

З таким рішенням суду не погодився відповідач. Подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішенням суду не можна підміняти процедуру прийняття рішення про державну реєстрацію, а відтак зобов'язати зареєструвати право власності. Також зазначає, що до повноважень державного реєстратора належить реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, водночас майновий пай не належить до таких об'єктів.

Сторони явку своїх представників не забезпечили, хоч і були належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, що не перешкоджає слухати справу в їх відсутності в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга належить до задоволення з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи судом апеляційної інстанції встановлено, що 20 березня 2000 року зборами уповноважених селянської спілки стосовно ОСОБА_2 було вирішено припинити членство в селянській спілці і виділити майно в натурі (кахельний цех) часткою 42/100 приміщення, що становило 7633 грн.

Згідно свідоцтва про спадщину на спадщині за заповітом від 26 жовтня 2012 року посвідченого державним нотаріусом Бережанської державної нотаріальної контори спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_2, а саме майнового паю в колективному сільськогосподарському підприємстві ПОП "Урманське" в селі Урмань Бережанського району Тернопільської області є ОСОБА_1 - позивач по справі..

29 жовтня 20112 року ОСОБА_1 Урманською сільською радою видане свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії БУ-1 №000083.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржене рішення, виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 було надано відповідачу реєстраційній службі Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області всі визначені законодавством документи для проведення реєстрації речових прав на нерухоме майно і відмова від 15 листопада 2013 року є неправомірною.

Згідно з статтею 24 Закону України «Про власність» об'єктами права власності кооперативу (колгоспу) є будівлі, споруди, грошові та інші майнові внески його членів; виготовлена ним продукція; доходи, одержані від її реалізації та іншої діяльності, передбаченої статутом кооперативу (колгоспу), а також інше майно, придбане на підставах, не заборонених законом. Кожен член кооперативу (колгоспу) має право на частку доходу, одержану на його пай.

У майні, що належить кооперативу (колгоспу), визначаються частки членів цього кооперативу (колгоспу). В разі добровільного виходу з кооперативу (колгоспу) громадянин має право на виділення належної йому частки в майні кооперативу (колгоспу) в натурі, грошах або цінних паперах.

При ліквідації кооперативу (колгоспу) майно, що залишилося після розрахунків з бюджетом, банками та іншими кредиторами, розподіляється між членами кооперативу (колгоспу).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску.

Члену підприємства щорічно нараховується частина прибутку залежно від частки у пайовому фонді, яку за його бажанням може бути виплачено або зараховано у збільшення частки в пайовому фонді. Ці відносини регулюються статутом підприємства.

Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства.

У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Проаналізувавши наведені законодавчі положення колегія суддів, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про тотожність поняття «майновий пай» та поняття «нерухоме майно».

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає нерухоме майно, як земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» цей Закон регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державна реєстрація прав на об'єкт незавершеного будівництва та їх обтяжень у випадках, установлених законом, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об'єкта.

Дія цього Закону не поширюється на державну реєстрацію прав на повітряні і морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні та інші об'єкти цивільних прав, на які поширюється правовий режим нерухомої речі

З аналізу вказаної статті зрозуміло, що у відповідача здійснює діяльність виключно щодо реєстрації прав на об'єкт незавершеного будівництва та їх обтяжень. Більше того частино 1 статті 5 цього Закону чітко визначено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Враховуючи відсутність майнового паю в даному переліку, відповідач позбавлений права на реєстрацію прав на такий вид майна.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Оскільки Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачений чіткий перелік повноважень відповідача, щодо здійснення реєстрації окремих видів майна, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач, відмовляючи у державній реєстрації позивачу діяв у відповідності до наявних у нього повноважень та в порядку передбаченому Законами України.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду - скасувати.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 січня 2014 року у справі № 819/3398/13-а скасувати, та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий Кузьмич С. М.

Судді Гулид Р. М.

Улицький В. З.