Справа № 872/13899/13
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2015 рокусправа № 804/172/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Іванова С.М. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2013 р. у справі № 804/172/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Продсервіс" до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Продсервіс" звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21 серпня 2012 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 314715,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначало про свою незгоду з висновками, викладеними в Акті перевірки від 01.08.2012 №2068/226/25536693 в частині висновків про заниження об'єкту оподаткування податком на прибуток за третій квартал 2011 року внаслідок заниження показників декларації «інші доходи» у розмірі 757813 грн. і завищення показника витрат на суму 610511 грн., задекларованих у розділі декларації «собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг). Крім того, позивач посилається на те, що відповідач безпідставно дійшов висновку про неспрямованість правочинів, укладених позивачем з контрагентами, на настання реальних правових наслідків.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2013 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна податкова інспекція у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні адміністративного позову відмовити. Апелянт зазначає, що позивачем занижено дохід за ІІІ квартал 2011 року за рахунок невключення до складу інших доходів вартості та послуг, безоплатно отриманих від невстановлених осіб за умови відсутності документального підтвердження факту їх оплати, завищено витрати за ІІІ квартал 2011 року за рахунок включення до їх складу вартості товарів та послуг. Крім того, відповідач зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги його посилання на нікчемність правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами.

Сторони, належним чином повідомлені про день, місце і час розгляду апеляційної скарги, доказом чого є повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень, у судове засідання не прибули, відповідач у поданому до суду клопотанні, просив проводити апеляційний розгляд без участі його уповноваженого представника.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У відповідності до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Продсервіс" зареєстровано як юридична особа 26 червня 1998 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та платник податків, перебуває на податковому обліку у Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області. Відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Продсервіс" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «ВКФ «Плутон Трейд» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Імпульс Плюс 2010". За результатами перевірки складено акт №2068/226/25536693 від 01.08.2012р., яким встановлено порушення позивачем приписів ст.135.5.4,ст..135.5,ст. 135, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток підприємств за ІІІ квартал 2011 року у сумі 314715,00 грн. та ч.1 статті 203 Цивільного кодексу України. На підставі Акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 314715,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем правомірно визначений та відображений об'єкт оподаткування податком на прибуток за третій квартал 2011 року, оскільки первинними бухгалтерськими документами підтверджено виконання господарських договорів між позивачем та ТОВ «ВКФ «Плутон Трейд» і ТОВ "Імпульс Плюс 2010".

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Пункт 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачає, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п.138.2 ст.138 Податкового кодекс України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, реальність взаємовідносин Товариства з обмеженою відповідальністю "Продсервіс" з Товариством з обмеженою відповідальністю «ВКФ «Плутон Трейд» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Імпульс Плюс 2010" підтверджується наявними в матеріалах справи документами: договором про виконання роботи № 020711 від 02.07.2011 року (а.с.31, 32), актами прийому-передачі запасних частин і матеріалів (а.с.33,34), договором про виконання робіт № 040711 від 04.07.2011 року (а.с.47), актом прийому-передачі запасних частин і матеріалів (а.с.48, 51, 54, 5), акт прийому-передачі виконаних робіт (а.с.49, 52, 55, 58), платіжними дорученнями (а.с.60-62), податковими накладними (а.с. 35, 45,50, 53,56,59); договором поставки № 50701 від 05.07.2011 року, специфікацією, рахунком, видатковою накладною, податковою накладною, випискою по особовому рахунку (а.с.85-91), договором поставки № 50711 від 05.07.2011 року, специфікацією, рахунком, видатковою накладною, податковою накладною, випискою по особовому рахунку (а.с. 92-97), договором поставки № 010711 від 01.07.2011 року, специфікацією, рахунком, видатковою накладною, податковою накладною, випискою по особовому рахунку (а.с.98-103). Наявні в матеріалах справи і докази використання позивачем реставрованих сальникових ущільнень та фланців тертя при ремонті холодильного компресору для ДП «Приздіпровська залізниця» зідно договору № ПР/Л-11337/НЮ від 07.07.2011 року (а.с.63- 85).

Щодо посилань відповідача на акт від 27.09.2011 № 554/2305/37458027 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "ВКФ "Плутон Трейд" та акт від 27.09.2011 № 560/2302/37363648 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Імпульс Плюс 2010", як на доказ відсутності фактичного постачання товарів (робіт, послуг) між ТОВ "Продсервіс" та зазначеними підприємствами, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно пунктів 36.1, 36.5 статті 36, пункту 38.1 статті 38, пункту 44.1 статті 44, пункту 47.1 статті 47, пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

Таким чином, формування суб'єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Крім того, за договорами, що розглядались, було придбано товар та послуги, які використані позивачем відповідно до господарської діяльності підприємства, що не спростовано відповідачем.

Щодо посилань відповідача на вчинення позивачем правочинів, які не спрямовані на настання реальних наслідків, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Відповідно до презумпції правомірності правочину всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину. Про недійсність правочини ухвалюється судове рішення.

Так, законом не передбачена можливість визначення податковим органом правочину нікчемним під час проведення перевірки суб'єкта господарювання на підставі припущень, що відповідні господарські операції проведені з певними контрагентами було здійснено без наміру створення правових наслідків. Адже, в окремому випадку, факт недійсності правочину може бути встановлено рішенням суду. Крім того, відповідно до ст. 234 Цивільного кодексу України, фіктивний правочин визнається судом недійсним. При цьому фіктивним правочином є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Натомість відповідачем не були надані відповідні судові рішення щодо визнання, укладених правочинів недійсними.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновки суду першої інстанції щодо реальності правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами, а отже податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 21 серпня 2012 року, яким було збільшено суму грошового зобов'язання податок на прибуток приватних підприємств на суму 314715,00 грн. є протиправним

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 200 цього ж Кодексу передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2013 р. у справі № 804/172/13-а - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко