Справа № 304/1924/13-а (2а/304/2/14)
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" лютого 2015 р. м. Київ К/800/60659/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Білуги С.В.

суддів Заїки М.М.

Загороднього А.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності неправомірною, стягнення заборгованості,

встановила:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності неправомірною, стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно.

Постановою Перечинського районного суду Закарпатської області від 10 січня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконною невиплату нарахованої компенсації за належне речове майно перед звільненням та стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 9822,83 грн. нарахованої але невиплаченої під час проходження служби компенсації за речове майно.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року скасовано постанову Перечинського районного суду Закарпатської області від 10 січня 2014 року та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 перебував на військовій службі в Великоберезнянсько-Перечинському об`єднаному військовому комісаріаті Закарпатської області.

22 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 про виплату компенсації замість належного речового майна, не виданого під час проходження військової служби у відповідності до ст.ст. 1-2, 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час».

Військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 своїм листом №3233 від 04 грудня 2013 року на вказаний рапорт позивача повідомив, що здійснити виплату грошової компенсації замість речового майна немає можливості, у зв`язку з відсутністю коштів, повідомив, що така компенсація буде виплачена в разі надходження грошових коштів на рахунок ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 30 грудня 2013 року №246, ОСОБА_1 був звільнений наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 03 грудня 2013 року №844 у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з правом носіння військової форми одягу та з 30 грудня 2013 року виключений із списків складу Великоберезнянсько-Перечинського об`єднаного районного військового комісаріату та всіх видів забезпечення. Вартість речового майна, на яке мав право під час проходження військової служби ОСОБА_1 становить 9822,83 грн., що стверджується довідкою-розрахунком ІНФОРМАЦІЯ_1 №3139 від 22 листопада 2013 року.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно відповідно до вимог частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем було пропущено строк звернення до суду.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів не може погодитись з твердженням суду апеляційної інстанції щодо повного та всебічного дослідження встановлених фактичних обставин справи, оскільки судом апеляційної інстанції не було розглянуто позовні вимоги ОСОБА_1 по суті.

Необхідно зазначити, що з позовом до суду про порушення своїх прав ОСОБА_1 звернувся 17 грудня 2013 року, тобто ще на момент проходження військової служби, а тому мало місце порушення прав позивача, які носять триваючий характер. В такому разі застосування судом апеляційної інстанції статей 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України без вирішення справи по суті є неправомірним.

Крім того положення статтей 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України, на які посилався суд апеляційної інстанції як на підставу у відмові в задоволенні позову, не містять правової норми для відмови в задоволенні позову, а передбачають можливість залишення позовних вимог без розгляду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вказані порушення норм матеріального та процесуального права не можуть бути усунені судом касаційної інстанції, що відповідно до вимог частини 1 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення апеляційної інстанції, із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності неправомірною, стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Білуга

Судді А.Ф. Загородній

М.М. Заїка