Справа № 810/5947/14
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

810/5947/14

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2015 року 810/5947/14

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий - суддя Волков А.С.,

фіксування судового засідання технічними засобами та ведення журналу забезпечував секретар судового засідання Сюр В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лентер" до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби у місті Києві про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при митному оформленні товару він самостійно визначив його митну вартість за резервним методом, керуючись при цьому рішенням митного органу щодо коригування митної вартості, заявив цей показник у декларації митної вартості. Після завершення митного оформлення товару та його випуску у вільний обіг позивач оскаржив до суду рішення митного органу про коригування митної вартості цього товару. Постановою адміністративного суду позов було задоволено, рішення митного органу щодо коригування митної вартості визнано протиправним і скасоване. Таким чином, позивач стверджував, що товар був розмитнений ним за завищеною митною вартістю і це призвело до надмірної сплати ввізного мита та податку на додану вартість. Позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення надміру сплачених митних платежів, але митний орган, на думку позивача, неправомірно і безпідставно відмовив йому в повернені коштів.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач позову не визнав, надіслав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що питання про стягнення надміру сплачених коштів не було предметом судового розгляду в адміністративній справі про скасування рішення митного органу щодо коригування митної вартості товару. Відповідач вказував, що позивач самостійно визначив розмір податкових зобов’язань під час митного оформлення товару у митній декларації, суми сплачених митних платежів дорівнює розміру грошових зобов’язань, визначених позивачем. Таким чином, відповідач вважає, що твердження позивача про надміру сплачені кошти є безпідставним і у відповідача відсутні підстави для повернення позивачу будь-яких коштів. Відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

У грудні 2012 року позивач здійснив ввезення на митну територію України товару, придбаного у компанії La Piacentina S.p.A (Італія) на підставі договору від 21.06.2012 № 24-А, митне оформлення якого здійснювалось через Київську регіональну митницю.

З метою митного оформлення імпортованого товару позивач подав до Київської регіональної митниці митну декларацію (МД) від 18.12.2012 № 100250000/2012/526232, в якій задекларував товар, визначив його митну вартість на підставі основного методу – за ціною договору (контракту).

Однак Київська регіональна митниця не погодилась з митною вартістю, визначеною позивачем, та прийняла рішення від 19.12.2012 № 100000003/2012/012905/1 про коригування митної вартості товару, згідно з яким вартість задекларованого товару визначено за резервним методом у більшому розмірі, ніж задекларував позивач.

У подальшому позивач оскаржив до суду рішення Київської регіональної митниці щодо коригування митної вартості товару від 19.12.2012 № 100000003/2012/012905/1.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17.04.2013 в адміністративній справі № 810/1085/13-а, залишеною без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2013 та Вищого адміністративного суд України від 12.08.2014, позов задоволено: суд визнав протиправним та скасував рішення Київської регіональної митниці від 19.12.2012 № 100000003/2012/012905/1 щодо коригування митної вартості товару.

Листом від 12.08.2014 № 9216/26-70-52-02 Київська міжрегіональна митниця Міндоходів відмовила у поверненні коштів, обґрунтовуючи відмову тим, що стягнення чи повернення коштів не було предметом судового розгляду в адміністративній справі № 810/1085/13-а, а інші підстави для повернення коштів у митного органу відсутні.

Не погоджуючись з рішенням митного органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Під час судового розгляду суд встановив, що ТОВ «Лентер» до митного органу із заявою про внесення змін до митної декларації від 20.12.2012 № 100250000/2012/526308 (на підставі якої відбулось розмитнення товару) з приводу коригування визначених сум податкових зобов’язань не звертався, жодних уточнюючих розрахунків не подавав.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини з приводу справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Відповідно до визначення, наданого у статті 4 Митного кодексу України, митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури.

Згідно із статтею 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Частиною першою статті 295 Митного кодексу передбачено, що митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов'язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов'язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на органи доходів і зборів.

Відповідно до пункту 43.1 статті 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Згідно з визначенням, наданим у підпункті 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, надміру сплаченими грошовими зобов'язаннями є суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Таким чином, умовою для повернення надміру сплачених сум грошового зобов'язання є невідповідність у більшу сторону сплаченої суми податку розмірові визначеного (нарахованого) податкового зобов’язання.

Згідно з пунктом 50.1 статті 50 Податкового кодексу України в разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Особливості внесенні змін до митних декларацій передбачені частиною першою статті 269 Митного кодексу України, відповідно до якої за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів відомості, зазначені в митній декларації, можуть бути змінені або митна декларація може бути відкликана. У разі відмови у наданні такого дозволу орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно, письмово або в електронному вигляді, повідомити декларанта про причини і підстави такої відмови.

Порядок внесення змін до митних декларацій визначається Положенням про митні декларації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 р. № 450.

Так, згідно з пунктом 33 вказаного Положення за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу митного органу відомості, зазначені в поданій митному органу митній декларації, можуть бути змінені, зокрема шляхом доповнення, або митна декларація може бути відкликана. У заяві за формою згідно з додатком 3, підписаній декларантом або уповноваженою ним особою, зазначаються причини зміни або відкликання митної декларації.

Таким чином, подання до митного органу заяви про внесення змін до митної декларації за формою, передбаченою у додатку 3 до Положення про митні декларації, є визначеним законодавством способом внесення змін до митної декларації, у тому числі й у частині коригування (зменшення) розміру податкових зобов’язань зі сплати мита та податку на додану вартість.

У справі, що розглядалась, судом установлено, що позивач самостійно визначив суму податкових зобов’язань зі сплати мита та податку на додану вартість у митній декларації, сума сплачених платежів відповідає розмірові визначених позивачем податкових зобов’язань, жодних змін до митної декларації після завершення митного оформлення товару та випуску його у вільний обіг позивач не вносив.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що постанова Київського окружного адміністративного суду від 17.04.2013 в адміністративній справі № 810/1085/13-а, якою було скасоване рішення Київської регіональної митниці від 19.12.2012 № 100000003/2012/012905/1 щодо коригування митної вартості товару, безпосередньо не визначає розміру податкових зобов’язань. Таким чином, вказане судове рішення самостійно не утворює підставу для стягнення або повернення коштів з державного бюджету, але є підставою для внесення змін до митної декларації.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб’єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов’язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Волков А.С.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 23 лютого 2015 р.