Справа № 2а/0570/2127/12
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 року м. Київ К/9991/45840/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому засідання справу за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Макіївки Донецької області до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Макіївки Донецької області на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2012 року,-

у с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Макіївки Донецької області (далі - УПФ) звернулося до суду з позовом про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 3028,70 грн. фінансових санкцій за порушення вимог Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2012 року позовні вимоги задоволено.

Оскаржуваною постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2012 року постанову суду першої інстанцій скасовано, ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі УПФ, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить його рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є фізичною особою - підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування і перебуває на обліку УПФ як платник страхових внесків.

У травні та липні 2010 року за результатами проведення перевірки УПФ винесло ряд рішень про застосування щодо ОСОБА_4 фінансових санкцій за несвоєчасну сплату (неперерахування) страхових внесків у період з 31 березня 2005 року по 20 лютого 2006 року, 31 березня 2006 року по 17 квітня 2007 року, 2 квітня по 19 жовтня 2007 року, 1 квітня по 22 квітня 2008 року, 1 квітня 2009 року по 26 березня 2010 року та 1 квітня 2010 по 28 липня 2010 року. Внаслідок не виконання вказаних рішень станом на 1 лютого 2012 року борг зі сплати спірних санкцій ОСОБА_4 перед УПФ становить 3028,70 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що підстав для стягнення спірних фінансових санкцій у відповідача немає, оскільки такі згідно вимог Закону України від 7 липня 2011 року № 3609-VI «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України», яким внесено зміни до частини п'ятнадцятої статті 106 Закону № 1058-IV, підлягали списанню.

Так, згідно із частиною 2 статті 17 Закону № 1058-IV страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески. Частиною 6 статті 19 цього Закону встановлено, що страхові внески нараховуються на суми, зазначені в частинах 1 та 2 цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також незалежно від того, чи були зазначені суми фактично виплачені після їх нарахування до сплати.

Стаття 20 вказаного Закону визначає порядок обчислення та сплати страхових внесків. В абзаці 1 частини 6 цієї статті зазначено, що страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Частинами 1, 2, 5, 9 статті 106 Закону № 1058-IV (в редакції до 1 січня 2011 року) передбачалось, що у разі виявлення своєчасно несплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною 3 статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

За рахунок сум, що надходять від страхувальника або від державної виконавчої служби в рахунок сплати недоїмки, погашаються суми недоїмки, пені та фінансових санкцій у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі, коли страхувальник має несплачену недоїмку, пеню та фінансові санкції і здійснює сплату поточних сум страхових внесків, ці суми зараховуються в рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій.

Виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників такі фінансові санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

При цьому, 1 січня 2011 року набрав чинності Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону визнано такими, що втратили чинність частини 1-9 статті 106 Закону № 1058-IV.

Абзацом 5 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

Разом з тим, згідно вимог Закону України від 7 липня 2011 року № 3609-VI «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» внесено зміни до частини п'ятнадцятої статті 106 Закону № 1058-IV, згідно з якими фінансові санкції (штраф, пеня) та адміністративні стягнення, а також примусові стягнення органами виконавчої служби за несплату внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування фізичними особами-суб'єктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, не застосовуються. Нараховані органами ПФУ суми фінансових санкцій та не сплачені фізичними особами-суб'єктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, підлягають списанню.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, щодо безпідставності позовних вимог, а тому правомірно скасував рішення суду першої інстанції.

Отже, оскаржуване рішення відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Макіївки Донецької області відхилити, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало