Справа № К/9991/46035/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" лютого 2015 р. м. Київ К/9991/46035/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Олендера І.Я.,

секретар судового засідання Іванова Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Решетилівського районного центру зайнятості Полтавської області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 09 березня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2011 року в справі за позовом Решетилівського районного центру зайнятості Полтавської області до ОСОБА_4 про стягнення допомоги по безробіттю,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року позивач звернувся в суд з адміністративним позовом, в якому зазначав, що в листопаді 2006 року відповідачу було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю. У результаті проведеної у серпні 2010 року перевірки було встановлено, що відповідач на момент звернення до центру зайнятості була зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте не вказала на цю обставину, яка унеможливлювала отримання зазначеної допомоги. Посилаючись на порушення відповідачем вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» просив стягнути виплачену допомогу по безробіттю в розмірі 2 106,10 грн..

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 09 березня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2011 року, відмовлено в задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просив скасувати судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову. У обґрунтування касаційної скарги зазначав, що сам факт державної реєстрації відповідача як приватного підприємця на час набуття статусу безробітного, відповідно до підпункту «б» пункту 3 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» є підставою віднесення його до зайнятого населення, що позбавляє права на отримання статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23 листопада 2006 року ОСОБА_4 звернулась до Решетилівського районного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», та зазначила, що не працює, не є суб'єктом підприємницької діяльності та пенсію не отримує.

Наказом від 23 листопада 2006 року №НТ061123 їй надано статус безробітного та призначено, починаючи з 21 лютого 2007 року, допомогу по безробіттю.

13 серпня 2010 року складено акт №455 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». У ході розслідування встановлено, що на момент надання статусу безробітного ОСОБА_4 відносилась до зайнятого населення, а саме була зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності з 04 травня 2006 року по 18 січня 2007 року, про що не повід-омила відповідача.

Відповідно до повідомлення державного реєстратора Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області 02 листопада 2006 року ОСОБА_4 звернулась із заявою про внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо прийняття рішення про припинення підпри-ємницької діяльності. 13 листопада 2006 року було опубліковано повідомлення про таке рішення та 18 січня 2007 року особа подала документи для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності за її рішенням.

Наказом Решетилівського районного центру зайнятості від 16 серпня 2010 року №72 прийнято рішення про повернення коштів, виплачених ОСОБА_4, як допомога по безробіттю, у сумі 2 106,10 грн.

Листом від 17 серпня 2010 року копію даного наказу направлено відповідачу та запропоновано добровільно повернути незаконно отриману допомогу по безробіттю, проте у добровільному порядку кошти не були повернуті.

Вирішуючи спір суди попередніх інстанцій виходили з того, що звертаючись із заявою про надання статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю, позивач хоч і була зареєстрована як підприємець, проте на момент звернення до центру зайнятості виконала усі дії щодо припинення підприємницької діяльності, а тому під-став для стягнення з неї отриманої допомоги по безробіттю немає.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до підпункту «б» частини 3 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, в Україні до зайнятого населення належать громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців.

Згідно з частиною першою статті 2 цього Закону безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Пунктом 8 частини першої статті 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі, зокрема, призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктом 5.5 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року №307, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами).

Пунктом 6.14 цього Порядку встановлено, що якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. У разі, коли кошти не повернено в установлений строк, питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку відповідно до законодавства.

З огляду на викладені вимоги законодавства, особа, що зареєстрована як фізична особа-підприємець, не може бути визнана безробітною і не має права на виплату допомоги по безробіттю. При цьому подання цією особою заяви про припинення під-приємницької діяльності, якщо ця діяльність не була припинена в установленому законом порядку до звернення за призначенням допомоги, не є підставою для звільнення від повернення необґрунтовано отриманої допомоги по безробіттю.

Оскільки відповідач на момент реєстрації в службі зайнятості була зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, вона не могла бути визнана безробітною і, відповідно, отримувати матеріальне забезпечення за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 08 липня 2014 року по справ №21-79а14 та в постанові від 07 жовтня 2014 року по справі №21-408а14.

За наведених обставин рішення судів попередніх інстанцій неможна визнати законними та обґрунтованими й вони підлягають скасуванню. Оскільки обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, то відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право ухвалити нове рішення.

На підставі наведеного та керуючись статтями 221, 223, 229, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу Решетилівського районного центру зайнятості Полтавської області задовольнити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 09 березня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2011 року скасувати та ухвали нове рішення, яким позов задовольнити: стягнути з ОСОБА_4 на користь Решетилівського районного центру зайнятості Полтавської області виплачену допомогу по безробіттю в сумі 2 106,10 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г. Кобилянський /підпис/ І.Я. Олендер /підпис/