Справа № 2а-14247/11/1370
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року Справа № 876/4741/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2013 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ГУМВСУ у Львівській області) про скасування наказу № 290 від 15.03.2011 року начальника ГУМВСУ у Львівській області про звільнення з органів внутрішніх справ та поновлення на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу батальйону дорожньо-патрульної служби відділу Державтоінспекції з обслуговування адміністративної території м. Львова та автомобільно-технічної інспекції при ГУМВСУ, стягнення з ГУМВСУ у Львівській області зарплати за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2013 року позовну заяву залишено без розгляду з підстав передбачених ст. 100 КАС України.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, з наказами №290 від 15.03.2011 року та №99 від 28.03.2011 року його не було ознайомлено у встановленому законодавством порядку, а про їх існування він дізнався 21.10.2011 року. Тому просить скасувати ухвалу суду про залишення позовної заяви без розгляду та постановити нову про задоволення позову.

Представник відповідача Мисак О.В. у судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги та просила залишити рішення суду без змін.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що 21.03.2011 року між позивачем та адвокатом ОСОБА_3 укладено угоду про надання правової допомоги в Львівському окружному адміністративному суді по поновленню на роботі, а тому позивачу та його представнику було відомо про те, що позивача звільнено з роботи з дати укладення зазначеної угоди.

Однак, колегія суддів з такими доводами суду першої інстанції не погоджується з наступних міркувань.

Згідно з ч. 3 ст. 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Відповідно до матеріалів справи наказом № 290 від 15.03.2011 року начальника ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ.

Згідно витягу з наказу №99/ос від 28.03.2011 року старшого сержанта міліції ОСОБА_1 інспектора дорожньо-патрульної служби взводу батальйону дорожньо-патрульної служби відділу Державтоінспекції з обслуговування адміністративної території м. Львова та автомобільно-технічної інспекції при ГУМВСУ звільнено з органів внутрішніх справ у запас з 28 березня 2011 року.

02 листопада 2011 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою про скасування наказу № 290 від 15.03.2011 року начальника ГУМВСУ у Львівській області про звільнення з органів внутрішніх справ, яку ухвалою суду від 04.11.2011 року залишено без розгляду (а.с. 26).

Відповідно до абзацу 8 статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року N 3460-IV зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, відповідачем не надано жодних доказів доведення до відома під підпис ОСОБА_1 оскаржуваного наказу № 290 від 15.03.2011 року.

Посилання суду першої інстанції на те, що позивачу та його представнику було відомо про те, що позивача звільнено з роботи з 21.03.2011 року (дата укладення угоди про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_3) є безпідставним, оскільки не підтверджує факту ознайомлення ОСОБА_1 з наказом про звільнення, зокрема з підставами припинення служби.

Тому у суду першої інстанції не було достатньо правових підстав стверджувати, що позивачем пропущено строк встановлений ст. 99 КАС України для звернення до суду, а відтак і не було обставин для залишення позовної заяви без розгляду з підстав передбачених ст. 100 КАС України.

Суд першої інстанції, залишивши позов без розгляду, позбавив позивача можливості захистити свої права та інтереси, відповідно порушив його право на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод .

Європейський суд з прав людини також акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 р.).

У Рішеннях у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це слід вважати як порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

З огляду на зазначене суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, оскільки винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду, а справу слід направити до цього ж місцевого суду для продовження її розгляду.

Керуючись ст. 160, ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 199, ст.ст. 202, 204, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2013 року про залишення позовної заяви без розгляду - скасувати, а справу направити до цього ж місцевого суду для продовження її розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено та підписано 03 березня 2015 року.