Справа № 0670/7706/12
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року м.Київ К/800/9677/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2014 року у справі за позовом Житомирського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації, Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області до Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області, третя особа - ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2012 року Житомирський міжрайонний природоохоронний прокурор в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області, в якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження від 26 березня 2010 року №98 «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Кримоцької сільської ради громадянину України ОСОБА_2.».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про протиправність дій відповідача та незаконність оскаржуваного розпорядження, яке прийняте Радомишльською районною державною адміністрацією Житомирської області з перевищенням своїх повноважень.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2013 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірне розпорядження райдержадміністрації є виконаним, а в разі його скасування ОСОБА_2 буде позбавлений права власності на вказану земельну ділянку, що суперечить ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2014 року задоволено апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області; постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2013 року скасовано та прийнято нову; задоволено позов Житомирського міжрайонного природоохоронного прокурора, визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Радомишльської районної державної адміністрації від 26 березня 2010 року № 98.

При винесенні рішення суд апеляційної інстанції виходив із того, що приймаючи оскаржуване розпорядження відповідач діяв в порушення вимог закону та з перевищенням повноважень щодо розпорядження землею, встановлених ст.122 Земельного кодексу України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2014 року, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2013 року залишити в силі. У касаційній скарзі зазначає про пропуск прокурором строку звернення до адміністративного суду, неправомірність позбавлення його права власності на землю.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, розпорядженням голови Радомишльської районної державної адміністрації від 21 березня 2006 року №74 громадянам ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки рекреаційного призначення у власність для дачного будівництва загальною площею 1,1 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Кримоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області.

Розпорядженням Радомишльської районної державної адміністрації від 23 серпня 2006 року №236 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність громадянам ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5В земельних ділянок, в тому числі у власність: 0,3532 га (в рівних частках по 0,0883 га) для дачного будівництва, земельної ділянки площею 0,0468 га (рівних частках по 0,0117 га) у спільну власність для дачного будівництва та відведення в оренду земельних ділянок площею 0,7000 га (в рівних частках по 0,1750 га) для рекреаційного використання із земель Кримоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області.

26 березня 2010 року головою Радомишльської районної державної адміністрації прийнято розпорядження №98 «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Кримоцької сільської ради громадянину ОСОБА_2.».

Як встановлено ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Як встановлено ст.1 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

У п.12 розділу Х Земельного кодексу України у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції встановлено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Статтею 122 Земельного кодексу України визначені повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Зокрема, відповідно до ч.3 ст.122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті (якою визначені повноваження щодо розпорядження землею Кабінетом Міністрів України).

Отже, районні державні адміністрації повноваженнями щодо надання земельних для дачного будівництва та для рекреаційного використання не наділені.

Частиною 4 ст.122 Земельного кодексу України визначено, що обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Згідно ч.1 ст.19 Земельного кодексу України землі за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до ст.20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішення органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Із матеріалів справи вбачається та судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем передана у власність громадянину ОСОБА_2 земельна ділянка площею 0,175 га, розташована на території Кримоцької сільської ради Радомишльського району, належала до категорії земель рекреаційного призначення державної форми власності. Крім того, передана ОСОБА_2 та іншим у власність земельна ділянка відносить до земель запасу лісового фонду Кримоцької сільської ради та була вилучена зі складу держлісфонду на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації від 21 листопада 2005 року №246; розпорядження голови Радомишльської райдержадміністрації від 21 березня 2006 року №74 змінено цільове призначення даної земельної ділянки із земель запасу лісового фонду в землі рекреаційного призначення.

Згідно ст.50 Земельного кодексу України до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку, туризму та проведення спортивних заходів.

Відповідно до ст.51 Земельного кодексу України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації.

Частиною 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, яким керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Зокрема, відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Оскаржуване розпорядження Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області вищезазначеним вимогам не відповідає. При його винесенні відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, розпорядження прийнято з порушенням норм Земельного кодексу України, з перевищенням визначених законом повноважень районної державної адміністрації щодо надання земельних ділянок у власність чи користування, зміни цільового призначення землі.

За вказаним обставинами суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, визнання незаконним та скасування оскаржуваного розпорядження Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області.

Доводи касаційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Твердження третьої особи про пропуск прокурором строку звернення до адміністративного суду та посилання на неправомірність позбавлення права власності на земельну ділянку колегією суддів відхиляються як безпідставні. Вказані обставини досліджувалися апеляційним судом, який правомірно відзначив, з посиланням на скасування ухвал від 11 липня 2012 року та 06 червня 2013 року про залишення позову без розгляду на підставі ст.100 КАС України ухвалами суду апеляційної інстанції відповідно від 25 жовтня 2012 року та від 30 липня 2013 року, що строк звернення до суду не пропущений. Також судом апеляційної інстанції вірно відзначено про неправомірність застування до спірних відносин положень рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп, яке стосується прав органів місцевого самоврядування. Що стосується доводів скаржника про порушення його права володіти майном, то у даному випадку слід виходити із того, що передача земельної ділянки у власність відбулася з порушенням вимог закону, про що скаржник мав знати з урахуванням доступності законодавства та його можливої обізнаності щодо встановленого законом порядку передачі землі у користування та власність громадян.

Відповідно до ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту ухвалення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді