Справа № 813/7714/14
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року № 813/7714/14

Львівський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючої судді Кедик М.В.,

судді Братичак У.В.,

судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Щура В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Турчина І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання відповіді незаконною та зобов'язання надати законну відповідь, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України, в якому згідно уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправною відповідь Генеральної прокуратури України від 04.11.2014 року № 05/2/1-8496-12;

- зобов'язати Генеральну прокуратуру України в розумний строк рекомендованим листом з описом вкладення надіслати на адресу ОСОБА_1 відповідь, оформлену за правилами ст. 19 Закону України "Про звернення громадян";

- визнати незаконною бездіяльність Генеральної прокуратури України у вигляді ненадання відповіді в термін, встановлений ст. 20 Закону України "Про звернення громадян", на заяву від 18.10.2014 року;

- зобов'язати Генеральну прокуратуру України надати відповідь на заяву від 18.10.2014 року;

- зобов'язати Генеральну прокуратуру України утриматися від подання апеляційної скарги у разі прийняття судового рішення на користь ОСОБА_1 до моменту прийняття та повідомлення сторін про прийняте Генеральною прокуратурою України за наслідками розгляду заяви від 18.10.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що протиправними діями та бездіяльністю Генеральної прокуратури України, її посадових осіб порушено право позивача на отримання об'єктивної, обґрунтованої відповіді на подане звернення. Позивач зазначив, що такі дії відповідача суперечать вимогам Конституції України, а також нормам Закону України "Про звернення громадян", Закону України "Про прокуратуру". Позивач зазначає, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.12.2013 року у справі № 813/5878/13-а зобов'язано Генеральну прокуратуру України надати ОСОБА_1 повну відповідь на його звернення від 24.04.2012 року, однак повна відповідь на звернення так і не надана відповідачем. Також стверджує, що звернувся до Генеральної прокуратури України із заявою від 18.10.2014 року, однак відповіді в термін, встановлений ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" не отримував.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у запереченні. Зазначив, що доводи позивача не відповідають дійсності, оскільки на звернення від 18.10.2014 року та з метою виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 24.12.2013 року у справі № 813/5878/13-а Генеральною прокуратурою України надано ОСОБА_1 обґрунтовану відповідь від 04.11.2014 року № 05/2/1-8496-12. Вказує, що процедуру реалізації права позивача визнати протиправним рішення Генеральної прокуратури України, прийнятого на виконання ухваленої на його користь постанови суду, встановлено ст. 267 КАС України. Оскільки ОСОБА_1 безпідставно звернувся до суду з вимогою вирішити новий публічно-правовий спір, а не з заявою в порядку ч. 9 ст. 267 КАС України, тому такий спосіб захисту є невірний. Також зазначає, що вимоги ОСОБА_1 про заборону від подання апеляційної скарги у разі прийняття судового рішення на користь позивача є безпідставними та не грунтуються на законі.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з мотивів, викладених у запереченні на адміністративний позов та просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Позивач 24.04.2012 року звернувся із скаргою на ім'я Генерального прокурора України, в якій просив визнати, що п. ОСОБА_4. в якості народного судді Радехівського районного суду не мав права 23.06.1992 року розривати шлюб між позивачем та ОСОБА_3, оскільки, згідно відповіді заступника начальника ТУ ДСА у Львівській області, ОСОБА_4 був обраний ухвалою Львівської обласної ради народних депутатів № 294 від 13.05.1993 року суддею Радехівського районного народного суду.

Також у вказаній скарзі позивач просив здійснити представництво його інтересів в суді щодо розгляду справи про розірвання шлюбу між позивачем та ОСОБА_3

У відповідь на дану скаргу відповідачем за підписом заступника начальника Головного управління представництва в суді, захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень М. Банчук ОСОБА_1 надано відповідь від 01.06.2012 року за № 05/2/1-8496-12.

Позивач, вважаючи вищевказану відповідь неповною, подав до суду позов до Генеральної прокуратури України, в якому просив визнати оскаржувану відповідь такою, що сформульована з порушенням прав позивач передбачених ст.ст. 1, 4, 15, 19 Закону України "Про звернення громадян", а також ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру".

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.06.2013 року у справі № 813/3528/13-а, вийшовши за межі позовних вимог, визнано протиправними дії Генеральної прокуратури України щодо надання неповної відповіді листом № 05/2/1-8496-12 від 01.06.2012 року на скаргу ОСОБА_1 від 24.04.2012 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.12.2013 року у справі № 813/5878/13-а зобов'язано Генеральну прокуратуру України надати ОСОБА_1 повну відповідь на його звернення від 24.04.2012 року.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2014 року у справі № 876/1364/14 апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24.12.2013 року у справі № 813/5878/13-а без змін.

На виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 24.12.2013 року у справі № 813/5878/13-а Генеральною прокуратурою України листом від 04.11.2014 року № 05/2/1-8496-12 надано ОСОБА_1 відповідь на звернення від 24.04.2012 року.

Крім того, ОСОБА_1 18.10.2014 року звернувся до Генеральної прокуратури України із заявою про виконання рішень Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2014 року у справі № 876/1364/14 та Львівського окружного адміністративного суду від 24.12.2013 року у справі № 813/5878/13-а.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України "Про звернення громадян" № 393/96-ВР від 02.10.1996 року із змінами і доповненнями (в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин), Законом України "Про прокуратуру" № 1789-XII від 05.11.1991 року із змінами і доповненнями (в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин), Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатись до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України "Про звернення громадян". Цей Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Згідно з ст. 4 цього ж Закону, до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:

- порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);

- створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;

- незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності. .

Відповідно до ч. 2 ст. 15 цього ж Закону, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно з ст. 20 Закону України "Про звернення громадян", звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про прокуратуру" прокурор розглядає заяви і скарги про порушення прав громадян та юридичних осіб, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду.

Інструкцією про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженою Наказом Генерального прокурора України від 21.06.2011року № 9 гн (далі - Інструкція № 9 гн) визначено порядок розгляду і вирішення звернень громадян, службових та інших осіб в органах прокуратури.

Звернення громадян, запити, звернення народних депутатів України, депутатів місцевих рад вважаються вирішеними та знімаються з контролю, якщо поставлені в них питання перевірено, вжито необхідних заходів, дано вичерпні відповіді згідно з чинним законодавством і направлено письмову відповідь, що закріплено пунктом 6.1 вищезазначеної Інструкції.

Судом встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.12.2013 року у справі № 813/5878/13-а зобов'язано Генеральну прокуратуру України надати ОСОБА_1 повну відповідь на його звернення від 24.04.2012 року.

Генеральною прокуратурою України було належними чином розглянуто звернення ОСОБА_1 від 24.12.2012 року та на виконанння постанови надано заявнику відповідь від 04.11.2014 року № 05/2/1-8496-12, відповідно до Закону України "Про звернення громадян", а відтак в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконною бездіяльність Генеральної прокуратури України у вигляді ненадання відповіді в термін, встановлений ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" на заяву від 18.10.2014 року, то така підлягає задоволеню з наступних підстав.

Генеральна прокуратура України не надала жодного письмового доказу, який би свідчив про виконання відповідачем вимог чинного законодавства щодо своєчасного та об'єктивного розгляду звернення (заяви від 18.10.2014 року) ОСОБА_1

Крім того, суд відхиляє посилання відповідача на те, що відповідь від 04.11.2014 року № 05/2/1-8496-12 є відповіддю Генеральної прокуратури України на заяву позивача заяви від 18.10.2014 року, оскільки з її змісту вбачається, що це відповідь на звернення ОСОБА_1 від 24.12.2012 року, надана на виконанння постанови суду.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання представника Генеральної прокуратури України утриматися від подання апеляційної скарги у разі прийняття судового рішення на користь ОСОБА_1 до моменту прийняття та повідомлення сторін про прийняте Генеральною прокуратурою України за наслідками розгляду заяви від 18.10.2014 року, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 185 КАС України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів зазначає, що суд не може обмежувати право відповідача надане йому законом, відтак у задоволенні зазначеної вимоги слід відмовити.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Щодо судових витрат, то відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Таким чином, обов'язковою передумовою для прийняття рішення про присудження судових витрат є належне документальне підтвердження їх стороною, на користь якої ухвалено судове рішення.

Позивачем до матеріалів справи долучено квитанції, які є належним документальним підтвердженням сплати позивачем судового збору при поданні адміністративного позову в сумі 73,08 грн та витрат, пов'язаних із прибуттям до суду 09.12.2014 року, 22.12.2014 року, 29.12.2014 року, 13.01.2015 року, 29.01.2015 року, 10.02.2015 року в сумі 132,40 грн.

Враховуючи наведене, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог в сумі 68,49 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Генеральної прокуратури України щодо ненадання відповіді на заяву ОСОБА_1 від 18.10.2014 року.

Зобов'язати Генеральну прокуратуру України надати відповідь на заяву ОСОБА_1 від 18.10.2014 року.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 80109) судові витрати в розмірі 68 (шістдесят вісім) гривень 49 копійок.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Головуючий суддя Кедик М.В.

Суддя Братичак У.В.

Суддя Сасевич О.М.