Справа № 804/6564/14
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2014 р. Справа № 804/6564/14
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЦарікової О.В.,
секретаря судового засіданняБезрученко К.В.,
представника позивача Бобошко О.А.,
представника відповідача Коротича І.І.,
12 травня 2014 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРАМПЛЮС» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2014 відкрито провадження в адміністративній справі № 804/6564/14 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 16.06.2014.
Відповідач зазначив, що за результатами перевірки контролюючим органом встановлено, що позивачем допущено порушення законодавства у сфері ЗЕД при здійсненні розрахунків позивачем із вищевказаними контрагентами, а саме: виконання зобов'язань проведено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на суму валютної виручки (яка фактично не надійшла на рахунок позивача за експортними контрактами), що, на думку відповідача, є неприпустимим в контексті наведених вище правових норм.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідача проти позовних вимог заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов та просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
В акті перевірки від 17.12.2013 № 1283/226/35202765 зазначено, що між ТОВ «КЕРАМПЛЮС» та MCD (Minerals & Chemicals Distribution) LTD (Кіпр) було укладено контракт від 04.10.2012 № 04/10 МК.
В ході перевірки контролюючим органом встановлено, що розрахунок між сторонами за вищеописаними експортними операціями відбувся шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог, тобто фактично грошові кошти на рахунки ТОВ «КЕРАМПЛЮС» не надходили, що, на думку податкового органу, суперечить вимогам законодавства та в даному випадку є неможливим з огляду на наступне.
Відповідно до статті 387 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності після сплати передбачених законом податків та зборів (обов'язкових платежів) самостійно розпоряджаються валютною виручкою від проведених ними операцій, крім випадків запровадження НБУ вимоги щодо обов'язкового продажу частини надходжень в іноземній валюті.
Згідно зі ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Виходячи з вищевикладеного, проведення зарахування зустрічних однорідних вимог на суму валютної виручки (яка не надходитиме на рахунок клієнта за експортними контрактами) не є можливим, оскільки призведе до порушення вимог законодавства України, зокрема, вищевказаних положень нормативно - правових актів.
Крім того, від ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» на адресу ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська надійшли листи № 2800/4/07-5-2, № 3482/4/07-5, № 4185/4/07-5-251, якими повідомлено про виявлені факти порушень чинного законодавства з боку ТОВ «КЕРАМПЛЮС» під час виконання зобов'язань за згаданими вище експортними зовнішньоекономічними контрактами.
Національний банк України своєю Постановою № 475 , яка набрала чинності 19.11.2012, встановив, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в ст. ст. 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» повинні здійснюватися у строк, що не перевищує 90 календарних днів.
Крім того, положеннями вказаного Закону передбачена обов'язковість зарахування виручки резидентів в іноземній валюті на їх валютні рахунки в уповноважених банках у терміни, визначені статтями 1 та 2 зазначеного Закону.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 та 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожен день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (вартості недопоставленої продукції) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.
Згідно з висновками акту перевірки від 17.12.2013 № 1283/226/35202765 контролюючим органом встановлено порушення:
На підставі висвітлених в акті перевірки від 17.12.2013 № 1283/226/35202765 порушень, Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області винесені податкові повідомлення - рішення від 20.12. 2013 ( форми «У»):
Суд не погоджується із позицією контролюючого органу, викладеною в акті перевірки від 17.12.2013 № 1283/226/35202765, з огляду на наступне.
Абз. 4 ст. 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» встановлено, що суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь - які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.
Разом з тим, статтею 3 вищевказаного Закону закріплені принципи зовнішньоекономічної діяльності, серед яких, зокрема:
- принцип свободи зовнішньоекономічного підприємництва, що полягає у: праві суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності добровільно вступати у зовнішньоекономічні зв'язки; праві суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності здійснювати її в будь-яких формах, які прямо не заборонені чинними законами України;
- принцип верховенства закону, що полягає у тому числі у регулюванні зовнішньоекономічної діяльності тільки законами України та забороні застосування підзаконних актів та актів управління місцевих органів, що у будь-який спосіб створюють для суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності умови менш сприятливі, ніж ті, які встановлені законами України;
- принцип захисту інтересів суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, який полягає, зокрема, у тому, що Україна як держава: забезпечує рівний захист інтересів всіх суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб'єктів господарської діяльності на її території згідно з законами України; здійснює рівний захист всіх суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності України за межами України згідно з нормами міжнародного права; здійснює захист державних інтересів України як на її території, так і за її межами лише відповідно до законів України, умов підписаних нею міжнародних договорів та норм міжнародного права.
Положеннями частини 4 статті 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» передбачено свободу суб'єктів ЗЕД при укладанні зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім прямо або у винятковій формі заборонених законами України.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, між ТОВ «КЕРАМПЛЮС» та MCD (Minerals & Chemicals Distribution) LTD (Кіпр) укладено зовнішньоекономічний контракт від 04.10.2012 № 04/10 МК, відповідно до умов якого продавець зобов'язався поставити, а покупець прийняти та оплатити товар на умовах, погоджених нижче та в додатках до даного контракту, які є його невід'ємними частинами (ст. 1 контракту від 04.10.2012 № 04/10 МК).
Згідно додатку № 17/10-03 від 17.10.2012 до контракту від 04.10.2012 № 04/10 МК та на підставі рахунку від 18.10.2012 № 561, позивач здійснив експортування контрагенту - нерезиденту MCD (Minerals & Chemicals Distribution) LTD (Кіпр) товару: стартової суміші ШСС - 2 на суму 5400,00 євро.
Судом встановлено, що розрахунок між сторонами за поставлений товар був проведений шляхом зарахування взаємних зустрічних однорідних вимог на підставі угоди № 1 від 30.10.2012, укладеної між ТОВ «КЕРАМПЛЮС» (сторона - 2) та MCD (Minerals & Chemicals Distribution) LTD (сторона - 1), відповідно до умов якої сторони, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, дійшли згоди на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України про зарахування таких зустрічних взаємних однорідних вимог, що випливають з договорів, у яких сторона - 1 та сторона - 2 є сторонами: за договором № 28/10 від 28.10.2011 сторона - 1 є кредитором, а сторона - 2 є боржником при виконанні грошового зобов'язання в сумі 121530 євро 50 центів; за договором № 04/10 МК від 04.10.2012, в якому сторона - 1 є боржником, а сторона - 2 є кредитором при виконанні грошового зобов'язання в сумі 7818,00 євро.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.
Як встановлено постановою Правління Національного банку України «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті» № 475, яка набрала чинності 19.11.2012, розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в ст. ст. 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» повинні здійснюватися у строк, що не перевищує 90 календарних днів.
Згідно ст. 4 вказаного вище Закону, порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що зовнішньоекономічні операції між позивачем та контрагентами - нерезидентами MCD (Minerals & Chemicals Distribution) LTD та IMMCO (Industrial Minerals & Metals) Limited були припинені в межах терміну, встановленого чинним законодавством, в сумах, обумовлених сторонами контрактів, із застосуванням заліку взаємних зустрічних однорідних вимог.
Як визначено в ст. 14 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», всі суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право: самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.
Господарське зобов'язання відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Аналогічні положення містяться в ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України, згідно якої господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.
Відповідно до положень ст. ст. 627, 628 Цивільного кодексу України сторони вільні у виборі виду договору та його умов, а згідно зі статтею 629 цього Кодексу укладений договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Положення Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» не містять заборони щодо зміни сторонами істотних умов договору, у тому числі його ціни, шляхом підписання додаткових угод до нього.
Зазначений Закон регулює порядок припинення зобов'язань між резидентом і нерезидентом шляхом їх виконання, проте це не виключає можливості припинити зобов'язання в інший спосіб.
Частиною 4 статті 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» передбачено, що суб'єкти ЗЕД мають право укладати будь - які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім прямо або у винятковій формі заборонених законами України.
Пунктом 1.10 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 24 березня 1999 року № 136 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що експортна, імпортна операції можуть бути зняті з контролю за наявності належним чином оформлених документів про припинення зобов'язань за цими операціями зарахуванням, якщо: вимоги випливають із взаємних зобов'язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями; вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред'явлення вимоги; між сторонами не було спору щодо характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання тощо.
Листом від 23 червня 1999 року № 18-211/1872-5495 «Щодо зарахування зустрічних однорідних вимог», у зв'язку із численними зверненнями комерційних банків та їх клієнтів, Національний банк України роз'яснив, що Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» регулює порядок припинення зобов'язань між резидентом і нерезидентом шляхом виконання. Проте, це не виключає можливості припинити зобов'язання іншим шляхом, в тому числі, і зарахуванням. Відповідно до частини 4 статті 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь - які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України. У разі наявності належним чином оформлених документів, припинення зобов'язань за зовнішньоекономічними договорами шляхом зарахування є підставою для зняття комерційними банками з контролю експортно - імпортних операцій своїх клієнтів, який здійснюється банками відповідно до вимог Інструкції про порядок здійснення контролю і отримання ліцензій за експортними, імпортними та лізинговими операціями, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 24 березня 1999 року № 136.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення інструментів впливу грошово - кредитного ринку», що набрав чинності 17.11.2012, внесено зміни до ст. 25 та ст. 44 Закону України «Про Національний банк України», відповідно до яких НБУ наділяється правом запроваджувати вимоги щодо обов'язкового продажу частини надходжень в іноземній валюті, також встановлювати порядок проведення обов'язкового продажу та розміру надходжень в іноземній валюті, що підлягають обов'язковому продажу.
На підставі вищевказаного Закону України Національним банком України 14.05.2013 прийнято постанову Правління Національного банку України № 163 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті» .
Свою позицію відповідач обґрунтовує саме положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення інструментів впливу грошово - кредитного ринку», що набрав чинності 17.11.2012 та постанови Правління Національного банку України від 14.05.2013 № 163 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті». Проте такі доводи відповідача судом відхиляються з огляду на те, що перелічені вище угоди про зарахування взаємних зустрічних однорідних вимог: між ТОВ «КЕРАМПЛЮС» та MCD (Minerals & Chemicals Distribution) LTD № 1 від 30.12.2012 та № 31/03-13 від 31.03.2013; і угода між ТОВ «КЕРАМПЛЮС» та IMMCO (Industrial Minerals & Metals) Limited № 1003/13 від 10.03.2013 (за якими зобов'язання між сторонами припинені шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог), укладені до набрання чинності Постановою Національного банку України від 14.05.2013 № 163. Вказаний факт не був врахований податковим органом під час проведення перевірки.
Відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
Отже, вимога про обов'язковість надходження частини іноземної валюти за експортними операціями резидента на його банківській рахунок в даному випадку є необґрунтованою.
Також необґрунтованим є посилання податкового органу на відсутність висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики, оскільки отримання означеного висновку передбачено вимогами ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» у разі проведення розрахунків за експортовані товари (роботи/послуги) у строк понад 180 днів з дати їх митного оформлення, однак з матеріалів справи вбачається, що проведення розрахунків між сторонами шляхом зарахування взаємних зустрічних однорідних вимог проведено в межах встановленого строку.
Відповідно до п. 1.10 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 24 березня 1999 року № 136 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), експортна, імпортна операція можуть бути зняті з контролю за наявності належним чином оформлених документів про припинення зобов'язань за цими операціями зарахуванням, якщо: вимоги випливають із взаємних зобов'язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями; вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред'явлення вимоги; між сторонами не було спору щодо характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання тощо.
Як встановлено п. 5.8. вищевказаної Інструкції, банк у довільній формі повідомляє податковий орган про факт зняття з контролю операції резидента на підставі документів про припинення зобов'язань за цією операцією шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за договорами (пункт 1.10 розділу 1 цієї Інструкції).
В матеріалах справи наявна відповідь ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» ( вих. № 276/5/532 від 19.06.2014) на запит позивача № 18-6/3 від 18.06.2014, з якої вбачається, що банком були отримані документи від позивача про припинення операцій з контрагентами - неризидентами шляхом заліку зустрічних однорідних вимог за зовнішньоекономічними контрактами № 04/10МК від 04.10.2012 та № 28/12_12ІК від 28.12.2012, проте належної оцінки вказаним документам банком надано не було.
Відповідно до п. 5.9 вищезазначеної Інструкції, Банк надає податковим органам інформацію про виявлені у звітному місяці факти порушень згідно з додатком 2 в разі ненадходження в законодавчо встановлені строки (або строки, визначені в висновках) виручки, товарів. У наступному звітному місяці інформація про ці порушення вже не надається.
В акті перевірки податковий орган на підтвердження наявності порушень валютного законодавства з боку ТОВ «КЕРАМПЛЮС» посилається саме на вказані листи ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії».
Проте, слід враховувати, що листи комерційних банків про зняття з контролю валютних операцій не є інструментом визначення дотримання або недотримання суб'єктом ЗЕД вимог Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» в контексті належного виконання вимог Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 24 березня 1999 року № 136, оскільки повноваження щодо контролю дотримання або недотримання таким суб'єктом вимог Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» покладені саме на податкові органи, а не на комерційні банки.
Крім того, ДПА України листом від 11.05.2007 № 9433/7/22-6017 «Щодо проведення перевірок експортно - імпортних операцій» роз'яснила, що дотримання вимог пункту 1.9. ( з урахуванням внесених змін пункту 1.10) Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Правління Національного Банку України від 24.03.1999 № 136, є підставою для прийняття податковими органами здійсненого суб'єктами господарювання припинення зобов'язань за зовнішньоекономічними договорами шляхом зарахування однорідних вимог.
Таким чином, при проведенні перевірки податковий орган повинен був надати належну оцінку операціям позивача із нерезидентами щодо зарахування взаємних зустрічних однорідних вимог, а не здійснювати лише посилання на листи комерційного банку в обґрунтування правомірності прийнятих рішень та покладати їх в основу своєї позиції.
Згідно до п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Відповідно до ч. 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Виходячи з цього, суд вважає за необхідне присудити з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1617, 92 грн.
Керуючись ст.ст. 11, 50, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 186, 254 КАС України, суд,
Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРАМПЛЮС» судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1617 (одна тисяча шістсот сімнадцять) грн. 92 коп.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 27 червня 2014 року

Суддя О.В. Царікова