Справа № 822/58/15
Суддя: Лабань Г.В.
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/58/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіЛабань Г.В.
при секретаріВересняк А.А.
за участі:представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Центр Поділля" до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Центр Поділля" звернулося до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за результатами документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Сервіс Центр Поділля", з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2011 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011 року по 31.12.2013 року, Державною податковою інспекцією у м. Хмельницькому були неправомірно, на думку позивача, винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення: № та № від 18.09.2014 року, якими збільшено суму грошового зобов'язання на 281 130 грн., із них: по податку на додану вартість в сумі 105238,00 грн., у тому числі 84190,00 грн. за основним платежем, 21048,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; по податку на прибуток в сумі 175892,00 грн., у тому числі 156108,00 грн. за основним платежем, 19784,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. Вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення суперечать діючому законодавству, порушують права платника податків і повинні бути скасовані повністю.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили адміністративний позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, що викладені в адміністративному позові.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, про що надали письмове заперечення. У своїх поясненнях зазначають, що перевіркою встановлено порушення позивачем п.138.2, п.138.8, п.п.138.10. ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток приватних підприємств, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 157453 грн.; п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 150349 грн.; п.119.2 ст.119 розділу ІІ, п.п. "б", "г" п.176.2 ст.176 розділу ІVПК України, п.п.3.1.13 п.3.1 п.3.2 ст.3 Наказу ДПА України від 24.12.2010 року №1020 "Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку", а тому просили в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, свідка ОСОБА_3, дослідивши належним чином зібрані докази по справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

В силу ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Судом встановлено, що позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Центр Поділля" зареєстроване 27.03.1998 року як юридична особа виконавчим комітетом Хмельницької міської ради, ідентифікаційний код 23654477, взяте на облік як платник податків в органах державної податкової служби 09.04.1998 року за №5507.

В період з 05.08.2014 року по 26.08.2014 року Державною податковою інспекцією у м. Хмельницькому було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Сервіс Центр Поділля", з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2011 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011 року по 31.12.2013 року.

За результатами перевірки складено акт №3698/22-25-22-01/23654477 від 02.09.2014 року про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Сервіс Центр Поділля", ПН 23654477, з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2011 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011 року по 31.12.2013 року.

В ході перевірки виявлені та відображені в акті порушення позивачем вимог:

п.138.2, п.138.8, п.п.138.10. ст.138 , п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток приватних підприємств, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 157453 грн.;

п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість , що підлягає сплаті до бюджету в сумі 150349 грн.;

п.119.2 ст.119 розділу ІІ, п.п. "б", "г" п.176.2 ст.176 розділу ІVПК України, п.п.3.1.13 п.3.1 п.3.2 ст.3 Наказу ДПА України від 24.12.2010 року №1020 "Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку" - порушення порядку заповнення Податкового розрахунку (форма 1ДФ): за 3 квартал 2011 року у податковому розрахунку 1-ДФ №164574 від 26.10.2011 року - подання не у повному обсязі інформації про вартість безоплатного спеціального (форменого) одягу, що надавався ТОВ "Сервіс Центр Поділля" у тимчасове користування платникам податку, які перебували з ним у трудових відносинах.

09.09.2014 року позивачем було подано заперечення №25 на акт перевірки про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Сервіс Центр Поділля", ПН 23654477, з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2011 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011 року по 31.12.2013 року.

18.09.2014 року на підставі висновків, викладених в акті перевірки, відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення: № та №, якими збільшено суму грошового зобов'язання на 281 130 грн., із них: по податку на додану вартість в сумі 105238,00 грн., у тому числі 84190,00 грн. за основним платежем, 21048,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; по податку на прибуток в сумі 175892,00 грн., у тому числі 156108,00 грн. за основним платежем, 19784,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

За результатами розгляду заперечення на акт №3698/22-25-22-01/23654477 від 02.09.2014 року відповідачем було винесене рішення про результати розгляду первинної скарги №15544/10/22-01/10-03-14 від 26.11.2014 року, яким залишено без змін податкові повідомлення-рішення № та № від 18.09.2014 року.

Як вбачається з акта перевірки №3698/22-25-22-01/23654477 від 02.09.2014 року, заперечень на адміністративний позов та пояснень, які були надані представниками Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому в судових засіданнях, висновки відповідача щодо завищення позивачем податкового кредиту в сумі 150349 грн., заниження податку на прибуток приватних підприємств, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 157453 грн. та заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 150349 грн., ґрунтується на твердженні про безпідставність віднесення витрат по ПДВ та податку на прибуток приватних підприємств по операціях товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Центр Поділля" із контрагентами ТОВ "Бебі лайф Плюс", ПП "Антошка" та ФОП ОСОБА_4

Суд не погоджується із такими висновками контролюючого органу з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між ТОВ "Бебі-Лайф Плюс" (продавець) та ТОВ "Сервіс Центр Поділля" (покупець) 23.05.2011 року було укладено договір №11104, відповідно до умов якого продавець зобов'язується продати покупцю товар, а покупець в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором, зобов'язаний прийняти товар та оплатити його згідно п.5.5, з метою подальшого продажу (дистрибуції) від свого імені третім особам чи через власну торгівельну мережу, відповідно до домовленостей сторін щодо території дії цього договору та з урахуванням визначеної умовами цього договору цінової політики (п.1.1)

23.05.2011 року між ТОВ "Бебі-Лайф Плюс" (продавець) та ТОВ "Сервіс Центр Поділля" (покупець) була укладена додаткова угода №1 до договору №11104 від 23.05.2014 року, відповідно до умов якої, покупець зобов'язується просувати, продавати та розповсюджувати весь асортимент товарів, які представляє на ринку України продавець (п.1.1).

23.05.2011 року між ТОВ "Бебі-Лайф Плюс" (продавець) та ТОВ "Сервіс Центр Поділля" (покупець) була укладена додаткова угода №2 до договору №11104 від 23.05.2014 року, відповідно до якої, сторони домовились, що продавець передає право покупцю не виключне право на реалізацію товару на території Вінницької, Волинської, Львівської, Рівненської, Тернопільської, Хмельницької, Чернівецької областей, у зв'язку з цим продавець залишає за собою право самостійно або через інших торгових посередників реалізовувати на цій території аналогічний товар (п.1.2).

Між ТОВ "Бебі-Лайф Плюс" (замовник) та ТОВ "Сервіс Центр Поділля" (виконавець) 23.05.2011 року було укладено договір №11105М про надання послуг, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання, протягом строку дії договору, надавати замовнику комплекс маркетингових послуг, пов'язаних з проведенням постійної передпродажної підготовки товарів до реалізації, а саме: розфасовку, викладку та розміщення товарів, своєчасне та якісне підготовлення товарів до реалізації, здійснення контролю за постійною наявністю товарів у місцях реалізації, а замовник в свою чергу зобов'язується своєчасно оплачувати та приймати надані послуги.

15.07.2012 року між ТОВ "Бебі-Лайф Плюс" (продавець) та ТОВ "Сервіс Центр Поділля" (покупець) була укладена додаткова угода №3 до договору №11104 від 23.05.2014 року, відповідно до якої, сторони домовились, що продавець поставляє товар покупцеві з урахуванням фіксованої знижки у розмірі 12% від базової ціни товару, зазначеної в специфікації (прайс-листі).

01.07.2013 року між ТОВ "Бебі-Лайф Плюс" (продавець) та ТОВ "Сервіс Центр Поділля" (покупець) була укладена додаткова угода №4 до договору №11104 від 23.05.2014 року, відповідно до якої, сторони домовились, що продавець поставляє товар покупцеві з урахуванням фіксованої знижки у розмірі 18% від базової ціни товару, зазначеної в специфікації (прайс-листі).

Між ТОВ "Бебі-Лайф Плюс" (продавець) та ТОВ "Сервіс Центр Поділля" (покупець) 01.07.2013 року була укладена додаткова угода №5 до договору №11104 від 23.05.2014 року, відповідно до якої, сторони домовились, що продавець бере на себе зобов'язання здійснювати додаткові послуги, що супроводжують процес продажу покупцеві, а саме: попередню передпродажну підготовку товару , який буде постачатися покупцеві , надавати експедиторські послуги по супроводженню процесу товару покупцеві та логістично-транспортні послуги, надавати широкий спектр маркетингових послуг, а також надавати послуги інформаційно-консультаційного характеру, відносно збільшення економічних вигод від здійснення процесу продажу товару.

Твердження представників відповідача про безтоварність господарських операцій позивача із ТОВ "Бебі-Лайф Плюс" та як наслідок неправомірного віднесення до складу податкового кредиту податку на додану вартість по взаємовідносинах із вказаним контрагентом ґрунтується на тому, що придбання товарно-матеріальних цінностей, які використовувались в межах господарської діяльності підприємства не підтверджені належним чином оформленими первинними документами, а саме вказують на недоліки товарно-транспортних накладних та відсутність актів приймання-передачі товару.

Суд не погоджується із такими твердженнями представників відповідача з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно з п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 даної статті встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п.198.3 ст.198 ПК України).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).

В статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" законодавець визначив поняття первинного документу, під яким необхідно розуміти документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Суд зазначає, що наслідки в податковому обліку платника податків створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активі та зобов'язань власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Тобто відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку. Таким чином, документи, у тому числі договори, накладні, рахунки тощо, мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З врахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується фактичне виконання вказаних господарських операцій між позивачем та контрагентом ТОВ "Бебі-Лайф Плюс" (податковими накладними, видатковими накладними, договором та додатковими угодами, товарно-транспортими накладними, банківськими виписками по рахунку позивача), натомість недоліки в оформленні товарно-транспортних накладних не є безумовним доказом безтоварності господарської операції, оскільки доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджується її реальне виконання. Крім того, відсутність актів приймання-передачі не свідчить про безтоварність вище вказаних господарських операцій, оскільки підтверджується іншими первинними бухгалтерськими документами, які містяться в матеріалах справи, а відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними.

Судом встановлено, що між ТОВ "Сервіс Центр Поділля" та ПП "Антошка" 16.06.2010 року було укладено договір поставки товарів.

На думку контролюючого органу, позивачем неправомірно віднесено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по взаємовідносинах із ПП "Антошка" та як наслідок завищення податкового кредиту в сумі 12696 грн. Свої твердження представники відповідача обґрунтовують недоліками актів здачі-приймання.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п. 201.6 ст. 201).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Враховуючи вище викладене, суд не погоджується із такими висновками представників відповідача, оскільки в ході судового розгляду справи встановлено, матеріалами справи підтверджується, що надані позивачем первинні документи містять всі необхідні реквізити, наявність яких є необхідною умовою при їх складанні, а відтак суми ПДВ та податку на прибуток підприємств правомірно включені позивачем до складу податкового кредиту та відображені в деклараціях за відповідні періоди, на основі отриманих податкових накладних. Натомість неточності у актах здачі-приймання не можуть бути безумовним підтвердження порушень позивача.

Крім того, висновки відповідача про завищення податкового кредиту на загальну суму 1833 грн. по господарських відносин між позивачем та ФОП ОСОБА_4 ґрунтуються на пояснення ОСОБА_3 та акті №3666/17-2//114 від 22.10.2012 року про результати документальної планової виїзної документальної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року. На думку відповідача зазначеним підтверджується фіктивність первинних документів, які надавалися позивачем при проведенні перевірки, а саме: рахунку-фактури №КУ-0001445 від 18.07.2011 року, акта №КУ-0001445 здачі-приймання виконаних робіт (послуг) від 18.07.2011 року, товарно-транспортна накладна №б/н від 18.07.2011 року, податкова накладна №246 від 18.07.2011 року, платіжне доручення №1927.

Суд не погоджується із такими твердженнями відповідача, оскільки загальним принципом юридичної відповідальності є вина в порушенні законодавчо встановленого імперативного правила поведінки. Закон не передбачає відповідальності за винні дії іншої особи.

Невиконання контрагентом свого зобов'язання зокрема зі сплати ПДВ до бюджету тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення позивача як платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Аналогічної позиції притримується Європейський Суд з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Також Європейський Суд з прав людини у справі "Інтерсплав проти України" (Заява №803/02) зазначив, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно частини 4 статті 72 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, суд не може прийняти пояснення ОСОБА_3 в якості достатнього та належного доказу, так як вказані пояснення не спростовують у встановленому законом порядку докази, що наявні у матеріалах справи.

Відповідно до частини 2 статті 70 КАС України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Крім того, частина 4 зазначеної статті КАС України передбачає, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Однак, питання фіктивності правочинів та фіктивності первинних документів не є предметом розгляду у даній справі та не є предметом оскарження. Дане питання має бути з'ясовано в ході окремого судового розгляду із постановленням судового рішення про визнання чи не визнання первинних документів фіктивними або шляхом ухвалення вироку в кримінальній справі.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що надані позивачем первинні документи містять всі необхідні реквізити, наявність яких є необхідною умовою при їх складанні, а відтак суми ПДВ та податку на прибуток правомірно включені позивачем до складу податкового кредиту та відображені в деклараціях за відповідні періоди, на основі отриманих податкових накладних.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Завданням адміністративного судочинства, згідно ч.1 ст.2 КАС України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Разом з тим, відповідно до ст.ст.11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1. ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

З огляду на викладені норми відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а отже позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст.158-163 КАС України , суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Центр Поділля" задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому № та № від 18.09.2014 року, якими збільшено суму грошового зобов'язання на 281 130 грн., із них: по податку на додану вартість в сумі 105238,00 грн., у тому числі 84190,00 грн. за основним платежем, 21048,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; по податку на прибуток в сумі 175892,00 грн., у тому числі 156108,00 грн. за основним платежем, 19784,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Центр Поділля" судовий збір у розмірі 2811,30 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 20 лютого 2015 року

Суддя/підпис/Г.В. Лабань
"Згідно з оригіналом" Суддя