Справа № 826/18473/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 лютого 2015 року № 826/18473/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до 1. Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, 2. Деснянського районного управління ГУ МВС України у м. Києві
провизнання наказів про звільнення неправомірними та їх скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Деснянського районного управління ГУ МВС України у м. Києві, в якому просить:

1. Визнати наказ начальника ГУМВС України в м. Києві № 1124 о/с від 11 листопада 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ згідно з пп. «є» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, - незаконним та скасувати його.

2. Визнати наказ начальника ГУМВС України в м. Києві № 630 від 16 жовтня 2014 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в м. Києві в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у виді звільнення з органів внутрішніх справ - незаконним та скасувати його.

3. Поновити ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві.

4. Стягнути з ГУМВС України в м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та компенсацію за невідбуту відпустку на час звільнення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ГУ МВС України в м. Києві прийнято незаконний наказ № 1121 о/с від 11.11.2014 р., яким позивача звільнено з органів внутрішніх справ згідно з пп. «є» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що його звільнення відбулося з порушенням вимог чинного законодавства.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки вважає, що звільнення позивача з органів внутрішніх справ відбулося із дотриманням вимог законодавства та відомчих нормативно-правових актів.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив з огляду на їх необґрунтованість.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 27.01.2015 р. сторони заявили усне клопотання про подальший розгляд справи за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Наказом Головного управління МВС України у м. Києві від 11.11.2014 р. № 1124 о/с підполковника міліції ОСОБА_1 старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Деснянського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві було звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України згідно з пп. «є» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, положеннями ст. 1 Закону України «Про міліцію України» від 20 грудня 1990 року N 565-XII (надалі - Закон N 565-XII) визначено, що міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади.

Відповідно до ст. 7 цього Закону, міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України» від 10 січня 2002 року N 2925-III (надалі - Закон N 2925-III) до структури Міністерства внутрішніх справ України входять, у тому числі міські, районні управління та відділи, лінійні управління, відділи, відділення, пункти, підрозділи місцевої міліції.

Таким чином, відповідач є суб'єктом владних повноважень в розумінні п. 7 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому на відповідача та його посадових осіб покладається обов'язок діяти у відповідності до вимог Конституції України та законів України, зокрема з дотриманням ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Відповідно до пункту 15 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Будь-яка публічна служба є державною службою.

Положеннями ст. 16 Закону N 565-XII визначено, що особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Відповідно до ст. 18 цього Закону порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР (далі -Положення № 114).

Як встановлено судом, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, а саме на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Деснянського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві.

Як зазначив позивач, 07.09.2014 року (у вихідний день - неділю), близько 23.00 його було повідомлено по телефону заступником начальника СВ 2 ВМ Деснянського РУ ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_2 про необхідність прибути до вказаного підрозділу та внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань матеріали за фактом вчинення хуліганських дій з застосуванням вогнепальної зброї.

Незважаючи на те, що позивач знаходився на відпочинку, на службі у вказаний день не перебував, він добросовісно виконав вказівку та прибув до підрозділу, де отримав від чергового по 2 відділу міліції матеріали. До позивача в кабінет було доставлено особу, яким був працівник Головного оперативного управління Міністерства доходів і зборів ОСОБА_3 Ознайомившись з наданими матеріалами, позивач з'ясував, що серед них була заява та протокол допиту потерпілого, медична довідка з діагнозом та описом тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_4, два документа з показами двох свідків: протокол допиту та пояснення, а також рапорт працівників патрульної служби про затримання ОСОБА_3 при вчиненні дорожньої транспортної пригоди.

Так, з медичної довідки вбачалося, що потерпілий ОСОБА_4 перебуває на лікуванні у Київській міській лікарні швидкої медичної допомоги.

Позивач доповів по телефону ОСОБА_2, що ознайомився з матеріалами, останній дав позивачу вказівку внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 4 ст. 296 КК України. Оскільки в матеріалах були відомості про те, що невідомою особою безпричинно вчинено постріли з травматичного пістолету, внаслідок чого заподіяно тілесні ушкодження громадянину ОСОБА_4, відповідні відомості внесено позивачем до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 4 ст. 296 КК України.

Крім того, з пояснень позивача вбачається, що останній повідомив по телефону ОСОБА_2 про те, що в матеріалах відсутні дані, які б прямо вказували на вчинення злочину ОСОБА_3, оскільки останнього було затримано не при вчиненні хуліганських дій, а на місці вчинення ДТП, та повідомив про необхідність проведення впізнання ОСОБА_3 свідками події, оскільки потерпілий на той час перебував у лікарні. На це ОСОБА_2 повідомив, що начальник райуправління ОСОБА_5 дав вказівку тільки затримати ОСОБА_3 по ст.208 КПК України, а вже вранці ним будуть займатися інші особи.

З огляду на викладене вище, позивач усвідомив, що в разі безпідставного затримання посадової особи - ОСОБА_3, він може понести відповідальність, зокрема, кримінальну, а тому наполіг на проведенні його впізнання свідками і тільки після цього вирішувати питання про затримання в порядку ст. 208 КПК України.

Позивачем в нічний час організовано надання протоколів для впізнання ОСОБА_3, викликано свідків та проведено його впізнання за фотокартками.

При цьому, (близько 04.00) позивачем було запрошено для участі у проведенні впізнання двох понятих, які близько години знаходилися в приміщенні 2 відділу міліції, але в подальшому залишатися не побажали та приміщення залишили. Таким чином, позивач пересвідчився, що свідки впізнають ОСОБА_3 як особу, що здійснила постріли в потерпілого ОСОБА_4

Як зазначає позивач, на час проведення впізнання ОСОБА_3 знаходився з членами слідчо-оперативної групи, та в подальшому з позивачем в його кабінеті з метою складання протоколу про затримання.

Після цього, позивачем було підготовлено у електронному вигляді протокол про затримання ОСОБА_3

З метою запрошення понятих для виконання вказаної дії позивач залишив приміщення підрозділу. ОСОБА_3 було виведено до чергової частини та залишено на працівника чергової частини ОСОБА_6

Позивач зазначив, що не говорив ОСОБА_3 про те, що його буде затримано, щоб не провокувати його на протиправні дії.

В присутності ОСОБА_3 позивач повідомив ОСОБА_6 про виклик працівниками податкової міліції.

Коли я прибув до приміщення підрозділу, то ОСОБА_3 в коридорі біля приміщення чергової частини, де залишив його позивач, не виявилося. Коли позивач, разом з ОСОБА_6 стали оглядати туалет, коридори, то виявили відкрите вікно в коридорі першого поверху, з чого стало зрозуміло, що саме через це вікно ОСОБА_3 залишив приміщення.

З урахуванням вищенаведеного, Наказом № 630 від 16.10.2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Головного управління МВС України в м. Києві», з яким позивача ознайомлено 05.11.2014 р., прийнято рішення «за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився в особистій недисциплінованості, недбалому ставленні до службових обов'язків, що призвело до втечі ОСОБА_3 з приміщення 2 відділу міліції Деснянського районного управління та порушення вимог п. 5.5 Положення про органи досудового розслідування МВС України, затвердженого наказом МВС України від 09.08.2012 № 686, на старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Деснянського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві підполковника міліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ».

В подальшому відповідно до наказу № 1124 о/с від 11.11.2014 року позивача звільнено з органів внутрішніх справ згідно з пп. «є» (за порушення дисципліни) п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Виписку з цього наказу позивачу вручено 11.11.2014 р., разом з трудовою книжкою та військовим квитком.

Отже, позивача було притягнено до дисциплінарної відповідальності за невиконання вказівки заступника начальника СВ 2 ВМ ОСОБА_2 про затримання ОСОБА_3 в порядку ст. 208 КПК України.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до наступних висновків.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року N 3723-XII (надалі - Закон N 3723-XII) основними обов'язками державних службовців є, у тому числі, додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі. Державний службовець повинен діяти в межах своїх повноважень.

Згідно зі ст.14 цього Закону дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначено Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 (далі - Положення).

Зазначеним положенням визначено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Пунктом 11 Положення встановлено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ приймають Присягу відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 23 Положення, особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту ОВС встановлено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути вічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Так, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ позивач присягнув суворо дотримуватись Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, а також з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів та наказів.

Згідно з ч. 6 п. 1.2 Інструкції № 230 «Про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України» (надалі - Інструкція № 230), службове розслідування - це комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок.

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції №230, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління МВС України в м. Києві від 08.09.2014 р. № 766 призначено службове розслідування за фактом неналежного виконання працівниками Деснянського районного управління під час службової діяльності вимог чинного законодавства. Проведення розслідування доручено створеній комісії.

В ході службового розслідування встановлено, що 07.09.2014 о 19.57 по спецлінії « 102» до чергової частини штабу Головного управління надійшло повідомлення про те, що по вулиці Лисківській біля будинку № 5 у місті Києві невідома особа під час конфлікту стріляла зі зброї та спричинила тілесні ушкодження гр. ОСОБА_4

З'ясовано, що о 19.45 між гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_3, який керував автомобілем «КІА СОРЕНТО», виник словесний конфлікт, оскільки останній чіплявся до громадянки ОСОБА_7 Водій ОСОБА_3 з предмета схожого на пістолет, здійснив чотири постріли по ногам гр. ОСОБА_4 та поїхав у невідомому напрямку. З місця події гр. ОСОБА_4 було госпіталізовано до Київської лікарні швидкої медичної допомоги відділу травматології, де встановлено діагноз сліпе вогнепальне поранення лівої ноги. З місця події було вилучено чотири гільзи калібру 9 мм.

У подальшому, о 21.03 по спецлінії « 102» надійшло повідомлення, що по проспекту Маяковського, 39 у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія розшукуваного автомобіля. Відносно гр. ОСОБА_3 складено адміністративні протоколи за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 130 (керування транспортними засобами ... особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції) та 124 (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна) КпАП України.

О 22.44 його доставлено до відділу міліції № 2 Деснянського районного управління ГУМВС України в місті Києві. Вказані відомості слідчим відділом внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 296 КК України. Проведення слідчих дій у службовому кабінеті № 8 районного управління та затримання у порядку статті 208 КПК України було доручено позивачу.

08.09.2014 о 05.55, ігноруючи вимоги керівництва позивач залишив гр. ОСОБА_3 у коридорі на першому поверсі та наказав наглядати за ним старшому сержанту міліції, який проходив стажування по посаді помічника оперативного чергового чергової частини штабу, а сам пішов пити каву до кіоску розташованого за територією районного управління. Скориставшись ситуацією гр. ОСОБА_3 пішов до туалету і втік через вікно.

Вжитими оперативно-розшуковими заходами місце знаходження гр. ОСОБА_3 було встановлено та доставлено до Прокуратури міста Києва.

За результатами службового розслідування за фактом неналежного виконання службових обов'язків працівниками Деснянського районного управління складено висновок, згідно якого, за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у особистій недисциплінованості, недбалому ставленні до службових обов'язків, що призвело до втечі ОСОБА_3 з приміщення 2-го відділу міліції Деснянського районного управління та порушення вимог п. 5.5 Положення про органи досудового розслідування МВС України, затвердженого наказом МВС України від 09.08.2012 р. № 686, на старшого слідчого відділу Деснянського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві підполковника ОСОБА_1 повинно бути накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 2.6 Інструкції № 230 визначено, що підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Натомість доказів ознайомлення позивача з вказаним наказом суду не надано.

Відповідно до п. 3.4 Інструкції № 230 забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими особи РНС, стосовно якої призначено службове розслідування, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Натомість доказів того, що керівництво СВ Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві було повідомлено про проведення службового розслідування суду не надано, зокрема, як встановлено судом серед присутніх членів комісії відсутні представники керівництва позивача.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 230 проведення службових розслідувань за фактами порушень службової дисципліни, неналежного виконання особами РНС посадових обов'язків, втрати службових посвідчень, підготовка за їх результатами висновків та проектів наказів про заходи дисциплінарного впливу до цих осіб здійснюються працівниками тих підрозділів, у яких ці порушення було виявлено.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником (п. 5.1 вказаної Інструкції).

Пунктом 6.3 Інструкції № 230 визначено права особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування:

- Отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування.

- Брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування.

- Висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка(і) його проводить(ять).

- Відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України.

- За письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України.

- Оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позивача не було належним чином повідомлено про проведення службового розслідування, внаслідок чого, останній був позбавлений можливості приймати участь у проведенні службового розслідування, надати ґрунтовані пояснення.

Як вбачається з пояснень позивача, наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності був винесений через півтора місяці, про що його було повідомлено по телефону працівниками, які не мали ніякого відношення до службового розслідування.

Разом з тим, положеннями п.4.4 Положення «Про органи досудового розслідування Міністерства внутрішніх справ України», затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.08.2012 N 686 (надалі - Наказ N 686), передбачено, що заступники начальників слідчих управлінь (відділів), начальники відділів (відділень) у складі слідчих управлінь (відділів), їх заступники, старші слідчі в особливо важливих справах, слідчі в особливо важливих справах, старші слідчі, слідчі та інші працівники слідчих управлінь (відділів) ГУМВС, УМВС, перші заступники начальників територіальних органів внутрішніх справ - начальники слідчих відділів, відділень, їх заступники, старші слідчі, слідчі та інші працівники слідчих підрозділів територіальних органів внутрішніх справ приймаються на службу в органи внутрішніх справ, призначаються на посади та звільняються з посад та/або зі служби в органах внутрішніх справ (за винятком звільнення зі служби осіб старшого начальницького складу зі спеціальним званням "полковник міліції", які звільняються зі служби в органах внутрішніх справ Міністром внутрішніх справ України відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року N 114) начальниками головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на транспорті за поданням перших заступників начальників ГУМВС, УМВС - начальників слідчих управлінь (відділів).

Тобто, обов'язковою передумовою для звільнення слідчих ГУМВС є подання перших заступників начальників ГУМВС, УМВС - начальників слідчих управлінь (відділів). Втім, як вбачається з матеріалів справи, подання у відповідності до п. 4.4 Наказу № 686 не складалося.

Відповідно до п. 5.5 Наказу № 686 вказівки слідчого судді, суду, письмові доручення і вказівки прокурора та вказівки керівника органу досудового розслідування, які не суперечать рішенням та вказівкам прокурора, надані в межах їх компетенції і в установленій чинним законодавством формі, є обов'язковими для виконання слідчим.

При цьому, положення п. 3 ч. 2 ст. 39 КПК України визначають, що керівник органу досудового розслідування уповноважений ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування, давати слідчому письмові вказівки, які не можуть суперечити рішенням та вказівкам прокурора.

Як вбачається вказівка щодо затримання ОСОБА_3 була надана в усній формі по телефону, що не відповідає вимогам п. 3 ч. 2 ст. 36 КПК України та п. 5.5 Наказу № 686.

Ознайомившись із матеріалам службового розслідування, суд приходить до висновку, що під час службового розслідування не вивчалися матеріали кримінального провадження, не було надано оцінку діям позивача як слідчого, не надано оцінки законності наданої позивачу усної вказівки про затримання особи, щодо якої відсутні прямі докази вини, не надано оцінки керівникам Деснянського РУ, якими не забезпечено оперативного супроводження процесу розслідування.

Крім того суд враховує, що згідно з п. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

При прийнятті рішення про звільнення відповідачем не було враховано тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Таким чином, керівником ГУМВС України в м. Києві на час накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення з органів внутрішніх справ, не враховано, що останній прослужив в ОВС більше 20 років.

Крім того, як зазначив позивач, він має малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_1, його дружина знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною, родина проживає в гуртожитку, інших джерел, крім його заробітної плати та виплат по народженню дитини його родина не має.

Як вбачається з послужного списку, позивач має лише одне дисциплінарне стягнення у виді зауваження.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що наказ начальника ГУМВС України в м. Києві № 1124 о/с від 11 листопада 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ згідно з пп. «є» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України та наказ начальника ГУМВС України в м. Києві № 630 від 16 жовтня 2014 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в м. Києві в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у виді звільнення з органів внутрішніх справ є такими, що винесені з порушенням вимог чинного законодавства, а тому підлягають скасуванню.

З урахуванням наведеного вище, ОСОБА_1 має бути поновлений ГУ МВС України в м. Києві на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві.

Щодо позовних вимог в частині стягнути з ГУМВС України в м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та компенсацію за невідбуту відпустку на час звільнення, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову в частині стягнення компенсації за невідбуту відпустку на час звільнення, оскільки в судовому засіданні позивач зазначив, що отримував вказану компенсацію.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Враховуючи наведене, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати незаконним та скасувати наказ начальника ГУМВС України в м. Києві № 1124 о/с від 11 листопада 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ згідно з пп. «є» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

3. Визнати незаконним та скасувати наказ начальника ГУМВС України в м. Києві № 630 від 16 жовтня 2014 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в м. Києві в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у виді звільнення з органів внутрішніх справ.

4. Поновити ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві з 12 листопада 2014 року.

5. Зобов'язати Головне управління МВС України у м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 12 листопада 2014 року по 27 лютого 2015 року.

6. В іншій частині позовних вимог відмовити.

7. Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві з 12 листопада 2014 року та присудження виплатити йому заробітну плату в межах суми стягнення за один місяць.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук