Справа № 815/1318/14
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 р. Справа № 815/1318/14

Категорія: 8.2.3 Головуючий в 1 інстанції: Цховребова М. Г

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2014 року по справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області до Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

20.02.2014р. ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства, в якому просила стягнути з відповідача () суму заборгованості по ПДВ у загальному розмірі 679080 грн. з наступних розрахункових рахунків, що були відкриті відповідачем: МФО банку 351005, АТ «УкрСиббанк», номера рахунків: 9000, 9001, 9001, 9002; МФО банку 388078, Філія Одеське міське відділення № 7860 АТ «Ощадбанк» м. Одеса, номер рахунку 236; МФО банку 352286, Філія ПАТ Промінвестбанк в м. Херсон, номер рахунку 0976; МФО банку 328823, Філія «Одеське РУ» АТ «Банк» Фінанси та Кредит», номера рахунків: 8, 8; МФО банку 328135, Філія ПАТ Промінвестбанк в м. Одеса, номера рахунків: 5006, 5006; МФО банку 380612, АТ «ЗЛАТОБАНК», номера рахунків: 5081 (російський рубль), 5081 (євро), 5081 (долар США), 5081 (українська гривня).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем не виконано вимоги свого ж податкового зобов'язання, самостійно визначеного в податковій декларації з ПДВ за листопад 2013 року на суму 165154 грн. та грудень 2013 року на суму 513926 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2014 року (прийнятою в порядку ст.183-2 КАС України) адміністративний позов ДПІ у Малиновському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області задоволено. Стягнуто з Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства () суму заборгованості по ПДВ у розмірі 679080 грн. з наступних розрахункових рахунків, що були відкриті Причорноморським державним регіональним геологічним підприємством: МФО банку 351005, АТ «УкрСиббанк», номера рахунків: 9000, 9001, 9001, 9002; МФО банку 388078, Філія Одеське міське відділення № 7860 АТ «Ощадбанк» м. Одеса, номер рахунку 236; МФО банку 352286, Філія ПАТ Промінвестбанк в м. Херсон, номер рахунку 0976; МФО банку 328823, Філія «Одеське РУ» АТ «Банк» Фінанси та Кредит», номера рахунків: 8, 8; МФО банку 328135, Філія ПАТ Промінвестбанк в м. Одеса, номера рахунків: 5006, 5006; МФО банку 380612, АТ «ЗЛАТОБАНК», номера рахунків: 5081 (російський рубль), 5081 (євро), 5081 (долар США), 5081 (українська гривня).

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, генеральний директор Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства 16.04.2014р. подав апеляційну скаргу, в якій останній, фактично визнаючи суму заборгованості, зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми процесуального права та просив скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31.03.2014р. та прийняти нову постанову, якою відмовити податковому органу у задоволені позовних вимог.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Відповідач - Причорноморське державне регіональне геологічне підприємство () зареєстроване, як юридична особа 12.08.1998р., з серпня 1998р. знаходиться на податковому обліку в ДПІ у Малиновському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області та відповідно до ст.9 Закону України «Про систему оподаткування», є платником податків та зборів, в т.ч. і платником ПДВ.

08.01.2013 року ДПІ винесла на адресу підприємства відповідача податку вимогу №3 на загальну суму податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов'язаннями 603250,58 грн., яка, була отримана відповідачем 14.01.2013 року.

Як видно з облікової картки відповідача, як платника податку на додану вартість та довідки-розрахунку, станом на 31.01.2014 року заборгованість відповідача по ПДВ перед бюджетом складає 679080 грн. (т.б. декларації з ПДВ за листопад та грудень 2013 року: 513926грн.+165154грн.).

В зв'язку із тривалою самостійною несплатою відповідачем вказаної вище заборгованості, позивач був вимушений звернутися до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та правомірності дій податкового органу.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, цілком погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

А відповідно до ч.1 ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори у порядку і розмірах, встановлених законом.

Як вбачається з положень пп.20.1.28 п.20.1 ПК України, органи державної податкової служби мають право, зокрема, застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом, стягувати суми простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом.

У відповідності до п.15.1 ст.15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Як слідує з зі змісту вимог пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

А згідно з пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Крім того, п.п.36.1,36.5 ст.36 ПК України передбачено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Відповідно до приписів п.54.1 ст.54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

А згідно із п.59.1 ст.59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом же 59.5 ціє ї ж статті 59 ПКУ встановлено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. А у разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Таким чином, враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги той факт, що відповідач в своїх деклараціях з ПДВ за листопад та грудень 2013 року самостійно визначив свої податкові зобов'язання та до цього часу у будь-який спосіб не оскаржив податкову вимогу №3 від 08.01.2013р., судова колегія приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку про те, що позовні вимоги ДПІ про стягнення узгодженої суми податкового боргу є обґрунтованими та дійсно підлягають задоволенню у повному обсязі.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.183-2,195,197,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та є остаточним і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко