Справа № 804/913/14
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

804/913/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року

справа № 804/913/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Дніпропетровської митниці Міндоходів на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2014 року у справі № 804/913/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Профіль України» до Дніпропетровської митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування картки відмови та рішення про коригування митної вартості, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Профіль України» 13 січня 2014 року звернулось до суду з позовом до Дніпропетровської митниці Міндоходів згідно якого, з урахуванням уточнень, просить:

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що ним було надано відповідачу всі необхідні документи на підтвердження митної вартості товару, який переміщуються через митний кордон України. У відповідача не було жодних підстав самостійно визначати митну вартість задекларованого товару за резервним методом, при цьому без жодних консультацій з декларантом.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2014 року адміністративний позов задоволено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що встановлені судом обставини справи свідчать про те, що в процесі митного оформлення товару відповідачем було порушено норми митного законодавства.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Посилається на те, що документи які подавались до митного оформлення унеможливлювали визначення митної вартості за ціною договору та містили розбіжності.

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу, позивач посилаючись на її необґрунтованість, просив у задоволені скарги відмовити, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який заперечував, щодо задоволення апеляційної скарги відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 29.03.2013 р. між ТОВ «Торговий Дім Профіль України» як покупцем товару та Фірмою «SHANDONG KEER IMP&EXP TRADE Co.,LTD" (КНР), як продавцем товару укладено контракт купівлі-продажу №SK2013/03/29 (а.с.44-52).

Розділом 3 контракту встановлені умови поставки товару, а саме: умови поставки товару зазначені в додатках до цього контракту. Поставка товару здійснюється у відповідності з тлумаченням Міжнародних правил «Інкотермс» (в редакції 2000 року).

За умовами п.4.2, п.4.4, п.4.5 розділу 4 вказаного контракту ціна на кожну партію товару, зазначається у додатках до цього контракту і встановлюється в доларах США, загальна вартість контракту становить 5000000 (п'ять мільйонів) доларів США; ціна товару включає вартість упаковки і маркування (а.с.45).

На виконання умов зазначеного вище контракту, на адресу позивача від вищевказаної фірми надійшов наступний товар, а саме: оцинкована сталь методом цинкування в рулонах товщиною 0,25мм та оцинкована сталь методом цинкування в рулонах товщиною 0,28мм.

Однак, в результаті проведення контролю заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, митницею було встановлено, що дата оплати не кореспондується з датою фактичного відвантаження відповідно до дати коносаменту (14.08.2013р.), та не відповідає умовам додатку №7 від 25.07.2013р., інвойсу № SXD13072501 від 25.07.2013р. та прайс-листа від 25.07.2013р.; виписки по рахунку, надані декларантом в якості виписок з бухгалтерської документації, не є бухгалтерськими документами та не відносяться до системи бухгалтерського обліку та фінансової звітності на підприємстві; наданий прайс-лист має уособлений вигляд та не відповідає поняттю дійсної вартості відповідно до Угоди про застосування статті VІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року. Зазначено про те, що проведено консультації декларанта з митним органом та відповідно до вимог ст. 53 Митного кодексу України зобов'язано декларанта протягом 10 календарних днів надати висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та за власним бажанням декларант може подати будь-які додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару про що митницею 10.10.2013р. було складено електронне повідомлення, яке направлено на адресу позивача (а.с.14).

На вищевказане електронне повідомлення 11.10.2013р. позивачем надано лист в якому повідомлялося про безпідставність витребування митницею додаткових документів та повідомлено митницю, що надати додаткові та будь-які документи в десятиденний термін неможливо (а.с.70-73).

За зверненням позивача, митницею надано дозвіл на випуск вищезазначеного товару у вільний обіг під гарантійні зобов'язання відповідно до п.7 ст.55 та ст.313 МК України (а.с.79-80).

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення відповідача та картки відмови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач приймаючи спірне рішення та картку відмови діяв не на підставі, та не у межах повноважень та у спосіб, що передбачені митним законодавством України.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів слугували наступні обставини, а саме:

- дата оплати не кореспондується з датою фактичного відвантаження відповідно до дати коносаменту (14.08.2013р.), та не відповідає умовам додатку №7 від 25.07.2013р., інвойсу №SXD13072501 від 25.07.2013р. та прайс-листа від 25.07.2013р.;

- виписки по рахунку, надані декларантом в якості виписок з бухгалтерської документації, не є бухгалтерськими документами та не відносяться до системи бухгалтерського обліку та фінансової звітності на підприємстві;

- наданий прайс-лист має уособлений вигляд та не відповідає поняттю дійсної вартості відповідно до Угоди про застосування статті УІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

Між тим, як вірно встановлено судом першої інстанції: 25.07.2013р. між сторонами була підписана додаткова угода №7 до контракту від 29.03.2013р. за умовами якої було передбачено: умови поставки - FOB; умови оплати - 100% передплата; строк відвантаження - протягом 15 днів після оплати (а.с.42).

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність будь-яких невідповідностей умовам додатку № 7 від 25.07.2013р. інвойсу та прайс-листа.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі про відсутність підтвердження здійснення позивачем оплати за специфікацією № 7 від 25.07.2013 року, оскільки вказана специфікація є невід’ємною частиною контракту №SK2013/03/29 від 29.03.2013 року докази оплати по якому підтверджуються випискою з рахунку від 30.09.2013р. (а.с.19). При цьому вказані обставини відсутні в оскарженому рішенні відповідача.

Щодо доводів відповідача про те, що відповідно до специфікації № 7 від 25.07.2013 року передбачена передплата за товар, але дата сплати за платіжним документом Swift № 1705 – 30.09.2013 р. не кореспондується з датою фактичного відвантаження – 14.08.2013 р. суд апеляційної інстанції зазначає, що зазначені обставини оплати товару не за умовами передплати, а після його фактичного відвантаження не можуть бути визначено як розбіжності, так як зазначені вище документи надають можливість ідентифікувати за який саме товар здійснена оплата та вказане ніяким чином не може впливати на визначення митної вартості товару митним органом.

При цьому оцінка правомірності порядку розрахунків між сторонами контракту не входить до компетенції митних органів, оскільки є господарсько-договірними відносинами господарюючих суб’єктів.

Крім того колегія суддів погоджується з висновками суд першої інстанції про те, що:

виписки по рахунку не є бухгалтерськими документами та не відносяться до системи бухгалтерського обліку і фінансової звітності на підприємстві, оскільки згідно з вимогами ст. 53 МК України в якості підтвердження митної вартості товару можуть бути надані декларантом не лише документи бухгалтерського обліку, а й будь-які інші документи, що містять інформацію про товар чи відомості щодо умов перевезення та суми понесених транспортних витрат та інше;

прайс-лист не є обов'язковим документом для митного оформлення, він надається виробником у довільній формі і його форма не може впливати на визначення митної вартості товару. Окрім того, прайс-лист не є товаросупровідним документом або документом, що засвідчує якість товару.

При цьому відповідач не обґрунтував яким чином форма документу впливає на визначення числового значення митної вартості товару та на його ідентифікацію.

Таким чином суд апеляційної інстанції вважає, що надані позивачем документи дозволяли митному органу у належний спосіб перевірити числове значення складових митної вартості товару та відомості щодо їх ціни, а також містили у повному обсязі інформацію, необхідну для здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару.

Крім того суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі про ненадання судом першої інстанції «правової оцінки і доказам митниці, що спірне рішення про коригування митної вартості було оформлено також за результатами поглибленого контролю правильності визначення митної вартості у зв’язку із спрацюванням системи аналізу та управління ризиками», оскільки, як зазначено відповідачем в апеляційній скарзі спрацювання цієї системи не є підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Статтею 57 МК України передбачено вичерпний перелік видів та випадків застосування методів визначення митної вартості товарів. При цьому, основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються. Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 57 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю, або обчислена відповідно до вимог статей 62,63 цього Кодексу вартість товарів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на розсуд декларанта. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Між тим, такі функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Однак матеріали справи не містить жодних доказів на підтвердження проведення митним органом процедури консультацій та послідовного застосування відповідачем методів визначення митної вартості товару.

Надіслання відповідачем електронного повідомлення 11.10.2013р. позивачу не може вважатися процедурою консультацій (а.с.13,14).

Крім того, відповідач при коригуванні митної вартості товару було використано ВМД №125130005/2013/162407 від 04.10.2013 року за якою митна вартість розрахована на рівні 0,87 дол. США за кг. Однак, за цією декларацією здійснювалось оформлення іншого ніж у позивача товару, та на інших умовах, а саме умовах СIF (Інкотермс), а позивач здійснював оформлення товару на умовах FOB (Інкотермс) тобто без включення у вартість товару додаткових витрат.

Також, в оскарженому рішенні про коригування митної вартості товару, зазначено лише номер та дата митної декларації, за якою скориговано митну вартість, при цьому в порушення ст.ст.59,60,64 МК України не зазначено докладна інформація та джерела, які використовувались митним органом при її визначенні.

Отже, ані з рішення про коригування митної вартості товару, ані з інших матеріалів справи також не вбачається відповідних підстав для визначення вартості товарів за резервним методом, а також обґрунтування неможливості застосування попередніх методів в їх послідовності.

У відповідності з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідачем вказаного обов’язку не виконав.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2014 року у справі № 804/913/14 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 02 березня 2015 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко