Справа № 802/4350/14-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 лютого 2015 р. Справа № 802/4350/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Комара П. А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Середюка М. А.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Рябцуна С. В.

представника третьої особи: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_4

до: головного управління Державного земельного агентства України у Вінницькій області, за участю третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5

про: визнання незаконним та скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_4 із позовом до головного управління Державного земельного агентства України у Вінницькій області про визнання незаконним та скасування наказу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що листом від 07.07.2014 року № 31-2-0.3-6071/2-14 відповідач відмовив ОСОБА_4 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок площею 49, 4210 га, 40, 8900 га та 32, 2100 та, загальною площею 122,6210 га із земель резервного фонду на території Бабинської сільської ради Іллінецького району Вінницької області для ведення фермерського господарства.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду № 802/2660/14-а від 15.09.2014 року зазначена відмова ГУ ДЗА України у Вінницькій області визнана протиправною, зобов'язано ГУ ДЗА України у Вінницькій області повторно розглянути питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду ОСОБА_4 земельних ділянок площею 49, 4210 га, 40, 8900 га та 32. 2100 га. загальною площею 122,6210 га із земель резервного фонду на території Бабинської сільської ради Іллінецького району Вінницької області для ведення фермерського господарства з урахуванням висновків суду.

Проте, листом № 31-2-0.3-9043/2-14 від 08.10.2014 року ГУ ДЗА України у Вінницькій області повторно повідомлено ОСОБА_4 про відмову в задоволенні його клопотання, пославшись на те, що згідно наказу № 2-2080/15-14-СГ від 23.07.2014 року дані земельні ділянки надані в оренду іншій особі.

ОСОБА_4 вважає, що наказ № 2-2080/15-14-СГ від 23.07.2014 року порушує його права на оренду земельних ділянок загальною площею 122, 6210 га із земель резервного фонду на території Бабинської сільської ради Іллінецького району Вінницької області для ведення фермерського господарства, є незаконним і підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 24.12.2014 року відкрито провадження у справі.

В ході судового розгляду справи судом залучено до участі у справі ОСОБА_5 в якості третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

20.02.2015 року за вх. №3847 на адресу суду від позивача надійшла заява про зміну позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 137 КАС України позивач може протягом всього часу судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. До початку судового розгляду справи по суті позивач може змінити підставу або предмет адміністративного позову, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. Заява про зміну позовних вимог повинна відповідати вимогам, які встановлені цим Кодексом для позовних заяв.

Виходячи з викладено, суд бере до розгляду дану заяву, як таку, що відповідає статті 106 КАС України.

Таким чином, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, позивач просить суд:

- визнати протиправним наказ головного управління Державного земельного агентства України у Вінницькій області №2-2080/15-14-СГ від 23.07.2014 року в частині затвердження розробленої технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі меж земельних ділянок площею 49,4210 га, кадастровий номер :01:000:0313; площею 40,8900 га, кадастровий номер :01:000:0312; площею 32,3100 га, кадастровий номер :02:000:0370 та надання в оренду земельних ділянок;

- скасувати наказ головного управління Державного земельного агентства України у Вінницькій області №2-2080/15-14-СГ від 23.07.2014 року в частині затвердження розробленої технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі меж земельних ділянок площею 49,4210 га, кадастровий номер :01:000:0313; площею 40,8900 га, кадастровий номер :01:000:0312; площею 32,3100 га, кадастровий номер :02:000:0370 та надання в оренду земельних ділянок.

Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача просив суд відмовити у задоволення адміністративного позову. В обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що оскільки документація із землеустрою ОСОБА_5 відповідала вимогам чинного законодавства та підстави для відмови у затвердженні документації були відсутні, головним управлінням Державного земельного агентства України у Вінницькій області було видано наказ №2-2080/15-14-СГ від 23.07.2014 року про затвердження такої документації та передачу земельних ділянок в оренду гр. ОСОБА_5 для ведення фермерського господарства. На думку представника відповідача, оскаржуваний наказ відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак скасуванню не підлягає.

У судовому засіданні представник третьої особи заперечувала проти позову з підстав наведених у письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи. Зазначила, що наказ головного управління Держземагенства у Вінницькій області №2-2080/15-14-СГ від 23.07.2014 року прийнятий з дотриманням чинного законодавства, а підстави для визнання його незаконним та скасування відсутні. Просила в задоволенні позову відмовити.

Суд, визначаючись щодо заявлених позовних вимог, заперечень відповідача та третьої особи, наданих у справу доказів, виходив з наступного.

Судом встановлено, що 12.02.2014 року ОСОБА_4 маючи намір отримати в оренду земельну ділянку звернувся до головного управління Державного земельного агентства України у Вінницькій області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду на території Бабинської сільської ради Іллінецького району Вінницької області площами 49,4210 га, 40,89 га, 32,31 га для ведення фермерського господарства.

03.03.2014 року наказами ГУ Держземагенства України у Вінницькій області № ВН/:01:000/00002641, №ВН/:01:000/00002642 та № ВН/:01:000/00002643 надано дозвіл ОСОБА_4 на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок.

29.05.2014 року до головного управління Державного земельного агентства України у Вінницькій області надійшло клопотання ОСОБА_5 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення тих самих, що і позивачу земельних ділянок на території Бабинської сільської ради Іллінецького району Вінницької області площами 49,4210 га, 40,89 га, 32,31 га для ведення фермерського господарства.

Оскільки підстави для відмови були також відсутні, відповідачем також надано дозвіл наказом від 03.06.2014 року №2-1063/15-14-СГ на розробку проектної документації ОСОБА_5

Таким чином, судом встановлено, що накази № ВН/:01:000/00002641, №ВН/:01:000/00002642 та № ВН/:01:000/00002643, які видані позивачу, передували наказу №НВ-014 від 03.06.2014 року виданого ОСОБА_5

18.06.2014 року ОСОБА_4, видано витяг №НВ-014 на земельну ділянку пл. 49, 4210 га, кадастровий номер :01:000:0313, НВ-014 на земельну ділянку пл. 40, 8900 га, кадастровий номер :01:000:0312, НВ-014 на земельну ділянку пл. 32, 3100 га, кадастровий номер :02:000:0370.

Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України "Про державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.

Таким чином, позивач має право претендувати на земельні ділянки протягом одного року з дня реєстрації, тобто з 03.06.2014 року.

Листом від 07.07.2014 року № 31-2-0.3-6071/2-14 відповідач відмовив ОСОБА_4 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок площею 49, 4210 га, 40, 8900 га та 32, 2100 та, загальною площею 122,6210 га із земель резервного фонду на території Бабинської сільської ради Іллінецького району Вінницької області для ведення фермерського господарства.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду № 802/2660/14-а від 15.09.2014 року зазначена відмова ГУ ДЗА України у Вінницькій області визнана протиправною, зобов'язано ГУ ДЗА України у Вінницькій області повторно розглянути питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду ОСОБА_4 земельних ділянок площею 49, 4210 га, 40, 8900 га та 32. 2100 га. загальною площею 122,6210 га із земель резервного фонду на території Бабинської сільської ради Іллінецького району Вінницької області для ведення фермерського господарства з урахуванням висновків суду.

Проте, листом № 31-2-0.3-9043/2-14 від 08.10.2014 року ГУ ДЗА України у Вінницькій області повторно повідомлено ОСОБА_4 про відмову в задоволенні його клопотання, пославшись на те, що згідно наказу № 2-2080/15-14-СГ від 23.07.2014 року дані земельні ділянки надані в оренду іншій особі.

Визначаючись щодо позовних вимог суд виходив з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство", уповноважений орган розглядає заяву громадянина про надання земельної ділянки в оренду у місячний строк і в разі задоволення такої заяви, дає згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки.

З вказаної норми вбачається, що орган, уповноважений на розпорядження земельними ділянками відповідно до ст. 122 ЗК України, надає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі згоди на подальшу передачу її в оренду.

Також ч. 3 ст. 124 Земельного кодексу України передбачає, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Статтею 123 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про надання земельної ділянки у користування. Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Вказана норма також вказує на те, що орган, уповноважений на передачу земель державної власності, надаючи дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, бере на себе зобов'язання в майбутньому передати земельну ділянку в оренду особі, якій надано дозвіл.

Таким чином, відповідач, видавши накази ОСОБА_4 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою втратив своє право на подальше самостійне розпорядження земельною ділянкою до остаточного вирішення питання про надання ділянки у користування позивачу або відмову у такому наданні. Видачею більш пізнього наказу №НВ-014 від 03.06.2014 року ОСОБА_5 відповідач порушив права позивача на отримання земельної ділянки в оренду.

Конституцією України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність (ст. 3).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про центральні органи виконавчої влади" визначено, що діяльність міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, в тому числі і відповідача, ґрунтується на принципах верховенства права, забезпечення дотримання прав і свобод людини і громадянина, безперервності, законності, забезпечення єдності державної політики, відкритості та прозорості, відповідальності.

Відповідач, видаючи оскаржуваний наказ порушив, перш за все, принцип забезпечення єдності державної політики, відкритості та прозорості. Надавши таким наказом в оренду ОСОБА_5 земельні ділянки, відповідачем порушено права позивача на отримання цих же земельних ділянок в оренду, які надані йому наказами № ВН/:01:000/00002641, №ВН/:01:000/00002642 та № ВН/:01:000/00002643 від 03.03.2014р. про надання дозволу на розробку пректу землеустрою.

Суд зазначає, що відповідачем прийнятий наказ № 2-2080/15-14-ОГ від 23.07.2014 р. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання в оренду гр. ОСОБА_5 без врахування усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення. Так, під час прийняття оскаржуваного наказу відповідач діяв в межах повноважень та в порядку встановленому законом, а позивач, в свою чергу, мав законні підстави вважати, що земельні ділянки буде передано йому в оренду. Також відповідач, приймаючи наказ, не врахував несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів позивача у разі затвердження проекту відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_5, оскільки з прийняттям такого рішення позивач позбавлений права на завершення процедури відведення земельних ділянок йому в оренду.

Тому суд приходить до висновку, що наказ № 2-2080/15-14-ОГ від 23.07.2014 р. був прийнятий протиправно, а відтак, підлягає скасуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з відповіді від 08.10.2014 р. № 31-2-0.3-9043/2-14 на клопотання позивача, відповідач повідомив ОСОБА_4 про те, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок на які претендує останній, відповідно до наказу № 2-2080/15-14-ОГ від 23.07.2014 р. передані в оренду іншій особі. Вказаним наказом відповідач позбавив можливості позивача завершити процедуру відведення цих же земельних ділянок в оренду.

Таким чином суд вважає, що наказ № 2-2080/15-14-ОГ від 23.07.2014 р., яким був затверджений проект відведення в оренду ОСОБА_5 земельних ділянок, тих же, що і позивачу, та передачі ОСОБА_5 в оренду цих земельних ділянок є передчасним і таке рішення прийнято всупереч вимогам чинного законодавства та порушує права позивача у публічно-правовій сфері.

На підтвердження вказаної позиції можна навести практику Вищого адміністративного суду: постанова від 21.11.2013 справа № 2а/1870/7348/12; від 04.12.2012 справа №К-30041/10; ухвала від 05.12.2013 справа № 2а-3853/12/2070 а також Ухвала Верховного суду України від 30.06.2011 справа №6-16484св 10.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, відповідачем при винесенні оскаржуваного наказу було перевищено надані йому Конституцією України та Земельного кодексу України повноваження.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно ч. 2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд робить висновок, що виносячи оскаржувані накази відповідач порушив принцип законності, встановлений ст. 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ головного управління Державного земельного агентства України у Вінницькій області №2-2080/15-14-СГ від 23.07.2014 року в частині затвердження розробленої технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі меж земельних ділянок та надання в оренду земельних ділянок:

- площею 49,4210 га, кадастровий номер :01:000:0313;

- площею 40,8900 га, кадастровий номер :01:000:0312;

- площею 32,3100 га, кадастровий номер :02:000:0370.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Комар Павло Анатолійович