Справа № 816/3198/14
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" лютого 2015 р. м. Київ К/800/60229/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про скасування постанов, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати постанови Київського ВДВС Полтавського МУЮ про відкриття виконавчого провадження ВП №30553996 від 21.02.2011 року та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 30553996 від 18.06.2014 року.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2014 року апеляційну скаргу відповідача задоволено, постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову про відмову в задоволенні позовних вимог.

У поданій касаційній скарзі позивач заявив вимоги про скасування рішення суду апеляційної інстанції, як такого, що ухвалене із порушенням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції залишити в силі, як скасованого помилково.

У доводах касаційної скарги, позивач зазначає, що державним виконавцем Київського ВДВС Полтавського МУЮ відкрито виконавче провадження № 30553996 з пропущенням строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, а тому примусове виконання і накладення арешту на все належне йому рухоме та нерухоме майно є протиправним.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до пункту першого частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 11.05.2010 року у справі № 3-592/10 накладено на ОСОБА_4 адміністративне стягнення у вигляді конфіскації транспортного засобу MERCEDES SPRINTER, номерний знак НОМЕР_1, ідентифікаційний номер (номер кузова) НОМЕР_2 в дохід держави, в разі відсутності даного транспортного засобу - стягнути в дохід держави його вартість з врахуванням внесеної ОСОБА_4 застави для вивезення вказаного транспортного засобу у розмірі - 16279,56 грн. (а.с. 22-24).

10.06.2010 року вищевказану постанову № 3-592/10 від 11.05.2010 року подано до примусового виконання до Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, проте постановою державного виконавця Щерби Дмитра Михайловича відмовлено у відкритті виконавчого провадження ВП № 20219171 (а.с. 96).

У січні 2011 року до відповідача повторно надійшла постанова Ленінського районного суду м. Полтави від 11.05.2010 року № 3-592/10 (а.с. 22-24).

21.02.2011 року державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Щербою Дмитром Михайловичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №30553996 (а.с. 21).

18.06.2014 року відповідачем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №30553996 (а.с. 47).

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Суд касаційної інстанції вважає, що при розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій не дотримано вимог процесуального права від яких прямо залежало правильне по суті вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частинами 1 та 2 статті 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позивач оскаржує постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження ВП №30553996 від 21.02.2011 року та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 30553996 від 18.06.2014 року.

В свою чергу, за захистом своїх прав позивач звернувся лише 12.08.2014 року (а.с. 4), тобто з пропуском строку встановленого ч. 2 ст. 181 КАС України.

Як вбачається із матеріалів адміністративного позову (а.с. 4-12) позивач не просив про поновлення строків звернення до суду та вказув, що про оскаржувані постанови він дізнався ще 08.07.2014 року ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження ВП № 30553996, однак суди попередніх інстанцій не надали цим обставинам жодної оцінки, не дослідили доказів та не встановили обставин пропуску чи дотримання позивачем строку передбаченого ч. 2 ст. 181 КАС України, не прийняли та не мотивували з приводу цього своїх рішень.

Таким чином, суди попередніх інстанцій не дослідили доказів та не встановили питання пропуску чи дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду та чи наявні підстави для визнання таких поважними чи не поважними.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

В свою чергу, судами попередніх інстанцій не встановлено чи позивача належним чином повідомлено про відкриття вказаного виконавчого провадження. Чи оскаржувались вищевказані постанови у встановленому законом порядку з дотриманням строків встановлених ст. 181 КАС України та які рішення були ухвалені за наслідками такого оскарження.

Згідно ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд або для продовження розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати все вище викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 221, 223, 227, 231, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2014 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2014 року у справі № 816/3198/14 - скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді І.Я. Олендер

С.Є. Амєлін

М.Г. Кобилянський