Справа № 820/20203/14
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

19 лютого 2015 р. № 820/20203/14

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рубан. В.В.,

за участі

секретаря судового засідання -Салацької Я.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - не прибув;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування висновку та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд скасувати висновок Головного управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області від 04.12.2014 р. щодо скасування Посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Республіки В'єтнам ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області поновити Посвідку на постійне проживання в Україні громадянину Республіки В'єтнам ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, видану безстроково.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області висновком від 04.12.2014 року скасовано посвідку на постійне проживання в Україні на ім'я громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2. Позивач, вважає висновок незаконним та необґрунтованим, а дії відповідача при винесенні оскаржуваного висновку такими, що не відповідають Конституції України та чинному законодавству України.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, надав до суду письмові заперечення, в яких вказав, що керівництвом ВГІРФО ГУМВС України в Харківській області 25.06.2003 року на підставі заяви позивача прийнято рішення про документування його посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 на підставі Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію".

Відповідно до абзацу 4 пункту 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію" вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом СРВ та Урядом СРСР про направлення та прийнятій в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1982 року, залишились проживати в Україні і звернулись протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом (07 серпня 2001) із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні. Однак, відповідач зазначає, що заява позивачем подана після визначеного Законом терміну. Просив у позові відмовити.

Суд, вислухавши представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи встановлено, що громадянин Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Матеріалами справи підтверджено, що 25.06.2003 року на підставі висновку, УГІРФО ГУМВС України в Харківський області видано позивачу посвідку на постійне місце проживання серії НОМЕР_2, на її підставі у подальшому видана посвідка на постійне проживання від 20.01.2005 р. серії НОМЕР_1.

Судом встановлено, що висновком від 04.12.2014 року відповідачем скасовано посвідки позивача на постійне місце проживання: НОМЕР_2 від 25.06.2003р. та НОМЕР_1 від 20.01.2005 року.

Підставою для винесення висновку слугував той факт, що відповідно до абзацу 4 пункту 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію" вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом СРВ та Урядом СРСР про направлення та прийнятій в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1982 року, залишились проживати в Україні і звернулись протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні. Тобто, з відповідною заявою позивачу необхідно звернутися до 07.02.2002 року. Отже, на момент звернення, а саме: 20.06.2003 року положеннями законодавства України не передбачено оформлення посвідки на постійне проживання на підставі дозволу на імміграцію відповідно до абзацу 4 п. 4 розділу V Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію". А тому видані посвідки громадянину Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2 підлягають визнанню недійсними та вилученню.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначені Законом України "Про імміграцію".

Так, відповідно до ст. 1 вищенаведеного Закону, імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; імміграційна віза позначка у паспортному документі, що засвідчує право іноземця чи особи без громадянства на в'їзд в Україну для постійного проживання.

Відповідно абз.4 п.4 Прикінцевих Положень Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 року, вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Стаття 12 Закону України "Про імміграцію" передбачає, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до п.п. 21-24 "Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів №1983 від 26.12.2002 року, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію".

Суд звертає увагу на те, що при наданні позивачу посвідки на постійне проживання в Україні відділ УГІРФО ГУМВС України в Харківській області проводив перевірку підстав залишення на постійне проживання в Україні позивача, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну не виявив та надав позивачу посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 25.06.2003р., а в подальшому на її підставі серії НОМЕР_1 від 20.01.2005р.

Поряд із цим, суд зауважує, що ані Законом України "Про імміграцію", ані постановою Кабінету Міністрів №1983 від 26.12.2002 року не передбачено підстави, на яку посилається у своєму висновку відповідач, яка б слугувала причиною для скасування посвідки на постійне проживання в Україні.

З урахуванням наведеного вище, суд приходить висновку, що відповідачем не наведено жодних правових підстав, якими законодавцем визначено перелік законних підстав для прийняття рішення про скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні гр. СРВ ОСОБА_2.

Юридична обставина, з якою закон пов'язує виникнення певних прав особи зворотної дії не має. Фактична підстава, на яку посилається відповідач, мала існувати на момент первісного рішення про надання дозволу на імміграцію позивача та видачу посвідки.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач ні документально, ні нормативно не довів законності прийнятого ним рішення у вигляді висновку про скасування посвідки ОСОБА_2 на постійне місце проживання.

Приймаючи до уваги вище зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2 підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 128, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування висновку та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

2. Скасувати висновок Головного управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області від 04.12.2014 р. щодо скасування Посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Республіки В'єтнам ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області поновити Посвідку на постійне проживання в Україні громадянину Республіки В'єтнам ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, видану безстроково.

3. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

4. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У повному обсязі постанова виготовлена 24.02.2015 р.

Суддя Рубан В.В.