Справа № 823/3619/14
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №823/3619/14 Головуючий у 1- й інстанції Балаклицький А.І. Суддя - доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

26 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого суддіГубської О.А.
суддів Парінова А.Б., Беспалова О.О.
при секретарі судового засіданняНечай Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області Крилової Оксани Миколаївни про визнання рішення протиправним, його скасування та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області Крилової Оксани Миколаївни, в якому просила суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно від 19 листопада 2014 року № 17328468 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, а також зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Крилову Наталію Миколаївну прийняти рішення про державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою площею 0,2779 га за кадастровим номером :04:001:0057, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, постанова суду - без змін з таких підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, між ЗАТ "Агропроммеханізація" та ОСОБА_6 15.06.2005 року укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 355,9 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1.

Згідно вищезазначеного договору, об'єкт, що відчужується за цим договором, розташований на земельній ділянці Черкаської міської ради, наданої ЗАТ "Агропроммеханізація" в постійне користування згідно з державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії ЧР 24-201, виданого Черкаською міськрадою 12.05.1998 року.

У листопаді 2014 року уповноважена особа позивача звернулась до Реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області із заявою (реєстраційний номер 8951420) про державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою, що розташована в АДРЕСА_1, до якої, згідно з карткою прийому заяви № 17195534, було додано: паспорт громадянина України (серія та номер: НОМЕР_1, виданий 10.05.2002 Золотоніським МРВ УМВС України в Черкаській області); картка фізичної особи - платника податків (серія та номер: б/н, виданий 07.11.2002 ДПІ у м. Черкаси); паспорт громадянина України (серія та номер НОМЕР_2, виданий 15.08.1998 Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області); картка фізичної особи - платника податків (серія та номер: б/н, виданий 01.03.2013 ДПІ у м. Черкаси); довіреність (серія та номер: 4490, виданий 29.10.2014 приватним нотаріусом ОСОБА_9); дублікат договору купівлі-продажу нежитлового приміщення (серія та номер: 2506, виданий 10.08.2010 приватним нотаріусом ОСОБА_10); заява-згода (серія та номер: 4756, видана 13.11.2014 приватним нотаріусом ОСОБА_9); державний акт на право постійного користування землею (серія та номер: ЧР 24-201, виданий 12.05.1998 Черкаським міським управлінням земельних ресурсів).

19.11.2014 року рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Криловою О.М. №17328468 позивачу було відмовлено у державній реєстрації права власності.

Рішення мотивовано тим, що по-перше: заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 (кадастровий номер :04:001:0057) за Черкаською міською радою; по-друге: із заявою про державну реєстрацію права постійного користування вищевказаною земельною ділянкою звернулася фізична особа ОСОБА_6, однак відповідно до ст. 92 Земельного Кодексу України право постійного користування земельною ділянкою можуть здійснювати лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності. Суб'єктами права постійного землекористування є юридичні особи, які у встановленому законом порядку набули цього права для досягнення відповідних цілей і мають, у зв'язку з цим певні земельні права та обов'язки.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач приймаючи рішення про відмову у державній реєстрації права користування земельною ділянкою, діяв у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно; право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; інші речові права відповідно до закону; податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Відповідно до ст. 16 цього Закону заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав, на території якого розміщений об'єкт нерухомого майна або більша за площею його частина. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подаються документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення відповідних прав, та документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

За змістом п. 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 (далі - Порядок), державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено вичерпний перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав, а саме: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; об'єкт нерухомого майна або більша його частина розміщені на території іншого органу державної реєстрації прав; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою ст. 15 цього Закону; заявлене право вже зареєстровано.

Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Зі змісту оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень вбачається, що позивачу було відмовлено у здійсненні державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою є та обставина, що із заявою про державну реєстрацію права постійного користування вищевказаною земельною ділянкою звернулася фізична особа ОСОБА_6, однак відповідно до ст. 92 Земельного Кодексу України право постійного користування земельною ділянкою можуть здійснювати лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності. Суб'єктами права постійного землекористування є юридичні особи, які у встановленому законом порядку набули цього права для досягнення відповідних цілей і мають, у зв'язку з цим певні земельні права та обов'язки.

Колегія суддів з цього приводу вважає за необхідне зазначити таке.

За правилами частини другої статті 120 чинного Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до положень статей 125 та 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 15.06.2005 між ЗАТ "Агропроммеханізація" та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 355,9 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1, згідно з яким об'єкт, що відчужується розташований на земельній ділянці Черкаської міської ради, наданої ЗАТ "Агропроммеханізація" в постійне користування згідно з державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії ЧР 24-201, виданого Черкаською міськрадою 12.05.1998.

Позивач, через свого уповноваженого представника, звернулася до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою :04:001:005.

В той же час, виключний перелік суб'єктів, яким земельна ділянка може надаватися у постійне користування визначений частиною 2 статті 92 Земельного кодексу України, згідно з якою права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації; релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування"; вищі навчальні заклади незалежно від форми власності.

З аналізу наведених норм слідує, що позивач як фізична особа не може набути права постійного користування земельною ділянкою, оскільки це прямо протирічить положенням статті 92 чинного Земельного кодексу України, на що обґрунтовано вказав державний реєстратор, приймаючи оскаржуване рішення про відмову у державній реєстрації прав.

Так, пунктом 6 Перехідних положень нині діючого Земельного кодексу України було встановлено, що "Громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них".

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2005 від 22.09.2005 року "Щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92 пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками), цей пункт втратив свою дію, як такий, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) в частині обов'язку переоформлення права постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

Таким чином, особи (юридичні чи фізичні), яким були надані в постійне користування земельні ділянки до набрання чинності діючого Земельного кодексу України користуються цим правом до тих пір, поки вони існують, чи поки такі особи самі не вирішать переоформити право постійного користування на право власності (викупити) або право оренди.

Судова колегія критично оцінює посилання позивача на абзац 11 пункту 5.3 Рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2005 від 22.09.2005, згідно з яким використання терміна "набувають", що означає "ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь", після набрання чинності статтею 92 Кодексу свідчить, що ця норма не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках за станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення.

В даному випадку позивачем не було набуто права постійного користування земельною ділянкою до набрання чинності статтею 92 Земельного кодексу України, доказів щодо цього не надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у відповідача були наявні правові підстави для відмови у здійсненні реєстрації права постійного користування вказаною земельною ділянкою.

Судова колегія враховує доводи апелянта, що згідно з наявним у справі витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12.11.2014 № НВ-014, наявна інформація про Черкаську міську раду як про власника земельної ділянки, права щодо якої оспорюються, проте це не спростовує наявності у відповідача визначених законом підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою за позивачем, як фізичною особою, оскільки це протирічить положенням статті 92 чинного Земельного кодексу України.

Отже, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є законним і обґрунтованим.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області Крилової Оксани Миколаївни про визнання рішення протиправним, його скасування та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддіА.Б Парінов

О.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 2 березня 2015 року.

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.