Справа № 621/260/15-а
Суддя: Бібік О. В.
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №621/260/15-а
Пр. №2-а/621/29/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2015 року м. Зміїв

Суддя Зміївського районного суду Харківської області Бібік О.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність суб'єкта владних повноважень - Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області щодо відмови у перерахунку пенсії позивача з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року; зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Зміївському районі Харківської області здійснити перерахунок щомісячної основної державної пенсії з 01.01.2014 року по ІІІ групі інвалідності в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, відповідно до ч.4 ст. 54, ст. 67 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та з врахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове Державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати, з урахуванням фактично виплачених сум; зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Зміївському районі Харківської області здійснити перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю з 01.01.2014 року по ІІІ групі інвалідності в розмірі 50% мінімальних пенсій за віком, відповідно до ч.І ст. 50, ст. 67 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, зкі постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та з врахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати, з урахуванням фактично виплачених сум.

На обґрунтування позову посилається на наступне.

Позивачка є ліквідатором ЧАЕС І категорії, інвалідом ІІІ групи по захворюванню. Під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи вона отримала посилену дозу іонізуючого випромінювання, внаслідок чого стала інвалідом ЧАЕС. Згідно з експертним висновком №8498, виданим 19.10.2000 р. Харківською регіональною міжвідомчою експертною комісією на засіданні № 356 від 18.10.2000 р., у позивачки виявлено захворювання, пов'язане з наслідком аварії на Чорнобильській АЕС. В результаті чого вона була визнана інвалідом IІІ групи. Позивачка віднесена до 1-ої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Вважає, що відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ, позивач, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалід ІІІ групи, має право на державну пенсію, яка не може бути нижчою 6 мінімальних пенсій за віком, та додаткову пенсію в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з встановленої мінімальної пенсії за віком. Тобто, їй має нараховуватися та виплачуватися пенсія у наступних розмірах: основна пенсія - в розмірі не нижче від 6 розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50% прожиткового мінімум для осіб, які втратили працездатність. Однак, відповідач з 01.01.2014 року ігнорує норми закону та проводить нарахування і виплату пенсії в меншому розмірі, на підставі постанови КМУ від 23.11.2011 року № 1210. В січні 2015 року позивачка звернулася до УПФУ з відповідною заявою про перерахунок їйу пенсії в порядку та розмірах , передбачених Законом України від 28.02.1991 року № 796-ХІІ«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Представник відповідача, УПФУ у Зміївському районі Харківської області Гончаренко В.І., 12 лютого 2015 року надав до канцелярії суду заперечення на адміністративний позов, в яких вказує, що ОСОБА_1 перебуває на обліку з 01.06.1999 року та отримує пенсію відповідно до ст.. ст.. 49, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ, як інвалід I групи. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції від 06.06.1996 року пенсії особам, віднесеним до 1,2,3.4 категорій встановлюються у вигляді державної пенсії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Згідно ч.І ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку зі втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. Частиною ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по І групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дігям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком. Згідно зі ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до 1 категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам І групи - 100 % мінімальної пенсії за віком, інвалідам II групи - 75% мінімальної пенсії за віком, інвалідам IІI групи - 50% мінімальної пенсії за віком. Статтею 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що фінансування витрат, пов»язаних з реалізацією цього закону здійснюється за рахунок Державного бюджету України. Згідно ч.2 ст. 95 Конституції України, виключно законами України про державні бюджети на відповідні роки визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове призначення цих видатків. Відповідно до пункту 3 ст.116 Конституції України. Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту. Конституційний Суд України в рішенні №20-рп/2011 від 26.12.2011р. зазначив про те, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, а також одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини 1 ст.4 Бюджетного кодексу України. А тому суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону України про Державний бюджет України на відповідний рік. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим для виконання на території України. Тобто Конституційним Судом України визначено, що соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначені як Законами України, так і іншими нормативно- правовими актами, зокрема актами Кабінету Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання. Постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 року затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який набрав чинності з 01.01.2012 року та яким визначено розміри пенсій за ст.ст. 39, 50, 51, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Дія зазначеної постанови не обмежена у часі, а тому вона є чинною та підлягає застосуванню при встановлені розміру виплат пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2014 рік. Підпунктом 1 пунктом 11 вищезазначеної Постанови встановлено, що розмір пенсії для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС становить для: І групи інвалідності - 180 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; ІІ групи інвалідності - 160 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; ІІІ групи інвалідності - 145 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Відповідно до підпункту 1 пункту 13 Постанови № 1210 щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ( 796-12 ) виплачується у таких розмірах: 1) особам, що належать до категорії 1: з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: інвалідам І групи - 474.5 гривні; інвалідам II групи - 379,6 гривні; інвалідам III групи - 284,7 гривні. Згідно з бюджетними призначеннями, враховуючи вимоги ст.ст. 95, 117 Конституції України та Бюджетного кодексу України, Кабінет Міністрів України щороку встановлює розмір державної пенсії і розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю для учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Частиною 2 ст. 4 Бюджетного Кодексу України встановлено, що при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цьому Кодексу та Закону про Державний Бюджет України. Законом України Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 31 липня 2014 року № 1622-УІІ, були встановлені обмеження щодо застосування норм і положень статей 20, 21, 22. 23, 30, 31, 37, 39, 48. 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Пунктом 6-7 вищезазначеного закону встановлено, що норми і положення статей 20. 21. 22, 23, 30, 31. 37, 39, 48. 50. 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов»язкового державного соціального страхування на 2014р. Конституційним судом України дана норма закону неконституційною не визнавалась. Таким чином, позивачці виплачується пенсія в розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України на 2014 рік. Крім того, вважає, що позивачкою пропущений шестимісячний термін звернення до суду без поважних причин, оскільки, позивачка мала дізнатися про порушене право з січня 2014 року, коли отримала пенсію у розмірі, нижчому ніж передбачена законом. Вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до ч. 4, п. 4 ч. 5 ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі не пізніше п'яти днів з дня подання відповідачем заперечення проти позову.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з того, що Україна є соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права; людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод; кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов'язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 1, 3, частина перша статті 8, стаття 21, частини друга, третя статті 22, стаття 23, частина перша статті 24, частина перша статті 64 Основного Закону України).

Україна як соціальна держава визнає людину найвищою соціальною цінністю, розподіляє суспільне багатство згідно з принципом соціальної справедливості та піклується про зміцнення громадянської злагоди у суспільстві.

Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім'ї.

Згідно з Конституцією України держава забезпечує соціальну спрямованість економіки (частина четверта статті 13), що є основою для реалізації соціальних прав громадян, зокрема на соціальний захист та достатній життєвий рівень. Відповідно до Основного Закону України "кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло" (стаття 48), "пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом" (частина третя статті 46). Положення цих статей Основного Закону України конкретизують конституційне визначення України як соціальної держави, що передбачає участь суспільства в утриманні тих осіб, які через непрацездатність або з інших незалежних від них причин не мають достатніх засобів для існування.

Відповідно до ст. 22 Конституції України при прийнятті інших, або нових законів або внесення змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод. Згідно із ст. 64 Конституції України конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 54 Закону розмір пенсії для інвалідів 3 групи, призначеної у відповідності з цим законом повинен бути не нижчим 8 мінімальних пенсій за віком, а згідно зі ст.50 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» таким інвалідам 2 групи виплачується додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком.

З 01.01.2014 року по 03.08.2014 року Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 року не містив жодної норми, яка б обмежувала у 2014 році пряме застосування ст.ст.50, 54. Такі обмеження з'явилися у Законі України «Про внесення змін до ЗУ «Про державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014 р., що набрав чинності 03.08.2014 р., і передбачив, зокрема у п. 6-7 прикінцевих положень установити, що норми і положення статей 20, 21,22, 23, 30, Зі, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

За таких обставин, правовідносини щодо виплати державної та додаткової пенсії особам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС, у період з 01.01.2014 р. регулюються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому застосування до таких правовідносин підзаконного акту суперечить Конституції України.

Частиною 4 статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що громадяни, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій і випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, належать до категорії 1, 2, 3. Порядок визначення цих категорій встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Позивач належить до першої категорії осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок віднесення деяких категорій громадян до відповідних категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 02.12.1992 р. № 674.

Судом встановлено, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1 віднесена до постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії. Їй встановлена ІІІ група інвалідності з числа учасників ліквідації аварії на ЧАЕС, що підтверджується копією довідки МСЕК № 031263 (а.с. 7, 10)

Листом від 30.01.2015 р. № 14/з-9 управлінням Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області в задоволенні заяви ОСОБА_1 було відмовлено (а.с. 12-15)

ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює порядок визначення категорій зон радіоактивного забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Ст. 49 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» передбачено, що пенсії особам, віднесеним до 1 категорії, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії, б) додаткової пенсії за шкоду, завдану здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» в редакції від 06.06.1996, інвалідам 3 групи, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком. Відповідно до частини 4 статті 54 цього ж Закону в редакції від 06.06.1996, розмір пенсії для інвалідів 3 групи щодо яких встановлений зв'язок з Чорнобильською катастрофою не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

Згідно з бюджетними призначеннями, враховуючи вимоги ст.ст. 95, 117 Конституції України та Бюджетного кодексу України, Кабінет Міністрів України щороку встановлює розмір державної пенсії і розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю для учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Частиною 2 ст. 4 Бюджетного Кодексу України встановлено, що при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цьому Кодексу та Закону про Державний Бюджет України. Законом України Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 31 липня 2014 року № 1622-УІІ, були встановлені обмеження щодо застосування норм і положень статей 20, 21, 22. 23, 30, 31, 37, 39, 48. 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Пунктом 6-7 вищезазначеного закону встановлено, що норми і положення статей 20. 21. 22, 23, 30, 31. 37, 39, 48. 50. 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов»язкового державного соціального страхування на 2014р. Конституційним судом України дана норма закону неконституційною не визнавалась.

Таким чином, основна і додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров"ю, виплачується позивачці відповідно до чинного законодавства, в розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України на 2014 рік, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні.

Крім того, згідно з частиною першою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 ст. 99 КАС України, визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи, що позивачкою ОСОБА_1 шестимісячний термін для звернення до суду пропущений, клопотання про поновлення терміну звернення до суду з позовом відсутнє, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ст. 94 ч. 5 КАС України судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 11, 14, 70-72, 86, 159-163, 167, 256, 267 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області про перерахунок та виплату пенсії по інвалідності, що настала внаслідок Чорнобильської катастрофи, - відмовити.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зміївський районний суд Харківської області, шляхом подання апеляційної скарги в 10-ти денний строк з моменту отримання копії постанови.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя: Бібік О.В.