Справа № 2а-6833/11/1370
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року Справа № 22044/12/9104
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника відповідача Дорош А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Комфорт-Інвест» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 8 грудня 2011 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Комфорт-Інвест» до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова (тепер - Державна податкова інспекція у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області) про скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

ТОВ «ІК «Комфорт-Інвест» 14.06.2011 року звернулося в суд з адміністративним позовом до ДПІ у Сихівському районі м. Львова, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 03.06.2011 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 8 грудня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ТОВ «ІК «Комфорт-Інвест» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом першої інстанції були недостатньо досліджені докази та обставини справи, рішення постановлено з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що висновок суду про ненаправленість придбання проекту ліквідації та раннього виявлення надзвичайних ситуацій на отримання прибутку не відповідає обставинам справи, оскільки суду було представлено докази того, що основним видом статутної діяльності ТОВ «Інвестиційна компанія Комфорт-Інвест» є девелоперська діяльність (тобто, комплексна реалізація проектів будівництва багатоповерхових об'єктів нерухомості).

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив та просив залишити її без задоволення.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч.4 ст.196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ДПІ у Сихівському районі м. Львові проведено планову виїзну перевірку ТОВ "Інвестиційна компанія «Комфорт-Інвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р.

За результатами перевірки складено Акт №86/23-0/30478733 від 20.05.2011 року, відповідно до якого встановлено: заниження податку на прибуток в І кварталі 2010 року в сумі 82 876,00 грн., чим порушено пп. 5.2.1 п.5.2, п.п5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та заниження податку на додану вартість на суму 232 949,00 грн. в тому числі: за травень 2010 року в сумі 232 949,00 грн., чим порушено п.п.7.4.1, п.п.7.4.4 п. 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

На підставі вказаного Акту перевірки ДПІ у Сихівському районі м. Львові винесено податкове повідомлення-рішення № від 03 червня 2011 року, яким визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 124 314,00, в тому числі основний платіж - 82 876,00 грн. та штрафні санкції в сумі - 41 438,00 грн., за порушення п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що витрати щодо оплати наданих послуг відповідно до Договору №23/02/01 від 23.02.2011 року не є витратами, що безпосередньо пов'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва та реалізацією продукції, робіт, послуг, які придбаваються (виготовляються) платниками податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Окрім того, такі не підтверджені належними та достатніми первинними документами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи, що він відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 03.06.2011 року є порушення п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (чинний на момент виникнення правовідносин). Так, відповідно до п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 даного Закону до складу валових витрат включаються зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 вищезазначеного Закону передбачено, що не належить до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунками, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Як встановлено перевіркою та визначено судом першої інстанції 23 лютого 2010 року між ТОВ «Союз Плюс Сервіс» та ТОВ «Інвестиційна компанія «Комфорт-Інвест» укладено Договір №23/02/01, відповідно до якого виконавець зобов'язується надати послуги у формі робіт по розробці проекту ліквідації надзвичайних ситуацій, проекту систем раннього виявлення надзвичайних ситуацій та сповіщення населення, розрахунок критичних точок конструкцій покриття.

За наслідками надання виконавцем вищезазначених послуг, підписано Акт надання послуг від 17.03.2010 р. №3-170003 на суму 331 503,33 грн. (загальна вартість робіт з ПДВ - 397 804,00 грн.).

ТОВ «Інвестиційна компанія «Комфорт-Інвест» віднесено до складу валових витрат 1 кварталу 2010 року та відображено в бухгалтерському обліку проведеннями Дт 231 Кв 631 вартість послуг по розробці проекту ліквідації надзвичайних ситуацій, проекту систем раннього виявлення надзвичайних ситуацій та сповіщення населення, розрахунок критичних точок, отриманих від ТОВ «Союз Плюс Сервіс» згідно акта надання послуг №3-170003 від 17.03.2010 року на суму 331 503,33 грн. Податок на додану вартість згідно отриманої від ТОВ «Союз Плюс Сервіс» податкової накладної № від 17.03.2010 року ТОВ «Інвестиційна компанія «Комфорт-Інвест» включено до податкового кредиту за березень 2010 року в сумі 66 300,67 грн.

Згідно п.1.7 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість», податковим кредитом визначається сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду

У відповідності до п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (чинний на момент виникнення правовідносин) якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Таким чином, на підставі системного аналізу вказаних норм законодавства колегія суддів приходить до переконання про правомірність висновку суду першої інстанції, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (робіт, послуг) сум податку на додану вартість та валових витрат є факт придбання товарів, робіт чи послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Отже, податковий кредит і валові витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість і податком на прибуток підприємств мають бути фактично підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Вказана стаття також дає поняття господарської операції, якою є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

У відповідності до вимог п.9.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно припису норми п.9.2 ст. вищезазначеного Закону, первинні документи повинні мати так обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складеного документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Враховуючи вказане колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо невідповідності наданих позивачем договору та акту виконаних робіт до законодавчо визначених реквізитів для первинних документів, а тому такі не мають юридичної сили та доказовості.

Долучені до матеріалів справи копії первинних документів не дають змогу встановити повну картину господарських операцій позивача з вказаним контрагентом, оскільки не носять систематизованого та послідовного викладу податкових операцій.

Окрім того, колегія суддів вважає за потрібне наголосити, що згідно ст.228 ЦК України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, внаслідок якого позивачем неправомірно занижено податок на прибуток підприємства, по суті спрямований на незаконне заволодіння майном держави, суперечить інтересам держави і суспільства, та вважається таким, що порушує публічний порядок, а отже, в силу ч.2 ст.228 ЦК України є нікчемним.

Згідно із ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нікчемний правочин є недійсним в силу закону, а тому також не створює інших наслідків, крім тих, що пов'язані із його недійсністю. З'ясування наведених обставин має також істотне значення для правильної юридичної оцінки дій позивача з питання щодо віднесення ним до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених за роботи, передбачені договором.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Комфорт-Інвест» залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 8 грудня 2011 року у справі №2а-6833/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 17.02.2015 року.