Справа № 804/1706/15
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2015 р. Справа № 804/1706/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді суддівІльков В.В. Горбалінського В.В., Павловського Д.П.,
при секретаріМофі І.В.,
позивача представника відповідача ОСОБА_5, Старостенка В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Державної фіскальної служби України, треті особи: Державна казначейська служба України, приватне акціонерне товариство "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" про визнання протиправною бездіяльності та стягнення страхової суми в розмірі 192852 грн. 43 коп., -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду на виконання вимог ухвали Вищого адміністративного суду України від 10.12.2014р. для здійснення розгляду по суті надійшла справа за позовом ОСОБА_5 (далі - позивач) до Державної фіскальної служби (далі - відповідач), треті особи: Державна казначейська служба України (далі - третя особа 1), приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» (далі - третя особа 2) про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати страхової суми у розмірі 192852,43 гривень.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2015р. зазначену справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.
У позовній заяві позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби по невиплаті ОСОБА_5 страхової суми у розмірі 192852,43 гривень;
- стягнути з Державної фіскальної служби за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_5 страхову суму у розмірі 192852,43 гривень.
У обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що працював у органах Державної податкової служби у Дніпропетровській області та був звільнений за станом здоров'я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Обласним центроми медико-соціальної експертизи управління охорони здоров'я позивача було визнано інвалідом 2 групи і встановлено 70 відсотків ступеню втрати професійної працездатності. Позивач зауважує, що втрата працездатності та інвалідність настала у зв'язку із умовами праці, тому відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про державну податкову службу України» та інших нормативно-правових актів підлягає до виплати позивачу страхова сума у розмірі 192852,43 гривень. Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» відмовилось здійснити позивачу відповідну страхову виплату у зв'язку з тим, що повністю використала страхові платежі, необхідні для проведення відповідних страхових виплат, а також у зв'язку з тим, що страховий випадок позивача стався у період, коли договір страхування вже припинив свою дію. Позивач зауважує на тому, що така ситуація склалась через те, що Міністерство доходів і зборів України (тепер його правонаступник - Державна фіскальна служба) не виконувало у повній мірі вимоги законодавства щодо соціального захисту працівників, зокрема, щодо позивача, тому саме з відповідача підлягає стягненню неотримана ним сума страхових виплат.
Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позову та просив суд відмовити у його задоволенні, у обґрунтуванні своєї позиції зазначив, що Державна фіскальна служба щодо відповідача не допускала бездіяльності шляхом невиконання у повній мірі вимог законодавства щодо соціального захисту працівників.
Представники третіх осіб 1) та 2) у судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Станом на дату та час розгляду справи від третіх осіб 1) та 2) до суду жодні клопотання, заяви, письмові пояснення не надходили.
Враховуючи вищевикладене та положення ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності третіх осіб 1) та 2).
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги, враховуючи положення ухвали Вищого адміністративного суду України від 10.12.2014р., об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
18.05.2012p. ОСОБА_5 було звільнено з посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контролю за проведенням готівкових розрахунків управління податкового контролю Державної податкової служби (ДПС) у Дніпропетровській області за станом здоров'я, згідно з п.2 ст.40 Кодексу законів про працю України, що підтверджується довідкою ДПС у Дніпропетровській області від 28.05.2012р. за № 15 та наказом ДПС у Дніпропетровській області «Про звільнення ОСОБА_5» від 25.05.2012р. за № 314-о, які містяться у матеріалах справи.
Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серія 10ААБ № 000379 від 24.05.2012р. ОСОБА_5 встановлена с 18.05.2012р. друга група інвалідності, причина інвалідності - загальне захворювання.
У процесі судового розгляду справи позивач пояснив, що стан його здоров'я погіршився у зв'язку зі специфікою його праці та під час безпосереднього виконання ним своїх службових обов'язків.
Позивач до звільнення і після звільнення звертався за медичною допомогою та проходив лікування та обстеження у різних медичних закладах, що підтверджується, зокрема:
- випискою за № 3933 від 07.03.2012р. із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_5 на новоутворення, видана 4 ГМКБ м.Дніпропетровська, відповідно до якої позивачу за результатами стаціонарного обстеження постановлено клінічний діагноз - периферичне захворювання нижньої долі правої легені pT1apNoMoG1 IAст. ІІ кл.гр.;
- випискою за № 5864 від 11.11.2011р. із історії хвороби, видана Українським державним науково-дослідним інститутом медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України.
Судом встановлено, що позивач звернувся із заявою на виплату страхової суми до комісії з розгляду справ щодо виплат страхових сум з державного обов'язкового особистого страхування посадових осіб органів ДПС у Дніпропетровській області.
Відповідно до витягу із протоколу № 1 від 06.07.2012р. засідання комісії з розгляду справ щодо виплат страхових сум з державного обов'язкового особистого страхування посадових осіб органів ДПС у Дніпропетровській області:
- визначено випадок, що стався із заявником ОСОБА_5, як страховий та такий, що стався підчас виконання службових обов'язків;
- встановлено, що надані документи відповідають вимогам щодо їх оформлення, до комплекту документів входять усі необхідні документи за винятком довідки МСЕК про ступінь втрати працездатності;
- вирішено направити ОСОБА_5 на МСЕК для встановлення ступеня втрати працездатності;
- вирішено після отримання довідки з МСЕК, направити документи до страхової компанії.
МСЕКом Обласного центру медико-соціальної експертизи управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації його було визнано інвалідом 2 групи і встановлено 70 (сімдесят) відсотків ступеню втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія 10ААА № 000832.
У зазначеній довідці вказано про те, що таке рішення прийнято комісією на підставі акту огляду МСЕК за № 226.
На виконання вимог ухвали Вищого адміністративного суду України від 10.12.2014р. судом було витребувано у Обласної МСЕК № 5 та досліджено у процесі судового розгляду справи копії справ ОСОБА_5, які знаходяться у Обласній МСЕК № 5, зокрема, судом досліджено акт огляду МСЕК за № 226, на підставі якого позивачу було встановлено ступніть втрати професійної працездатності та інвалідність, відповідно до якого основним діагнозом є периферичне захворювання нижньої долі правої легені pT1apNoMo, лобектомія справа, нижня лобіотомія, лімфодисекція 13.03.2012, кл. гл. ІІІ ЛН ІІ ст. на фоні основного захворювання; ВДТБ (19.04.2012р.) нижньої долі правої легені. У зазначеному акті також зазначено, що погіршення стану здоров'я ОСОБА_5 почалось у 2011 році.
Таким чином, судом враховані висновки ухвали Вищого адміністративного суду України від 10.12.2014 року.
Листом «Про направлення працівника на обстеження» від 19.02.2013р. за № 773/10/01.2-09 ДПС у Дніпропетровській області згідно із п. 11 Порядку організації та проведення медико-соціальної експертизи втрати працездатності, затвердженого постановою КМУ від 03.12.2009р. за № 1317, ОСОБА_5 повторно направлено до Дніпропетровського обласного центру медико-соціальної експертизи на обстеження для встановлення йому ступеня втрати працездатності, пов'язаної з настанням страхової події під час виконання службових обов'язків.
Тобто у листі «Про направлення працівника на обстеження» від 19.02.2013р. за № 773/10/01.2-09 вказується на настання страхової події у позивача під час виконання ним службових обов'язків.
Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серія АВ № 0026449 від 23.05.2013р. ОСОБА_5 була встановлена друга група інвалідності з 01.06.2013р., причина інвалідності - загальне захворювання.
Також на виконання вимог ухвали Вищого адміністративного суду України від 10.12.2014р., відповідно до якої попереднім судом, який розглядав цю справу, не з'ясовано чи захворювання та інвалідність позивача сталася у зв'язку з виконанням службових обов'язків - з цього приводу перевірено висновки медико-соціальної експертизи Дніпропетровської області від 24.05.2012 року та від 27.02.2013 року про те, що причиною інвалідності стало загальне захворювання, а одноразові страхові відсотки становлять 70%.
Суд зауважує на тому, що довідка до акту огляду МСЕК, якою встановлена позивачу інвалідність та визначено ступінь втрати працездатності, прийнята з урахуванням протоколу № 1 від 06.07.2012р. засідання комісії з розгляду справ щодо виплат страхових сум з державного обов'язкового особистого страхування посадових осіб органів ДПС у Дніпропетровській області та листа «Про направлення працівника на обстеження» від 19.02.2013р. за № 773/10/01.2-09.
При цьому у судовому засіданні позивачем зазначено, що довідка до акту огляду МСЕК, якою встановлена позивачу інвалідність та визначено ступінь втрати працездатності останнім, до суду не оскаржувалась та є чинною.
Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Конституція України та Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначають правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві (далі - страхування від нещасного випадку).
Страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров'я громадян у процесі їх трудової діяльності.
Відповідно до положень ст. 1 зазначеного Закону завданнями страхування від нещасного випадку є: - проведення профілактичних заходів, спрямованих на усунення шкідливих і небезпечних виробничих факторів, запобігання нещасним випадкам на виробництві, професійним захворюванням та іншим випадкам загрози здоров'ю застрахованих, викликаним умовами праці; - відновлення здоров'я та працездатності потерпілих на виробництві від нещасних випадків або професійних захворювань; - відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою застрахованими особами заробітної плати або відповідної її частини під час виконання трудових обов'язків, надання їм соціальних послуг у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також у разі їх смерті здійснення страхових виплат непрацездатним членам їх сімей.
Згідно ст. 18 Закону України «Про державну податкову службу України» (чинним на момент виникнення спірних правовідносин) посадові особи органу державної податкової служби підлягають обов'язковому державному особистому страхуванню за рахунок коштів державного бюджету на випадок загибелі або смерті на суму десятирічної заробітної плати за їх останньою посадою, а в разі поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися у зв'язку з виконанням службових обов'язків, - у розмірі від шестимісячної до п'ятирічної заробітної плати за їх останньою посадою (залежно від ступеня втрати працездатності). Порядок та умови страхування посадових осіб органів державної податкової служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 1994 р. за № 349 затверджено порядок та умови обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби.
Пунктом 1 Порядку та умов обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби встановлено, що обов'язкове державне особисте страхування (далі - обов'язкове страхування) посадових осіб органів державної податкової служби здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
В пункті 5 зазначеного вище Порядку зазначено, що страховик виплачує страхові суми: а) у разі загибелі або смерті застрахованого під час виконання службових обов'язків його спадкоємцям - у розмірі десятирічної заробітної плати застрахованого за останньою посадою, яку він займав; б) у разі втрати застрахованим працездатності в результаті поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися під час виконання службових обов'язків, - у розмірі, що залежить від ступеня втрати працездатності, який визначається у відсотковому відношенні до суми п'ятирічної заробітної плати за останньою посадою, яку він займав до встановлення втрати працездатності, але не може бути меншим шестимісячної заробітної плати за зазначеною посадою. Виплата страхових сум, зазначених у підпунктах "а" і "б" цього пункту, в зв'язку з загибеллю (смертю) або втратою працездатності (далі - страхова подія) провадиться з урахуванням раніше виплачених страхових сум за цю страхову подію. При цьому страхова сума виплачується незалежно від виплат за іншими видами страхування і виплат у порядку відшкодування збитків.
Судом встановлено, що сума п'ятирічної заробітної плати позивача за останньою посадою до встановлення втрати працездатності складає 275503,48 грн., що підтверджується Довідкою про заробітну плату № 1106/10/052-17 від 13.03.2013 року, виданою ДПС у Дніпропетровській області.
Таким чином, розмір страхової суми позивача складає 192852,43 грн. (70 % від 275503,48 грн., розрахунок 275503,48 грн.: 100 х 70 = 192852,43 грн.).
18.03.13 року позивач звернувся до ПАТ УАСК «АСКА» з заявою про виплату страхової суми.
Листом № 1173-22/19 від 11.04.2103 року ПАТ УАСК «АСКА» позивачу було відмовлено в виплаті страхової суми, з посиланням на те, що закінчився термін дії договору № 3126676 від 29.10.2012 року між ПАТ УАСК «АСКА» і ДПС України, а також через те, що ПАТ УАСК «АСКА» повністю використала страхові платежі, необхідні для проведення відповідних страхових виплат.
У подальшому позивач звертався з заявою до Міністерства доходів і зборів про виплату страхового відшкодування в сумі 192852,43 грн. (заява про здійснення страхової виплати від 23.05.2013 року), проте, йому не було фактично відмовлено у виплаті такої суми, а також не було виплачено зазначену суму (лист «Про виплату страхового відшкодування» від 20.06.2013р. за № 2234/Ф/99-99-01-03-14).
Судом встановлено, що у листі Міністерства доходів і зборів «Про виплату страхового відшкодування» від 20.06.2013р. за № 2234/Ф/99-99-01-03-14, яким позивачу не було здійснено виплату належної страхової суми, а також не було відмовлено у виплаті такої суми, зазначено, зокрема, що станом на 17.06.2013 року відсутні договори Міністерства доходів і зборів із страховиками, що унеможливлює здійснити виплату страхового відшкодування позивачу.
Відповідно до п. 11 Порядку та умов обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 1994 р. N 349 для вирішення питання про виплату страхової суми у випадках передбачених пунктом 5 цього Порядку та умов, застрахований або його спадкоємець оформляють у відповідному органі державної податкової служби та подають страховику заяву за встановленою формою (додаток N 2), а також пред'являють документ, що засвідчує особу.
Наказом Державної податкової адміністрації України від 01.04.2004 року затверджений Порядок виплат страхових сум з державного обов'язкового особистого страхування посадовим особам органів державної податкової служби України та посадовим і службовим особам податкової міліції та затверджене Типове положення про комісію по розгляду документів щодо виплати страхових сум при проведенні обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби та посадових і службових осіб податкової міліції.
У п. 2 Порядку виплат страхових сум з державного обов'язкового особистого страхування посадовим особам органів державної податкової служби України та посадовим і службовим особам податкової міліції, що затверджений наказом ДПА України від 01.04.2004р. №188 зазначено, що проведення обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб може проводитися виключно страховиком, який має відповідну ліцензію.
Вибір страховика визначається шляхом проведення тендеру відповідно до вимог Закону України від 22 лютого 2000 року №1490-111 «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти». Взаємодія органів державної податкової служби із страховою компанією регулюється шляхом укладення договору між ДПА України та страховиком переможцем торгів.
Пунктом 7 вищезазначеного Порядку визначені випадки, коли здійснюються виплати страхових платежів, зокрема, у разі втрати застрахованою посадовою особою органів державної податкової служби України працездатності в результаті поранення, контузії, травми, каліцтва або інвалідності, що сталися під час виконання службових обов'язків у разі перебування їх: на робочому місці, на території податкового органу або в іншому місці роботи протягом робочого часу, починаючи з моменту приходу на роботу до виходу, який повинен фіксуватися відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку, або за дорученням керівництва в неробочий час, під час відпустки, у вихідні та святкові дні; втрати застрахованою посадовою особою працездатності внаслідок захворювання, виникнення якого безпосередньо пов'язане з виконанням службових обов'язків чи проходженням служби.
Як вже зазначалось вище, відповідно до пункті 5 Порядку та умов обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 1994 р. N 349 страховик виплачує страхові суми: а) у разі загибелі або смерті застрахованого під час виконання службових обов'язків його спадкоємцям - у розмірі десятирічної заробітної плати застрахованого за останньою посадою, яку він займав; б) у разі втрати застрахованим працездатності в результаті поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися під час виконання службових обов'язків, - у розмірі, що залежить від ступеня втрати працездатності, який визначається у відсотковому відношенні до суми п'ятирічної заробітної плати за останньою посадою, яку він займав до встановлення втрати працездатності, але не може бути меншим шестимісячної заробітної плати за зазначеною посадою. Виплата страхових сум, зазначених у підпунктах "а" і "б" цього пункту, в зв'язку з загибеллю (смертю) або втратою працездатності (далі - страхова подія) провадиться з урахуванням раніше виплачених страхових сум за цю страхову подію. При цьому страхова сума виплачується незалежно від виплат за іншими видами страхування і виплат у порядку відшкодування збитків.
Пунктом п. 9.2. Порядку, що затверджений наказом ДПА України від 01.04.2004 року №188 визначений перелік документів, що посадові особи надають для розгляду до відповідної комісії у ДПА України, АР Крим, областях, мм. Києві та Севастополі.
Згідно п.п. 9.1. Порядку виплат страхових сум з державного обов'язкового особистого страхування посадовим особам органів державної податкової служби України та посадовим і службовим особам податкової міліції, що затверджений наказом ДПА України від 01.04.2004 року №188 в ДПА України, ДПА в АР Крим, областях, мм. Києві та Севастополі наказом створюються комісії по розгляду документів щодо виплати страхових сум при проведенні обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби України та посадових і службових осіб податкової міліції (далі Комісії), основне завдання та функції яких визначаються у Типовому положенні про комісію по розгляду документів щодо виплат страхових сум при проведенні обов'язкового особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби України та посадових осіб податкової міліції.
Підпунктом 3.2 Типового положення про комісію по розгляду документів щодо виплати страхових сум при проведенні обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби та посадових і службових осіб податкової міліції визначені функції, які покладені на Комісію, зокрема розгляд документів, наданих посадовими особами, з метою визначення правильності, повноти їх оформлення, а також відповідності вимогам чинних нормативних актів з питання проведення обов'язкового державного особистого страхування; визначення випадку, що стався із заявником, як страхового та такого, що стався під час виконання службових обов'язків чи проходження служби; забезпечення своєчасного повідомлення посадових осіб щодо передачі документів до відповідного відділення страхової компанії або відмови у прийнятті документів із зазначенням причини відмови.
Відповідно до п. 9.4 Порядку виплат страхових сум з державного обов'язкового особистого страхування посадовим особам органів державної податкової служби України та посадовим і службовим особам податкової міліції, що затверджений наказом ДПА України від 01.04.2004 року №188 за результатами розгляду документів комісія оформляє протокол засідання комісії, виписка якого з переліком документів, визначених п.п. 9.2 зазначеного Порядку надсилається: - до відповідного регіонального підрозділу страховика у разі, коли випадок визнано як страхову подію, при наявності повноти оформлення, а також відповідності наданих заявником документів вимогам нормативних документів із зазначеного питання; - заявникові із зазначенням документів у разі недотримання вимог чинного законодавства щодо повноти та правильності оформлення наданих документів, а також відсутності правової підстави визнати подію, що сталась як страховий випадок.
Таким, чином, враховуючи вищезазначені положення чинного законодавства, посадові особи ДПС України визнали випадок,з яким звернувся позивач, як страхову подію, що оформлена відповідно до вимог нормативних документів, та підтверджується Витягом з Протоколу комісії з розгляду справ щодо виплат страхових сум з державного обов'язкового особистого страхування посадових осіб органів ДПС у Дніпропетровській області №1 від 06.07.2012 та довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого Серії 10 ААА №000832 від 27.02.2013.
Крім того, у п.10.2 договору № 3126676 від 29.10.2012 року між ПАТ УАСК «АСКА» і ДПС України вказано, що він розповсюджується на страхові випадки, які сталися у проміжок часу з 3 серпня 2008 року по 31 грудня 2012 року.
Страховий випадок позивача стався саме у цей період, але страхова компанія повідомила, що цей договір вже припинив свою дію.
Згідно п.10.1 договору № 3126676 від 29.10.2012 року, договір страхування діє до 31.12.2012 року.
Відповідно до п.10.2 Договору зобов'язання виконавця по виплаті страхового відшкодування розповсюджується на страхові випадки, що сталися у проміжок часу з 3 серпня 2008 року по 31 грудня 2012 року або до повного виконання страховиком пункту 6.3.8, тобто до повного використання сплачених страхових платежів.
Згідно листа ПАТ УАСК «АСКА» від 11.04.2013р. за № 1173-22/19 станом на 28.12.2012р. зазначений договір припинив свою дію у зв'язку з використанням сплачених страхових платежів.
У той же час згідно ст. 6 постанови КМУ від 3 червня 1994 p. за № 349 з вимогою про виплату страхової суми застрахований або його спадкоємці можуть звернутися до страховика протягом трьох років з дня настання страхової події.
Страхова подія позивача настала 18.05.2012 року.
Таким чином, звернення позивача-застрахованого з вимогою про виплату страхової суми є правомірним та у межах строку, передбаченого ст. 6 постанови КМУ від 3 червня 1994 p. за № 349 (у даному випадку таке звернення допускається до 18.05.2014 року).
Крім того, суд звертає увагу на положення укладеного договору ДПА України зі страховиком ПАТ УАСК «АСКА», а саме на п. 6.1.4 який передбачає, що у разі настання страхового випадку страхувальник зобов'язаний оформити застрахованому або його спадкоємцю документи, перелічені в п. 10,11 Порядку.
Відповідно до п.3, 4 Порядку та умов обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 1994 р. ща № 349 страхові платежі сплачуються Державною податковою службою (далі - страхувальник) до 25 числа кожного місяця у розмірі 0,25 відсотків фонду оплати праці, включаючи встановлені чинним законодавством доплати та надбавки застрахованих минулого місяця. Облік надходжень страхових платежів і виплат страхових сум повинен вестися окремо від надходжень і виплат за іншими видами страхування. Витрати страховика на здійснення страхування становлять не більше 6 відсотків платежів.
Максимальний обсяг відповідальності страховика встановлюється у розмірі десятирічної заробітної плати посадової особи за її останньою посадою.
Проведення обов'язкового страхування здійснюється страховиком, який одержав відповідну ліцензію в Нацкомфінпослуг і визначений за погодженням з страхувальником.
Страхові платежі, не використані в поточному році на виплату страхових сум, зараховуються до чергових платежів, а кошти, яких не вистачає на виплату страхових сум, доплачуються страхувальником.
З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про протиправну бездіяльність ДПС України, правонаступником якої є спочатку Міністерство доходів і зборів України, а нині - Державна фіскальна служба України - відповідач по справі, як страхувальника позивача, який повинен доплачувати кошти, яких не вистачає на виплату страхових сум, оскільки за зверненням позивача йому так і не була виплачена належна до виплати страхова сума у розмірі 192852,43 гривень.
У той же час суд зауважує на тому, що листами ДПС у Дніпропетровській області позивача двічі направлявся на огляд МСЕК для встановлення на обстеження для встановлення йому ступеня втрати працездатності, пов'язаної з настанням страхової події саме під час виконання службових обов'язків.
Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Ст.19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності своїх дій та бездіяльності. Натомість позивач обґрунтував правомірність заявлених позовних вимог.
Колегія суддів вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті належних заходів по виплаті позивачу страхової суми.
При цьому суд зауважує на тому, що на заяву позивача листом Міністерства доходів і зборів «Про виплату страхового відшкодування» від 20.06.2013р. за № 2234/Ф/99-99-01-03-14 фактично питання щодо виплати позивачу належних страхових сум вирішено не було - позивачу не було здійснено виплату належної страхової суми, а також не було відмовлено у виплаті такої суми.
З огляду на це, суд вважає за необхідне, враховуючи положення ст. 11 КАС України, захистити права позивача шляхом зобов'язання Державну фіскальну службу України розглянути та вирішити питання щодо виплати ОСОБА_5 страхової суми у розмірі 192852,43 гривні.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до положень ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Частиною 2 ст. 162 КАС України встановлено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.
За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у частині визнання протиправною бездіяльності Міністерства доходів і зборів України по виплаті ОСОБА_5 страхової суми у розмірі 192852 грн. 43 копійок та зобов'язання Державної фіскальної служби України розглянути та вирішити питання щодо виплати ОСОБА_5 страхової суми у розмірі 192852,43 гривні.
Керуючись ст.ст.158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов ОСОБА_5 до Державної фіскальної служби України, треті особи: Державна казначейська служба України, приватне акціонерне товариство "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА", про визнання протиправною бездіяльності та стягнення страхової суми в розмірі 192852 грн. 43 коп. задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Міністерства доходів і зборів України по виплаті ОСОБА_5 страхової суми у розмірі 192852 грн. 43 копійок.
Зобов'язати Державну фіскальну службу України розглянути та вирішити питання щодо виплати ОСОБА_5 страхової суми у розмірі 192852,43 гривні.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2015 року

Головуючий суддя (підпис) Суддя (підпис) Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили на 23.02.2015р. Головуючий судді З оригіналом згідно: Головуючий суддя В.В Ільков В.В. Горбалінський Д.П. Павловський В.В.Ільков В.В.Ільков