Справа № 813/522/15
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 року № 813/522/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Косів М.Б.

за участю:

представника позивача - Мельникуча В.А.

представника відповідача - Холявки І.Я.

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Брокер» до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

Встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалтинговий центр «Брокер» звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інстанції у Франківському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.01.2015 № .

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки акту, на підставі яких відповідачем видано спірне податкове повідомлення-рішення, є надуманими та спростовуються відомостями первинних документів, якими оформлені відповідні господарські операції, наявність яких зафіксовано актом перевірки. Доводи відповідача про те, що спірні господарські операції позивача з ПП «Охорона Центріус» не відбувались полягають виключно у посиланні на «Податкову інформацію» № 207/7/26-56-22-01-11 від 26.11.2014р., яка надана ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м.Києві «Щодо неможливості проведення зустрічної звірки ПП «Охорона Центріус» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за серпень 2014 року». В свою чергу, такий документ не містить жодної доказової інформації по перевірених операціях, а тому не міг бути підставою для зменшення позивачу сум податкового кредиту сформованих за результатами здійснення відповідних господарських операцій.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, вказаних в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, вважає оскаржуване податкове повідомлення рішення таким, що винесене з урахуванням вимог чинного законодавства. Посилається на те, що надана ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м.Києві податкова інформація щодо ПП «Охорона Центріус» вказує, що господарські операції, які були предметом перевірки не могли відбутись, а отже податковий кредит в сумі 17999,99 грн. позивачем сформовано протиправно.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з мотивів, вказаних в письмових запереченнях на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши думку представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Державною податковою інспекцією у Франківському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Консалтинговий центр «Брокер» з питань господарських відносин з ПП «Охорона Центріус» за серпень 2014 року.

За результатами перевірки відповідачем складено акт №11/22-10/32568870 від 15.01.2015, згідно з висновками якого позивачем порушено п.198.1, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, а саме: завишенно суму податкового кредиту з ПДВ за вказаний податковий період по операціях з ПП «Охорона Центріус», що призвело заниження ПДВ на суму 17999,99 грн.

На підставі цього акту відповідачем видано податкове повідомлення-рішення від 28.01.2015 № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з ПДВ на 17999,99 грн і застосовано штрафні санкції в розмірі 8999,99 грн.

Судом встановлено, що основним видом господарської діяльності позивача є допоміжна діяльність у сфері транспорту, а саме: надання транспортно-експедиційних послуг.

Як вбачається із фактичних обставин справи, 15.06.2014р. позивачем як замовником та ПП «Охорона Центріус», як виконавцем, укладено Договір № 15-06-14 «Про надання послуг з охорони та супроводу вантажу», за умовами якого ПП «Охорона Центріус» зобов'язалось надавати позивачу послуги з охорони та супроводу вантажу, який транспортується позивачем третім особам. Термін дії договору Сторонами встановлено до 31.12.2014р.

Результати виконання Договору Сторонами оформлені Актами приймання-передачі майна до договору про надання послуг з охорони та супроводу вантажу, якими Сторонами підтверджено факт належного виконання послуг передбачених Договором та їх вартість, а саме: № 9 від 05.08.2014р. на суму 32000 грн.; № 33 від 18.08.2014р. на суму 38000 грн. та № 58 від 29.08.2014р. на суму 38000 грн.

Вказані Акти приймання-передачі майна до договору про надання послуг з охорони та супроводу вантажу містять додатки з переліком маршрутів та державних номерних знаків автомобілів, якими здійснювались відповідні перевезення. При цьому, слід зазначити, що акт перевірки не містить відомостей, які б вказували про те, що контролюючим органом поставлено під сумнів надання позивачем транспортно-експедиційних послуг з організації здійснення відповідних перевезень. Акт не містить висновків про зменшення позивачу сум податкових зобов'язань з ПДВ задекларованих за результатами надання відповідних послуг, в яких були використані послуги ПП «Охорона Центріус».

За результатами надання послуг ПП «Охорона Центріус» позивачу виписано податкові накладні, а саме: № 9 від 05.08.2014р. на суму ПДВ 5333,33 грн.; № 33 від 18.08.2014р. на суму ПДВ 6333,33 грн. та № 58 від 29.08.2014р. ПДВ 6333,33 грн. Суми ПДВ за вказаними податковими накладними (всього 17999,99 грн.) відображені позивачем у складі податкового кредиту за серпень 2014р.

Акт перевірки на містить відомостей про те, що дані податкові накладні не відповідають вимогам чинного законодавства щодо їх змісту і форми чи обліку.

Вирішуючи спір, суд виходив з наступного.

Згідно зі п.44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та /або податкових зобов'язань, на підстав первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Згідно з пп. 14.1.181 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного ( податкового періоду), визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За змістом пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень випливає, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит та зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку.

При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Таким чином, не передбачено залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства та належного ведення господарської діяльності іншим суб'єктом господарювання.

Відповідач твердження про порушення норм податкового законодавства позивачем обґрунтовує даними «Податкової інформації» № 207/7/26-56-22-01-11 від 26.11.2014р., яка надана ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м.Києві «Щодо неможливості проведення зустрічної звірки ПП «Охорона Центріус» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за серпень 2014 року»

Однак, відповідно до п.3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України № 984 від 22.12.2010 року, акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

З цього випливає, що надана ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м.Києві податкова інформація за своєю суттю та змістом не може містити будь-яких висновків про порушення податкового законодавства при здійсненні господарських операції позивачем та ПП «Охорона Центріус», оскільки є документом, який може підтверджувати виключно неможливість проведення звірки. Натомість, акт, в розумінні Наказу ДПА України № 984 від 22.12.2010 року, є документом, який може бути складений виключно за фактом проведення документальної перевірки та містити певну доказову інформацію.

Пунктом 6 розділу І того ж Порядку № 984 передбачено, що у висновку акта документальної перевірки зазначається опис виявлених перевіркою порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, з посиланням на підпункти, пункти, статті законодавчих актів або загальний висновок щодо відсутності таких порушень.

Відповідно до п.6 розділу ІІ цього Порядку, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Однак, із змісту Акту № 11/22-10/32568870 від 15.01.2015р. не вбачається того будь-якого аналізу змісту господарських операцій та первинних документів, якими вони оформлені, за результатами якого відповідач зробив би висновки про порушення позивачем п.198.1, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України.

За результатами розгляду справи суд приходить до висновку, що документи, якими оформлено спірні господарські операції є належними первинним документам, що засвідчують беззаперечний факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

В той же час, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагента, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, судові витрати у формі судового збору належить стягнути на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

Постановив:

Позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 28.01.2015 №.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Брокер» 182 (сто вісімдесят дві) грн 70 коп. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р.М. Брильовський

Повний текст постанови виготовлений 03.03.2015