Справа № 813/551/15
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2015 року № 813/551/15

Львівський окружний адміністративний суд,

у складі:

головуючого-судді Кухар Н.А.

секретар судового засідання Єдинак Г.Б.

за участю:

представника позивача Гарбадин С.М.

представника відповідача та відповідача - Гук О.Б.

представника третьої особи - Вовк І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові адміністративну справу за позовом Релігійної громади Української Автокефальної Православної Церкви у м.Львові до Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Гук Оксани Богданівни, третя особа на стороні позивача Львівська міська рада про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

Релігійна громада Української Автокефальної Православної Церкви у м.Львові звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати незаконними дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Гук Оксани Богданівни щодо відмови у здійсненні державної реєстрації прав власності на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: м.Львів, вул.Т.Шевченка, буд.66 та зобов'язати Реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції здійснити реєстрацію права власності за Релігійною громадою Української Автокефальної Православної Церкви у м.Львові на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: м.Львів, вул.Т.Шевченка, буд.66.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що державним реєстром прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Гук Оксаною Богданівною прийнято відмову у реєстрації за Релігійною громадою Української Автокефальної Православної Церкви у м.Львові нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: м.Львів, вул.Т.Шевченка, буд.66., оскільки подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Не погоджується з даним рішенням відповідача, виходячи з того, що Львівською міською радою, як власником нежитлових приміщень під індексами 12,13 на вул.Т. Шевченка, 66 було прийнято ухвалу, якою передбачено передачу релігійній громаді Української Автокефальної Православної Церкви у м.Львові даних приміщень у власність. Дана ухвала Львівської міської ради є чинною і з огляду на ч.1 ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є обов'язковою до виконання.

Відповідач подав заперечення на позов в якому вказав, що при розгляді поданих позивачем документів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нежитлові приміщення за адресою: м.Львів, вул.Т.Шевченка, буд.66 встановлено, що документи не відповідають вимогам Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з мотивів, наведених в позовній заяві, просив позов задоволити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав наведених в запереченні. Просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення, що законом України «Про місцеве самоврядування в Українв» передбачено передачу майна з комунальної власності у приватну власність. Ухвала Львівської міської ради № 4053 від 29.12.2014 року не скасована, набрала законної сили та підлягає до виконання.

Суд, заслухавши думку сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 14.12.2012 року та витягу Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» № 36850449 від 20.12.2012 р. нежитлові приміщення під індексами 12,13, що розташовані за адресою: м.Львів, вул.Т.Шевченка, буд.66. загальною площею 82,2 кв.м. належать територіальній громаді м.Львова, в особі Львівської міської ради на праві комунальної власності.

20.11.2014 року Львівською міською радою на 17-сесії 6-го скликання прийнято ухвалу № 4053 про передачу у власність нежитлових приміщень 1-го поверху під індексами 12,13, загальною площею 82,2 кв.м. на вул.Т.Шевченка, 66 у власність релігійної громади Української Автокефальної Православної Церкви у м.Львові.

Позивач звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про реєстрацію права власності нежитлових приміщень 1-го поверху під індексами 12,13, загальною площею 82,2 кв.м. на вул.Т.Шевченка, 66 за Релігійною громадою Української Автокефальної Православної Церкви у м.Львові.

29.12.2014 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Гук Оксаною Богданівною прийнято рішення 18454258 про відмову у державній реєстрації нежитлових приміщень під індексами 12,13 на вул.Т. Шевченка, 66 за Релігійною громадою Української Автокефальної Православної Церкви у м.Львові, у зв'язку з тим , що подані документи для проведення державної реєстрації прав не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме: постаново Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 17.10.2013 р. № 868 не передбачено передачу майна з комунальної у приватну власність та проведення державної реєстрації.

Особливості реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (надалі - Закон) та "Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (надалі - Порядок).

Згідно ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" передбачає обов'язковість державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст.15 даного Закону державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

З наведених вище норм вбачається, що реєстраційний орган повинен перевіряти відсутність підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, встановлювати факт відсутності підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень, та при наявності таких підстав приймає рішення про зупинення державної реєстрації прав або відмовляє в такій реєстрації.

Статтею 19 Закону передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до частини першої ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього закону;

2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5.1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

5.2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5.3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку;

5.4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення;

5.5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

5.6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Відповідно до п. 37 Порядку №868 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є:

1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат;

2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону;

6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат;

7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією;

8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею;

10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації;

15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Відповідно до ст.41 Порядку для проведення державної реєстрації права власності на підставі рішення про передачу об'єкта нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) рішення правонабувача майна, уповноваженого ним органу про надання згоди на передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

2) акт приймання-передачі об'єкта нерухомого майна, відповідно до якого оформлено передачу такого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність.

Пунктом 30 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Відповідно до ч.1 ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 22.06.2004 р., п. 184 у справі «Броньовський проти Польщі», заява № 31443/96, зазначив, що принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя, держава не має права посилатись на відсутність певного нормативного акту, що визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії при врегулюванні спірних правовідносин.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовна вимога про визнання незаконними дій державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Гук Оксани Богданівни щодо відмови у здійсненні державної реєстрації прав власності на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: м.Львів, вул.Т.Шевченка, буд.66 у зв'язку з відсутністю норм закону щодо реєстрації майна при передачі його з комунальної у приватну власність підлягає до задоволення.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції здійснити реєстрацію права власності за Релігійною громадою Української Автокефальної Православної Церкви у м.Львові на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: м.Львів, вул.Т.Шевченка, буд.66 слід відмовити, зобов'язавши розглянути повторно, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону, систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України;центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (далі - органи державної реєстрації прав). Серед повноважень державного реєстратора, перелічених у ст.9 Закону, передбачено, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав належить до компетенції Державного реєстратора прав на нерухоме майно. За правилом п.4 ст.8 Закону втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. За правилом норми ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, зважаючи на зміст вказаних норм, вчиняти реєстраційні дії, в тому числі і щодо зміни записів Державного реєстру прав на нерухоме майно, є виключним повноваженням державного реєстратора, як окремого суб'єкта владних повноважень. Тому суд, приходить до висновку, що не вправі зобов'язати Реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції здійснити реєстрацію права власності за Релігійною громадою Української Автокефальної Православної Церкви у м.Львові на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: м.Львів, вул.Т.Шевченка, буд.66.

У зв'язку з наведеним, із врахуванням ст. 11 КАС України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги релігійної громади Української Автокефальної Православної Церкви у м.Львові підлягають до часткового задоволення, а саме визнання протиправними дій державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Гук Оксани Богданівни щодо відмови у здійсненні державної реєстрації прав власності на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: м.Львів, вул.Т.Шевченка, буд.66.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 73 грн. 08 коп., доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано. Таким чином, судові витрати у сумі 36 грн. 54 коп. підлягають стягненню з державного бюджету на користь позивача у пропорційному співвідношенні до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Позов задоволити частково.

Визнати протиправними дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Гук Оксани Богданівни щодо відмови у здійсненні державної реєстрації прав власності на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: м.Львів, вул.Т.Шевченка, буд.66.

Скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Гук Оксани Богданівни № 18454258 від 29.12.2014 року про відмову у державній реєстрації прав власності на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: м.Львів, вул.Т.Шевченка, буд.66.

Зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції повторно розглянути заяву Релігійної громади Української Автокефальної Православної Церкви у м.Львові про реєстрацію права власності на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: м.Львів, вул.Т.Шевченка, буд.66

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України в користь Релігійної громади Української Автокефальної Православної Церкви у м.Львові 36,54 грн.( тридцять шість грн.54 коп) судового збору.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кухар Н.А.

Повний текст постанови виготовлено 02.03.2015 року.