Справа № 116/3131/13а (2-а/116/220/13)
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Київ К/800/52270/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим від 12 червня 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Петровської сільської ради Сімферопольського району Автономної Республіки Крим про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог зазначала, що рішенням відповідача від 29 березня 2013 року №18 їй надано дозвіл на реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, за умови згоди на це усіх зареєстрованих та проживаючих за цією адресою осіб. Посилаючись на те, що за вказаною адресою тривалий час не проживає зареєстрований там онук її чоловіка - ОСОБА_5, а вона, як дружина наймача житлового приміщення - ОСОБА_6, має право зареєструватись без його згоди, просила суд визнати незаконним рішення 28 сесії 6 скликання Петровської сільської ради Сімферопольського району Автономної Республіки Крим від 29 березня 2013 року №18 в частині встановлення умови реєстрації щодо надання згоди усіх осіб, зареєстрованих та проживаючих за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим від 12 червня 2013 року, яку залишено без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. Зазначає, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема, норми Житлового кодексу Української РСР та постанови Кабінету Міністрів України від 28 липня 2004 року № 985 «Про затвердження зразків документів, необхідних для реєстрації місця проживання в Україні» (далі - постанова КМУ №985).

Петровська сільська рада у запереченнях на касаційну скаргу посилається на те, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, судами правильно встановлені факти, досліджені докази та наведені обґрунтовані висновки. Зазначає, що за вказаною адресою до 2002 року проживав неповнолітній онук наймача - ОСОБА_5, який внаслідок позбавлення його батьків батьківських прав, перебував під опікою ОСОБА_6 Проте, у 2002 році ОСОБА_6 уклав шлюб з позивачем, онука передав до державної установи та приватизував житло на себе, яке в подальшому подарував своїй дружині. З метою захисту прав дитини, за позовом прокуратури судом прийнято рішення про анулювання приватизації та договору дарування, однак після досягнення ОСОБА_5 повноліття, позивач із чоловіком чинили йому перешкоди у користуванні спірним житлом, через що останній не мав можливості проживати у квартирі, хоча має на це право за рішенням суду. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Перевіривши доводи касаційних скарг, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що позивач разом із чоловіком - ОСОБА_6 проживала за адресою: АДРЕСА_1.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_6 та його онук ОСОБА_5, що з 1997 року перебував під опікою діда, і з 2002 року у квартирі не проживає у зв'язку із перебуванням у державній установі.

У 2013 році ОСОБА_6, як наймач житла, звернувся до відповідача із клопотанням про реєстрацію місця проживання його дружини - ОСОБА_4 за вказаною адресою.

Рішенням 28 сесії 6 скликання Петровської сільської ради Сімферопольського району від 29 березня 2013 року №18 позивачу надано дозвіл на реєстрацію місця проживання за цією адресою з дозволу всіх зареєстрованих та проживаючих за даною адресою осіб (а.с. 4).

Листом виконавчого комітету Петровської сільської ради Сімферопольського району від 20 вересня 2012 року № 1625 позивачу додатково роз'яснено, що для вказаної реєстрації необхідно дозвіл не тільки її чоловіка, а всіх проживаючих, що встановлено нормами чинного законодавства, зокрема - ОСОБА_5

Вирішуючи спір, суди правильно керувались положеннями Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-VI від 11 грудня 2003 року, статтями 64, 65 Житлового кодексу України, постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2004 року № 985, якою затверджені зразки документів, необхідних для реєстрації місця проживання в Україні, в тому числі заяви про реєстрацію місця проживання, а також ч.3 ст.2 КАС України.

Так, відповідно до статті 64 Житлового кодексу України від 30 червня 1983 року № 5464-Х встановлено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Право наймача вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб, передбачене пунктом 1 статті 65 Житлового кодексу України, обумовлено вчинити таку дію в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 також роз'яснено, що при вирішенні спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача.

Судами враховані обставини, встановлені рішенням Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим від 04 липня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею, яким відмовлено у задоволенні позову. Зокрема, суд встановив факт умисного перешкоджання ОСОБА_5 у проживанні у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, рішенням Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим від 03 грудня 2010 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_5 примусово вселено до спірної квартири.

Отже, між чоловіком позивача ОСОБА_6 та його онуком ОСОБА_5, що має право користування двохкімнатною квартирою, у якій має намір зареєструватися позивач, існував спір щодо користування жилим приміщенням.

Аналізуючи норми чинного законодавства та обставини справи, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що приймаючи рішення щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, за умови отримання згоди усіх зареєстрованих осіб, які проживають у спірній квартирі, суб'єкт владних повноважень діяв добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального законодавства, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, якщо визнає, що судами не допущено порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим від 12 червня 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак