Справа № 826/58/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2015-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

20 лютого 2015 року 08:30 №826/58/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Давиденко Л.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомтовариства з додатковою відповідальністю «Торговий дім «Медапаратура»
додержавної податкової інспекції в Оболонському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.09.2014 № та від 23.09.2014 №,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Торговий дім «Медапаратура» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державної податкової інспекції в Оболонському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.09.2014 № та від 23.09.2014 №.

Позовні вимоги мотивовано протиправністю податкових повідомлень-рішень від 23.09.2014 № та від 23.09.2014 № з огляду на відсутність порушення позивачем строків встановлених статтями 1, 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Відповідач проти позову заперечив з огляду на обґрунтованість висновків акту перевірки від 05.09.2014 №996/26-54-22-06/31810846 та, відповідно, податкових повідомлень-рішень від 23.09.2014 № та від 23.09.2014 №.

Розгляд справи здійснено в письмовому провадженні відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією в Оболонському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (попереднє найменування - державна податкова інспекція в Оболонському районі головного управління Міндоходів у місті Києві) проведено документальну позапланову невиїзну перевірку товариства з додатковою відповідальністю «Торговий дім «Медапаратура» з питань дотримання вимог валютного законодавства України при розрахунках по контрактах від 09.01.2014 №02, від 07.03.2014 №03 з ООО КПО «Медапаратура», Російська Федерація на підставі листів уповноваженого банку ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» від 04.07.2014 №5416/4/07-5-1-БТ, від 09.07.2014 №5562/4/07-5-БТ.

Перевіркою встановлено порушення товариством з додатковою відповідальністю «Торговий дім «Медапаратура» статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а саме: несвоєчасне надходження валютної виручки по експортному контракту від 09.01.2014 №02 з ООО КПО «Медапаратура», Російська Федерація в сумі 172000 дол. США на 6 днів, в сумі 333000 дол. США на 5 днів та порушення термінів розрахунків на суму 101000 дол. США на 6 днів; статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а саме: ненадходження валютних цінностей по імпортному контракту від 07.03.2014 №03 з ООО КПО «Медапаратура», Російська Федерація в сумі 265500 дол. США; статті 9,10 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», в частині порушення строків декларування валютних цінностей станом на 01.07.2014.

За наслідками перевірки державною податковою інспекцією в Оболонському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 05.09.2014 №996/26-54-22-06/31810846 та прийнято податкові повідомлення-рішення:

від 23.09.2014 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 117297,75 грн.;

від 23.09.2014 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 170,00 грн.

Товариство з додатковою відповідальністю «Торговий дім «Медапаратура» не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики.

Статтею 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» встановлено, що імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ООО КПО «Медапаратура» укладено наступні контракти:

від 09.01.2014 №02, відповідно до якого, товариство з додатковою відповідальністю «Торговий дім «Медапаратура» зобов'язується поставити медичне обладнання та вироби медичного призначення, іменоване в подальшому товар та вказані в сертифікаціях, що являє собою невід'ємну частину вказаного контракту, на умовах вказаних в специфікаціях на кожну окрему поставку по «Інкотермс-2010» для ввезення на територію РФ;

від 07.03.2014 №03, відповідно до якого ООО КПО «Медапаратура» зобов'язується поставити медичне обладнання, іменоване в подальшому товар та вказані в сертифікаціях, що являє собою невід'ємну частину вказаного контракту, на умовах вказаних в специфікаціях на кожну окрему поставку по «Інкотермс-2010» для ввезення на територію України.

У свою чергу, 17.06.2014 позивачем та ООО КПО «Медапаратура» підписано угоду про розірвання контракту від 07.03.2014 №03.

Під час перевірки, контролюючим органом встановлено порушення строків, зазначених в контрактах встановлених статтями 1, 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та як наслідок визначено пеню за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.

Так, як вбачається з розрахунку пені, який є додатком №4 до акту перевірки 05.09.2014 №996/26-54-22-06/31810846, відповідач нарахував товариству з додатковою відповідальністю «Торговий дім «Медапаратура» пеню за порушення розрахунків по Контракту №02, а саме: несвоєчасне перерахування суми у розмірі 172000,00 дол. США за період з 06.06.2014 по 11.06.2014, суми розмірі 333000,00 дол. США за період з 09.06.2014 по 23.06.2014, суми у розмірі 101000,00 дол. США за період з 27.06.2014 по 02.07.2014.

Загальна сума нарахованої пені становить 117297,75 грн.

Позивач не погоджується із застосуванням до нього відповідних санкцій, оскільки, по-перше, постанова Національного банку України від 14.11.2013 №453, якою встановлені скорочені строки здійснення валютних розрахунків - 90 днів, була чинна до 17.05.2014, а тому не могла бути застосована до розрахунків, які здійснювались в червні, липні 2014 року.

По-друге, відповідачем не враховано подання позивачем до Арбітражного суду міста Москви позовів про стягнення із ООО КПО «Медапаратура» заборгованості по контрактах.

Щодо доводів позивача про неврахування відповідачем факту подачі позову до Арбітражного суду міста Москви, то суд не погоджується із зазначеними твердженнями, оскільки як вбачається і з акту перевірки, і з письмових заперечень відповідача, останній факт був відомий органу державної податкової служби, врахований під час висновків перевірки і відображений в акті перевірці державної податкової інспекції в Оболонському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 05.09.2014 №996/26-54-22-06/31810846.

Щодо доводів позивача про безпідставне застосування постанови Національного банку України від 14.11.2013 №453, суд наголошує на наступному.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Відповідно до пункту 1 постанови правління Національного банку України «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті» від 14.11.2013 №453, розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Названа постанова набрала законної сили 20.11.2013 та діяла до 17.05.2014.

Згідно висновків акту перевірки період порушення склав: 06.06.2014-11.06.2014, 09.06.2014-23.06.2014, 27.06.2014-02.07.2014.

Отже на час спірних правовідносин постанова правління Національного банку України «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті» від 14.11.2013 №453 втратила чинність, а тому до зовнішньоекономічних розрахунків мали застосовуватись строки, визначені статтею 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», тобто 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу.

З додатків до акту перевірки державної податкової інспекції в Оболонському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 05.09.2014 №996/26-54-22-06/31810846 вбачається, що відповідач застосовував 90 денний термін здійснення розрахунків в іноземній валюті, що є безпідставним з огляду на втрату чинності відповідного нормативного акту.

Отже податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції в Оболонському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 23.09.2014 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 117297,75 грн. за порушення пункту 1 постанови правління Національного банку України від 14.11.2013 №453, є безпідставним та таким що підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення державної податкової інспекції в Оболонському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 23.09.2014 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 170,00 грн. на підставі статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 № 15-93, то воно також підлягає скасуванню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідний штраф у розмірі 170 грн. застосовано до позивача за невиконання резидентами вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, передбачених статтею 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 № 15-93.

Абзац дев'ятий пункту другого статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 №15-93 встановлює, що санкції, передбачені цим пунктом, застосовуються Національним банком України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами.

Таким чином, санкції, передбачені пунктом другим статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», можуть застосовуватись до резидентів виключно Національним банком України та за наявності факту порушення вимог правил валютного регулювання і валютного контролю.

Так, Верховний Суд України виходить із того, що статтею 16 Декрету питання щодо компетентного органу, який має застосовувати санкції за порушення приписів Декрету, вирішено однозначно - повноважним органом є Національний банк України.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного суду України від 07.02.2012 за №21-904а10.

Відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Згідно статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний врахувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу.

Аналогічні позиції викладені в рішеннях Вищого адміністративного суду України від 03.04.2013 №К/999/53796/12, від 30.05.2013 №К-23650/10, від 24.09.2014 №К/9991/20411/11.

Крім того, як вбачається зі змісту листа Державної фіскальної служби України від 10.11.2014 №9929/7/99-99-10-02-02-17 «Щодо повноважень Державної фінансової інспекції застосовувати окремі санкції», яким повідомлено своїм територіальним підрозділам, що згідно з правовою позицією Верховного суду України до повноважень Державної фіскальної служби не віднесено застосування санкцій, передбачених пунктом другим статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», що свідчить про те Державною фіскальною службою, якій підпорядкований відповідач, також визнається відсутність повноважень відповідача по застосуванню санкцій за порушення валютного законодавства.

Отже, передбачені пунктом другим статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» міри відповідальності (штрафні (фінансові) санкції) до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються Національним банком України та підпорядкованими йому установами, при цьому, зазначеним положенням не передбачено застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції в Оболонському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 23.09.2014 № та від 23.09.2014 №.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.