Справа № 2а-2675/12/1070
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-2675/12/1070 Головуючий у 1-й інстанції: Харченко С.В.
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Оксененка О.М., Федотова І.В.,

за участю секретаря: Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Тетіївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2013 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства Київської обласної ради «Тетіївтепломережа» до Тетіївської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Тетіївської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби, в якому, з урахуванням уточнень, просив суд, визнати протиправними дії відповідача, що виявились у зарахуванні сплачених протягом 2009 - 2011 років коштів в рахунок погашення податкового боргу минулих податкових періодів, зобов`язати відповідача відобразити у даних картки особового рахунку платника податків сплату податкових зобов`язань згідно з вимогами постанови Правління Національного банку України від 21.01.2004 року №22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», відповідно до призначень платежів, вказаних позивачем у платіжних дорученнях у період з 2009 по 2011 роки.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2013 року позов задоволено частково:

- визнані протиправними дії, що виявились у зарахуванні сплачених коштів у загальному розмірі 134258,00 грн. не за призначеннями платежів, що вказані у платіжних дорученнях від 24.02.2009 року №63, від 25.03.2009 року №115, від 28.04.2009 року №172, від 21.05.2009 року №197, від 22.09.2009 року №393, від 18.12.2009 року №547, від 20.01.2010 року №22, від 23.02.2010 року №74, від 19.03.2010 року №125, від 19.04.2010 року №177, від 20.05.2010 року №249, від 11.06.2010 року №289, від 17.06.2010 року №293, від 14.07.2010 року №338, від 22.07.2010 року №353, від 18.08.2010 року №388, від 21.09.2010 року №455, від 15.10.2010 року №489, від 24.11.2010 року №564, від 24.12.2010 року №618;

- визнані протиправними дії, що виявились у зарахуванні сплачених коштів у сумі 3217,04 грн. згідно платіжного доручення від 27.12.2011 року №453 в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість за січень 2009 року;

- в частині позовних вимог про визнання протиправними дій, що виявились у зарахуванні сплачених коштів за призначеннями платежу «ПДВ за травень, червень, липень 2009 року» в рахунок погашення податкового боргу минулих податкових періодів та зобов`язання відобразити у даних картки особового рахунку платника податків сплату податкових зобов`язань, відповідно до вказаних підприємством у платіжних дорученнях призначень платежу «ПДВ за січень - серпень, листопад - грудень 2009 року, січень - травень, жовтень - грудень 2010 року, січень - березень 2011 року», - провадження у справі закрито;

- позовну заяву в частині вимог про зобов`язання відобразити у даних картки особового рахунку платника податків сплату податкових зобов`язань, відповідно до вказаних підприємством у платіжних дорученнях призначень платежу «ПДВ за червень - вересень 2010 року», залишено без розгляду;

- у задоволенні решти позовних вимог відмолено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, в якій просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2013 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до частини четвертої статті 196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи. У зв'язку з цим, відповідно до частини першої статті 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини першої статті 195 КАС України колегія суддів визнала за необхідне переглянути постанову суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, у період з лютого 2009 року по грудень 2011 року позивачем до відповідача подані податкові декларації з податку на додану вартість за січень 2009 року - листопад 2011 року, якими визначив податкове зобов'язання з податку на додану вартість за період січень - серпень, листопад - грудень 2009 року, січень - грудень 2010 року та січень - листопад 2011 року у розмірі 237441,00 грн.

Податок на додану вартість за вересень та жовтень 2009 року перераховуванню до бюджету не підлягав у зв`язку з декларуванням позивачем у цих звітних (податкових) періодах показників від`ємного значення між сумою податкового зобов`язання та податкового кредиту і залишку від`ємного значення попереднього податкового періоду.

Також судом першої інстанції встановлено, що протягом 2009 - 2011 років позивачем здійснено перерахування до бюджету коштів в рахунок сплати самостійно визначених ним податкових зобов`язань з податку на додану вартість за січень - серпень, листопад - грудень 2009 року, січень - грудень 2010 року.

Так, переглядаючи постанову суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегією суддів встановлено, що у 2009 році оплату за призначенням платежу «ПДВ за січень 2009 року» проведено позивачем за платіжним дорученням від 24.02.2009 року №63 на суму 4595,00 грн., за призначенням платежу «ПДВ за лютий 2009 року» - за платіжним дорученням від 25.03.2009 року №115 на суму 6484,00 грн., за призначенням платежу «ПДВ за березень 2009 року» - за платіжним дорученням від 28.04.2009 року №172 на суму 4154,00 грн., за призначенням платежу «ПДВ за квітень 2009 року» - за платіжним дорученням від 21.05.2009 року №197 на суму 11135,00 грн., за призначенням платежу «ПДВ за серпень 2009 року» - за платіжним дорученням від 22.09.2009 року №393 на суму 3633,00 грн., за призначенням платежу «ПДВ за листопад 2009 року» - за платіжним дорученням від 18.12.2009 року №547 на суму 8267,00 грн.

У 2010 році позивачем проведено оплату за призначенням платежу «ПДВ за грудень 2009 року» на суму 8020,00 грн. за платіжним дорученням від 20.01.2010 року №22, за призначенням платежу «ПДВ за січень 2010 року» на суму 9311,00 грн. - за платіжним дорученням від 23.02.2010 року №74, за призначенням платежу «ПДВ за лютий 2010 року» на суму 6158,00 грн. - за платіжним дорученням від 19.03.2010 року №125, за призначенням платежу «ПДВ за березень 2010 року» на суму 9859,00 грн. - за платіжним дорученням від 19.04.2010 року №177, за призначенням платежу «ПДВ за квітень 2010 року» на суму 13833,00 грн. - за платіжним дорученням від 20.05.2010 року №249, за призначенням платежу «ПДВ за травень 2010 року» на суму 6585,00 грн. - за платіжними дорученнями від 11.06.2010 року №289 та від 17.06.2010 року №293, за призначенням платежу «ПДВ за червень 2010 року» на суму 4731,00 грн. - за платіжними дорученнями від 14.07.2010 року №338 та від 22.07.2010 року №353, за призначенням платежу «ПДВ за липень 2010 року» на суму 4374,00 грн. - за платіжним дорученням від 18.08.2010 року №388, за призначенням платежу «ПДВ за серпень 2010 року» на суму 5633,00 грн. - за платіжним дорученням від 21.09.2010 року №455, за призначенням платежу «ПДВ за вересень 2010 року» на суму 6193,00 грн. - за платіжним дорученням від 15.10.2010 року №489, за призначенням платежу «ПДВ за жовтень 2010 року» на суму 8673,00 грн. - за платіжним дорученням від 24.11.2010 року №564, за призначенням платежу «ПДВ за листопад 2010 року» на суму 12620,00 грн. - за платіжним дорученням від 24.12.2010 року №618.

Кошти, сплачені позивачем згідно вказаних вище платіжних доручень, були зараховані податковим органом в рахунок погашення податкового боргу платника податків за минулі податкові періоди у порядку календарної черговості його виникнення, що не заперечується сторонами.

Задовольняючи позов в цій частині вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган на момент нарахування і сплати позивачем податкового зобов`язання з податку на додану вартість за січень - серпень, листопад - грудень 2009 року, січень - листопад 2010 року був позбавлений права самостійно змінювати призначення платежу, визначене платником податків в платіжних дорученнях, зокрема, з метою погашення податкового боргу, та змінювати період, за який сплачується податкове зобов'язання.

Щодо коштів у сумі 3217,04 грн., що були сплачені на підставі платіжного доручення від 27.12.2011 року №453, то суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірне спрямування цих коштів в рахунок погашення податкового зобов`язання з податку на додану вартість за січень 2009 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно пункту 1.2 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який був чинний до 01.01.2011 року (далі Закону №2181), податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 вказаного Закону передбачено, що платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, крім випадків, передбачених підпунктом «г» підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї статті.

Відповідно до абзацу першого пункту 5.1 статті 5 Закону №2181 податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Згідно підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

У розумінні підпункту 7.1.1 пункту 7.1 статті 7 Закону №2181 джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна і немайнових цінностей, випуску цінних паперів, у тому числі корпоративних прав, отримані у позику (кредит), а також з інших джерел з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Положеннями пункту 1.7 та 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за №377/8976) кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, у період спірних правовідносин по 01.01.2011 року в частині сплати позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість право визначати призначення платежу відповідно до приписів наведених вище правових норм належало виключно платнику.

Разом з тим, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», який був чинний в період спірних правовідносин, завданнями органів державної податкової служби є, зокрема, здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством (далі - податки, інші платежі); запобігання злочинам та іншим правопорушенням, віднесеним законом до компетенції податкової міліції, їх розкриття, припинення, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Згідно пункту 1, 2 статті 10 зазначеного Закону державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об'єднані спеціалізовані державні податкові інспекції виконують функції, зокрема, здійснюють контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів; забезпечують облік платників податків, інших платежів, правильність обчислення і своєчасність надходження цих податків, платежів, а також здійснюють реєстрацію фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Рішення суб'єкта владних повноважень у контексті положень КАС України необхідно розуміти як нормативно-правові акти так і правові акти індивідуальної дії. Правові акти індивідуальної дії - рішення, які є актом одноразового застосування норм права і дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації. Дії суб'єкта владних повноважень - активна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб (наприклад, дії щодо вилучення майна, затримання особи тощо).

Колегія суддів вважає, що дії щодо зарахування сплачених коштів в рахунок погашення податкового боргу минулих податкових періодів не порушують права, свободи та інтереси позивача, оскільки не створюють і не припиняють права чи обов'язки.

Так, для ухвалення правосудного судового рішення, яким суд поновлює чи в інший спосіб надає захист порушеним правам, свободам чи інтересам особи, повинні бути порушені права особи.

В даному випадку, податковим органом фактично реалізована його компетенція щодо забезпечення обліку платників податків та платежів, а тому оспорювані дії не є такими, що порушують права позивача. Як свідчать обставини справи, у спірному випадку рішення, яке породжує правові наслідки відносно позивача (податкове повідомлення - рішення про визначення податкового зобов'язання чи про збільшення грошового зобов'язання) податковим органом не приймалось, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині вимог.

Підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, відповідно до пункту 1 та 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні постанови неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи та порушено норми матеріального права, в зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог з ухваленням в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Тетіївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області задовольнити.

Скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2013 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В інший частині постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Постанову у повному обсязі складено 02.03.2015 року)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: О.М. Оксененко

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Федотов І.В.

Оксененко О.М.