Справа № П/811/3967/14
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П/811/3967/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2015 року

справа № П/811/3967/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого судді: Коршуна А.О. (доповідач)

суддів: Чередниченко В.Є. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Світловодської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду

від 04.12.2014р. у справі №П/811/3967/14

за позовом:

Товариства з обмеженою відповідальністю Спільного Українсько-Російського підприємства «Орма-Олімп»

до:

про:

Світловодської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

13.11.2014р. Товариство з обмеженою відповідальністю Спільне Українсько-Російське підприємство «Орма-Олімп» (далі – ТОВ СУРП «Орма-Олімп») звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Світловодської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (далі – Світловодська ОДПІ) про скасування податкового повідомлення-рішення / а.с. 3-7/.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.11.2014р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження в адміністративній справі №П/811/3967/14 та справу призначено до судового розгляду / а.с. 1/.

Відповідач, не погодившись з постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.12.2014р. у даній справі, подав апеляційну скаргу / а.с. 140-143/, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було з’ясовано усі обставини справи, які мають значення для її вирішення та зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до постановлення ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, тому просив суд скасувати постанову суду першої інстанції від 04.12.2014р. та постановити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні заявлених ним позовних вимог у повному обсязі.

Позивач, у письмових запереченнях на апеляційну скаргу / а.с. 153-154/, посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи об’єктивно та повно з’ясовано усі обставини справи та постановлено у справі рішення без порушень норм чинного законодавства, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції від 04.12.2014р. у даній справі залишити без змін.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, підтримав доводи викладені у письмових запереченнях на апеляційну скаргу та просив суд апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції від 04.12.2014р. у даній справі залишити без змін.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився. Відповідач про день, годину та місце розгляду даної справи апеляційним судом повідомлений належним чином / а.с. 149,151/, про поважність причин не явки свого представника у судове засідання, або про можливість розгляду справи у відсутність свого представника, суд у встановленому законом порядку не повідомив. За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу у відсутність представника відповідача.

Заслухавши у судовому засіданні представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали даної адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ТОВ СУРП «Орма-Олімп», ідентифікаційний код 34442790, зареєстровано як юридична особа 01.06.2006р. виконавчим комітетом Світловодської міської ради Кіровоградської області, та як платник податків, у тому числі ПДВ, підприємство перебуває на податковому обліку в Світловодській ОДПІ, одними з основних видів діяльності підприємства є – виробництво двигунів та турбін, ремонт і технічне обслуговування двигунів і турбін, монтаж двигунів і турбін / а.с. 29-47/.

Під час розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що позивачем було подано до Світловодської ОДПІ податкову декларацію з ПДВ за серпень 2014р., в якій платником податків було задекларовано податковий кредит у розмірі 995640 грн., від’ємне значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту ПДВ (рядок 29) декларації за серпень 2014р. становить 882107 грн. / а.с. 64-69/.

Відповідачем у період з 14.10.2014р. по 15.10.2014р. було проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ТОВ СУРП «Орма-Олімп» від’ємного значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту з ПДВ за серпень 2014р., за результатами якої складено акт №104/1500/34442790 від 21.10.2014р. (далі – акт перевірки).

Крім цього необхідно зазначити, що вищезазначені висновки відповідача за результатами перевірки позивача у даній справі, які відображені в акті №104/1500/34442790 від 21.10.2014р.. зроблено з огляду на наявність службової записки ОУ Кіровоградської ОДПІ за вих.№5036/7/11-23-07-07 від 20.10.2014р. та акту Світловодської ОДПІ №112/2200/31377828 від 25.04.2014р. «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб’єкта господарювання ТОВ «Сілікон» щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків ПП «Спецзовнішкомплект» щодо укладених договорів від 15.03.2013р. та 05.07.2013р. /а.с. 8-18/.

З матеріалів справи вбачається, що 01.08.2013р. між позивачем (покупець) у справі та ПП «Спецзовнішкомплект» (постачальник) було укладено договір поставки №01-18/13 / а.с. 20-21/, контрагент позивача за цим договором під час укладення договору та під час виконання сторонами своїх зобов’язань за цим договором був у встановлений чинним законодавством спосіб зареєстрований у якості юридичної особи та зареєстрований платником ПДВ, сторонами за цим договором свої зобов’язання за договором виконано у повному обсязі, а саме постачальником у встановлений договором строк та відповідно до специфікацій, які є невід’ємною частиною договору, було постановлено позивачу визначений договором товар – комплектуючі запчастини, загальна вартість поставного товару за цим договором становила 8821333,2 грн., у тому числі ПДВ – 1470222,20 грн., що підтверджується належними первинними документами, які наявні у позивача у справі та були ним надані під час проведення перевірки було надано податковому органу, ці первинні документи за вищезазначеним договором підряду характерні для такого роду господарських взаємовідносин, обов’язковість їх ведення передбачена нормами чинного законодавства України, свідчать про фактичне виконання сторонами своїх зобов’язань за цим договором, та подальше використання позивачем отриманого за цим договором у власній господарській діяльності, і які, у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», є підставою для здійснення бухгалтерського обліку та фінансової звітності, і на підставі яких у відповідні звітні періоди позивачем формувались валові витрати підприємства та визначались податкові зобов’язання та податковий кредит /а.с. 20-27, 73-100,121-122/.

Стосовно висновку відповідача про нікчемність укладеного між позивачем та його контрагентом ПП «Спецзовнішкомплект» договору по усьому ланцюгу постачання, то колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Аналіз положень ч. 1 ст. 204 ЦК України дає можливість визначити, що головною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, яка встановлена законом, і правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Приймаючи до уваги положення ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» та ст. 20 Податкового кодексу України, які визначають функції податкових органів та основні засади їх діяльності, обсяг прав та обов’язків податкових органом, можливо зробити висновок про те, що одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства та надання роз’яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків і жодною нормою чинного законодавства не передбачено право органу державної податкової служби, яким є відповідач у справі, самостійно, в позасудовому порядку визнавати нікчемними правочини і дані, які вказані платником податків в податкових деклараціях.

Враховуючи положення ст. 203, ч. 1 ст. 207, ст. 228 ЦК України, які пов’язують недійсність господарського зобов’язання з наявністю наступних обставин: невідповідність його змісту вимогам закону; наявністю мети, що за відомо суперечить інтересам держави та суспільства, укладення правочину учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним із них господарської компетенції (спеціальної правосуб’єктності) та порушення публічного порядку, у разі якщо правочин був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, та положення ст. 234 ЦК України відповідно до якої правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків є фіктивним, і фіктивний правочин визнається недійсним судом, і відповідачем у справі під час розгляду даної адміністративної справи в порушення вимог ст. 71 КАС України, не було надано суду будь-яких належних письмових доказів – судових рішень щодо визнання недійсними угод, які протягом перевіряємого періоду були укладені між позивачем та його контрагентами, як і не було надано суду доказів стосовно того, що ці угоди порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.

Аналіз норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин податкового законодавства, дає можливість зазначити, що жодним нормативно-правових актом України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов’язання іншої юридичної особи, яка є його контрагентом у тих чи інших господарських зобов’язаннях, при цьому це стосується і податкових зобов’язань, оскільки відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, тому при придбанні товару покупець зобов’язаний сплатити вартість товару продавцю, до складу якої входить податок на додану вартість, а продавець зобов’язаний внести цю суму податку на додану вартість до бюджету у відповідному звітному періоду, і у разі невиконання продавцем товару цього обов’язку саме на нього за це покладається відповідальність, і на продавця товару, який є платником податку, нормами чинного законодавства не покладено обов’язку здійснення контролю за дотриманням усіма постачальниками у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення ними господарської діяльності та сплати податків та зборів (обов’язкових платежів) у даному випадку , що свідчить про те, що несплата продавцем товару податку до додану вартість до бюджету в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем товару і не може бути підставою для позбавлення платника податку (покупця товару) на відшкодування податку на додану вартість, у разі якщо такий платник податку виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має усі визначені чинним законодавством документи на підтвердження розміру податкового кредиту.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 31.01.2011р. у справі за позовом ЗАТ «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської ОДПІ в Закарпатській області про визнання недійним податкового повідомлення-рішення (реєстраційний номер в ЄДРСР – 14222198), яке відповідно до ст.. 244-2 КАС України є обов’язковим для всіх суб’єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України, які зобов’язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного суду України.

Так, у вищезазначеній постанові Верховний суд України зазначив, що у разі коли контрагент не виконав свого зобов’язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що така правова позиція, щодо розв’язання спірних правовідносин, які виникли між сторонами у даній адміністративній справі, узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який під час розгляду справи «БУЛВЕС» АД проти Болгарії ( заява №3991/03) у рішенні від 22.01.2009р. зазначив, що платник податку не повинен нести наслідки невиконання постачальником його зобов’язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, та сплачувати пеню, оскільки такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об’єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке б потягло за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, не було встановлено, тому постанову суду першої інстанції від 04.12.2014р. у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі відповідача, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки ним доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Світловодської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.12.2014р. у справі №П/811/3967/14 – залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено – 27.02.2015р.

Головуючий: А.О. Коршун

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: О.М. Панченко