Справа № 6а/489/38/2014
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 6а/489/38/2014

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Тихонова Н.С.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Бойка А.В.,

- Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 про визнання дій управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Миколаєва протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою в порядку ст. 267 КАС України до управління Пенсійного фонду (далі УПФ) України у Ленінському районі м. Миколаєва про визнання протиправними дій відповідача та зобов'язання вчинити певні дії, мотивуючи заяву тим, що відповідач без поважних причин не виконує постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2010 року щодо здійснення позивачу перерахунку та виплати пенсії в розмірі, встановленому ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині невиплати частини пенсії за серпень 2014 року.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 жовтня 2014 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування постанови в зв'язку з тим, що вона постановлена з порушенням норм матеріального права, а також що у зв'язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_2, віднесений до 1-ї категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та згідно посвідчення Серії НОМЕР_1 має ІІ групу інвалідності по захворюванню, яке пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2010 року, яка набрала законної сили, позов ОСОБА_2 - частково задоволено. Визнано протиправною бездіяльність УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва в частині невиконання з 01 червня 2010 року приписів ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язано УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва провести ОСОБА_2 перерахунок пенсії по інвалідності з 01 червня 2010 року, виходячи з розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком, встановленої п.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до п.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачувати з урахуванням фактично сплачених сум пенсій.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2011 року зазначене рішення суду було роз'яснено щодо кінцевого нарахування та виплати пенсії.

До липня 2014 року пенсію ОСОБА_2 було нараховано та сплачено відповідно до рішення суду.

Позивач звернувся до відповідача із заявою, в порядку ч.9 ст. 267 КАС України, про проведення перерахунку пенсії у відповідності до постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2010 року.

З довідки УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва від 27 серпня 2014 року вбачається, що розмір пенсійної виплати за серпень 2014 року становить 8 683,35 грн., з яких фактично виплачено 2 419,95 грн.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання відповідачем постанови Ленінського районного суду від 05 липня 2010 року в частині виплати пенсії ОСОБА_2 за серпень 2014 року є правомірним, оскільки УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва у серпні 2014 року діяло в межах своїх повноважень, відповідно до вимог діючого законодавства.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції неправильними і такими, що не відповідають вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказується, що рішення суду першої інстанції є неправильним, оскільки невиконання рішення суду в частині виплати позивачу пенсії, нарахованої згідно вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є протиправним, тому постанову суду першої інстанції необхідно скасувати, прийняти нову постанову, якою задовольнити заяву у повному обсязі.

Судова колегія приймає до уваги ці доводи апелянта, виходячи з наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою ст.71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 255 КАС України визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до ч.9 ст. 267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Частиною 10 цієї ж статті встановлено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. У разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені частиною другою статті 162 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини склалися з приводу невиконання відповідачем судового рішення, що порушує право позивача на соціальний захист та регулюються зокрема Конституцією України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Нормами ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено пенсії особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами ІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів третьої групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2010 року було зобов'язано УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва провести ОСОБА_2 перерахунок пенсії по інвалідності з 01 червня 2010 року, виходячи з розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком, встановленої п.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до п.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачувати з урахуванням фактично сплачених сум пенсій.

Виходячи з викладених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, колегія суддів вважає, що позивач має право на виплату пенсії у відповідності до постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2010 року.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того, це право гарантується ч.2 ст. 46 Конституції України.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, за конституційними нормами виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають статті 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Також суд першої інстанції не правильно взяв до уваги посилання відповідача на те, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому, оскільки норми пенсійного законодавства, що регулюють спірні правовідносини не змінювались. Тобто законодавчим органом не було внесено змін до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок не порушуючи положень цього Закону.

Окрім того, громадяни України мають право на соціальний захист, якому відповідає обов'язок держави щодо його забезпечення. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень, як передбачено ст. 48 Конституції України.

Відповідачем не спростовано обставини невиконання постанови Ленінського районного суду від 05 липня 2010 року в частині виплати пенсії ОСОБА_2 за серпень 2014 року, у зв'язку з чим, колегія суддів вважає неправильним висновок суду першої інстанції про правомірність дій УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва щодо невиконання судового рішення в частині виплати пенсії за серпень 2014 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції відносно того, що позивач не має право на отримання призначеної пенсії у відповідності до постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2010 року, на думку колегії суддів, є помилковим.

Крім того, з урахуванням положень ч.1 ст. 267 КАС України, на думку колегії суддів, при прийнятті постанови про задоволення заяви необхідно зобов'язати УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва надати звіт про виконання рішення суду.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 202 КАС України вважає необхідним, скасовуючи постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.3 ч.1 ст. 198; п.3, п.4 ч.1 ст. 202; ч.2 ст. 205; ст. 207; ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити повністю.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 жовтня 2014 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою заяву ОСОБА_2 - задовольнити повністю.

Визнати бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва щодо невиконання рішення Ленінського районного суду від 05 липня 2010 року в частині нарахування та виплати ОСОБА_2 пенсії за серпень 2014 року протиправною.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва нарахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію за серпень 2014 року відповідно до рішення Ленінського районного суду від 05 липня 2010 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва подати до суду звіт про виконання постанови Ленінського районного суду від 05 липня 2010 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Т.М. Танасогло

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Яковлєв