Справа № 2а-3973/10/1470
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" грудня 2014 р. м. Київ К/9991/40696/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: Карася О.В. (головуючого), Голубєвої Г.К., Рибченка А.О., розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спарта-Трейд" на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2011 у справі № 2а-3973/10/1470 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спарта-Трейд" до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство звернулася до суду із позовом до державного податкового органу, у якому заявлено вимоги визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення - рішення від 11.12.2009 № /0 та наступні у часі повідомлення-рішення, прийняті у порядку адміністративного оскарження через дріб 1, 2, 3, якими позивачеві державним податковим органом визначено суму податкового зобов'язання (штрафні (фінансові) санкції) з податку на прибуток у розмір 199609,50 грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.09.2010 позовні вимоги задоволено.

Апеляційний адміністративний суд постановою від 16.06.2011 судове рішення першої інстанції скасував та прийняв нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовив.

Не погодившись із судовими рішеннями, позивач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить судове рішення апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі судове рішення першої інстанції.

У поданих запереченнях на скаргу відповідач просить її відхилити з мотивів необґрунтованості.

Переглянувши матеріали справи і касаційну скаргу, заслухавши доповідь судді, Вищий адміністративний суд України зазначає наступне.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що оспорювані позивачем податкові повідомлення - рішення Державна податкова інспекція прийняла згідно пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону № 2181-ІІІ на підставі акта від 17.11.2009 про результати планової виїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2008 по 30.06.2009, у ході якої встановлено порушення останнім п. 3.1 ст. 3, п. 5.1, пп. 5.2.1, п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 334/94-ВР), що полягало у завищенні позивачем занижено податок на прибуток на загальну суму 399 219,00 грн. та заниженні цього податку на загальну суму 399 219,00 грн. Такий висновок вмотивовано тим, що, з урахуванням даних бухгалтерського обліку та документів первинного обліку, у ході даної перевірки за період з 01.01.2008 по 30.06.2009 встановлено як завищення позивачем валових витрат на 786 336,00 грн. так і їх заниження на вказану суму. При цьому перевіркою встановлено, що завищення позивачем валових витрат за І півріччя 2008 року відбулося внаслідок включення до складу валових витрат вказаного податкового періоду витрат 2007 року, що не були враховані в декларації з податку на прибуток за 2007 рік, але за відсутності підтверджуючих документів та наявність яких (витрат) не було встановлено у ході попередньої податкової перевірки за період з 01.07.2005 по 31.12.2007.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Законом № 334/94-ВР дозволено включати до складу валових витрат поточного періоду суми, що не були враховані у минулих податкових періодах, тому донарахування позивачу штрафної санкції згідно податкових повідомлень - рішень є необгрунтованим.

Скасовуючи судове рішення першої інстанції, апеляційний адміністративний суд, з урахуванням встановлених контролюючим органом під час проведення перевірки обставин щодо даних бухгалтерського обліку Товариства та наявності первинних документів, виходив з того, що позивачем у складі валових витрат за перше півріччя 2008 року було задекларовано витрати 2007 року, відображені у бухгалтерському обліку підприємства 2007 року. Разом з тим, заниження підприємством витрат у 2007 році актом попередньої перевірки за 01.07.2005 по 31.12.2007 встановлено не було.

Водночас, вирішуючи спір суди не врахували, що, з урахуванням встановленого перевіркою факту як завищення позивачем валових витрат на так і їх заниження, заниження суми податкових зобов'язань платником податків не відбулося. Тобто допущені платником податків порушення податкового законодавства не призвели до втрат бюджету у вигляді несплачених таким платником податків своїх податкових зобов'язань.

Так, спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення є Закон України від 21.12.2000 № 2181-III "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі - Закон № 2181-ІІІ)

Згідно з пп. "б" пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 № 2181-ІІІ контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

Згідно пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону № 2181-ІІІ у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у пп. "б" пп. 4.2.2 пп. 4.2 ст. 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний день з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Тобто передбачене пп. 17.1.3 Закону № 2181-ІІІ право податкового органу застосувати штрафну санкцію до платника податків виникає у тому випадку, коли: дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях; відбувається донарахування податковим органом податкового зобов'язання.

У даному випадку податковий орган не здійснив донарахування суми податкових зобов'язань, що підтверджується самим податковим повідомленням-рішенням, у якому показник "основний платіж" дорівнює нулю. Відповідно, і фінансова (штрафна) санкція, передбачена пп. 17.1.3 Закону № 2181-ІІІ, не може бути застосована.

Враховуючи наведене, не можна погодитись з мотивами, за якими суд першої інстанції у даному випадку задовольнив позовні вимоги.

Водночас помилковість мотивів задоволення позову не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення у цій справі.

З урахуванням викладеного, ухвалене у справі судове рішення апеляційного адміністративного суду підлягає скасуванню з залишенням без зміни судового рішення першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спарта-Трейд" задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2011 у справі № 2а-3973/10/1470 скасувати та залишити в силі постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.09.2010.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко