Справа № 2а-7089/10/1570
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" лютого 2015 р. м. Київ К/800/13049/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2010 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2012 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Одеській області (далі - ГУ МНС України в Одеській області), Ізмаїльського районного управління Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Одеській області (далі - Ізмаїльське РУ ГУ МНС України в Одеській області) про визнання неправомірною діяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2008 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання неправомірними дій та стягнення недоплаченої одноразової грошової допомоги і коштів за виконану роботу. В обґрунтування вимог зазначав, що з 12 листопада 2007 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності по захворюванню, пов'язаному з виконанням службових обов'язків, а з 26 листопада 2007 року - звільнено зі служби у запас Збройних сил за пунктом «б» (через хворобу). Вказує, що має право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини 2 статті 23 Закону України від 17 грудня 1993 року № 3745-XII «Про пожежну безпеку» (далі - Закон № 3745-XII) та постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2007 року № 908 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), травми або поранення, захворювання чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту» (далі - постанова КМУ №908), розмір якої відповідач обчислив йому без урахування усіх видів грошового забезпечення, яке він отримував на день звільнення.. Крім того, з ним не проведені розрахунки за виконання роботи газодимозахисника з квітня 1999 року по лютий 2007 року. Вважаючи дії відповідачів неправомірними та уточнивши позовні вимоги, просив суд скасувати пункт 26 протоколу засідання від 31 січня 2008 року №7 в частині встановлення розміру одноразової грошової допомоги в сумі 26400,00 грн, встановити її у розмірі 64247,04 грн, стягнути з ГУ МНС в Одеській області недоплачену грошову допомогу в сумі 38247,04 грн та зобов'язати відповідачів провести розрахунок та сплатити кошти за роботу газодимозахисником.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2010 року, яку залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2012 року, позов задоволено частково. Зобов`зано ГУ МНС України в Одеській області провести розрахунок та сплатити ОСОБА_4 надбавку за роботу в ізолюючих протигазах за період з 1999 року до 01 січня 2005 року та зобов'язано Ізмаїльське районне управління ГУ МНС України в Одеській області провести розрахунок та сплатити ОСОБА_4 надбавку за роботу в ізолюючих протигазах за період з 01 січня 2005 року до 01 січня 2007 року. В решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач порушує питання про скасування судових рішень та ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що судами порушено норми матеріального права, зокрема, неправильно застосовано Закон № 3745-XII, не взято до уваги Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) та постанову Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (далі - постанова КМУ № 1294).

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 проходив службу у званні старшого лейтенанта внутрішньої служби на посаді начальника караулу 28-ї самостійної державної пожежної частини Болградського районного відділу Управління МНС в Одеській області.

З 12 листопада 2007 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності по захворюванню, пов'язаному з виконанням службових обов'язків зі ступенем втрати працездатності 25%, що підтверджується довідками Медико-соціальної експертної комісії від 12 листопада 2007 року серії ОА-1 №002878 та серії 2-18 ОВ №073870.

Наказом начальника УМНС України в Одеській області від 23 листопада 2007 року № 136 його звільнено зі служби у запас Збройних сил за пунктом «б» (через хворобу) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114.

Згідно з витягом з протоколу засідання комісії з призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) поранення (контузії травми, або каліцтва) чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту від 31 січня 2008 року, прийняте рішення про виплату позивачу одноразової грошової допомоги, розмір якої обчислено відповідно до постанови КМУ №908 в сумі 26400 грн.

За наказом Управління МНС України в Одеській області від 18 лютого 2008 року № 39, 21 квітня 2008 року ОСОБА_4 виплачено вказану суму, що підтверджується платіжним дорученням від 21 квітня 2008 року № 482.

Вирішуючи спір та відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд виходив з того, що розмір одноразової грошової допомоги позивача відповідач обчислив у відповідності до норм, які діяли на час встановлення йому інвалідності.

Проте, з такими висновками погодитись неможливо.

Загальні правові, економічні та соціальні основи забезпечення пожежної безпеки на території України визначались Законом № 3745-XII, норми якого діяли на час виникнення спірних правовідносин, згідно з частиною 1 статті 20 якого, порядок та умови проходження служби в державній пожежній охороні регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

За умовами частини 2 статті 23 Закону № 3745-XII, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного особі рядового чи начальницького складу державної пожежної охорони під час виконання службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, пов'язаного з виконанням службових обов'язків, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності особою рядового та начальницького складу державної пожежної охорони у період проходження служби у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На час встановлення позивачу інвалідності у 2007 році, діяв Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), травми або поранення, захворювання чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затверджений постановою КМУ №908, відповідно до підпункту 3 пункту 2 якого, особам рядового і начальницького складу та особам, звільненим із служби, у разі настання інвалідності ІІІ групи внаслідок виконання службових обов'язків грошова допомога виплачувалася у розмірі 48-місячного грошового забезпечення.

Водночас, розмір одноразової грошової допомоги визначався відповідно до грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за спеціальне звання, відсоткової надбавки за вислугу років та щомісячної 100-відсоткової надбавки, передбачених Указами Президента України від 04 жовтня 1996 року № 926 та від 29 січня 1999 року № 98 і постановою Кабінету Міністрів України від 08 липня 1999 року № 1223 за останньою посадою, яку займала особа рядового або начальницького складу на день втрати працездатності, а особа, звільнена із служби, - на день звільнення (пункт 3 постанови КМ №908).

Разом з тим, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України № 2011-XII, сфера дії цього закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов'язок за межами України, та членів їх сімей.

Частиною 2 статті 9 Закону № 2011-XII визначені елементи грошового забезпечення визначає по-іншому: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з положеннями частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні складових грошового забезпечення для обчислення суми одноразової грошової допомоги позивачеві застосуванню підлягають положення частини 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, а не постанова КМУ № 908, яка звужує обсяг встановлених законом прав.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України викладену в у постановах від 12 листопада 2013 року (справа № 21-383а13), 28 січня 2014 року (справи №№ 21-475а13, 21-477а13), 11 лютого 2014 року (справа 21-495а13) та від 04 березня 2014 року (21-31а14), яка відповідно до статті 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх судів України.

Із змісту грошового атестату та довідки видно, що на дату звільнення грошове забезпечення ОСОБА_4 складалось із посадового окладу, окладу відповідно до військового звання, 100% надбавки за вислугу років та інших виплат.

Проте, вирішуючи спір та відмовляючи в цій частині позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанції не звернули уваги на ці документи та не перевіряли чи відповідає заявлена ОСОБА_4 сума одноразової грошової допомоги у розмірі 64247,04 грн тим сумам виплат, які він отримував на день втрати працездатності.

Вказані обставини мають суттєве значення для правильного вирішення спору, а тому судові рішення підлягають частковому скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд в цій частині.

Разом з тим, вирішуючи спір в іншій частині позовних вимог, суди встановили, що ОСОБА_4 виконував роботи в захисних ізолюючих дихальних апаратах в СДПЧ-28 Болградського районного відділу Управління МНС України в Одеській області з 1999 року по 2007 рік, що підтверджується табелем обліку роботи газодимозахисника від 21 квітня 2008 року, проте через несвоєчасне оформлення та подання документів, відповідач частково здійснив виплати позивачу за цю роботу.

Враховуючи те, що відомості щодо роботи позивача в ізолюючих апаратах з 1999 року по 2007 рік вже надійшли до ГУМНС України в Одеській області, після затвердження їх начальником управління МНС України в Одеській області (а.с.45-52), суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано зобов'язали відповідачів провести розрахунок та виплатити позивачу надбавку за роботу в захисних ізолюючих апаратах з 1999 по 2007 рік, а тому підстави для скасування рішень в цій частині відсутні.

Відповідно до частини 2 статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, судові рішення підлягають скасуванню в частині відмови у задоволенні позову щодо перерахунку одноразової грошової допомоги, з направленням справи на новий судовий розгляд.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2010 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2012 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті судові рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак