Справа № 815/2981/14
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2981/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2015 року 15 год. 10 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Корой С.М.

секретар судового засідання Філіппова Ю.В.

за участю сторін:

представника позивача - Жорняк О.П. (за довіреністю)

представника відповідача та третьої особи - Сєрбіна Є.Л. (за довіреністю)

представника третьої особи - Доброва Р.В. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом релігійної громади Церкви євангельських Християн-баптистів «Алілуйя» до виконавчого комітету Одеської міської ради, комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Одеської міської ради, департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов релігійної громади Церкви євангельських Християн-баптистів «Алілуйя» до виконавчого комітету Одеської міської ради, комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Одеської міської ради, департаменту комунальної власності Одеської міської ради, в якому позивач з урахуванням уточнення позовних вимог просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 22.08.2007 року № 923 «Про реєстрацію об'єктів комунальної власності м. Одеси» в частині зобов'язання комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» провести технічну інвентаризацію та зареєструвати за Одеською міською радою об'єкт нежитлового фонду комунальної власності,оформити та видати Одеській міські раді свідоцтва про право власності на об'єкт нерухомого майна, що зазначений в п. 99 Додатку до цього рішення - окремо розташованої будівлі, загальною площею 289,3 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська,1/8;

- визнати протиправними дії виконавчого комітету Одеської міської ради щодо видачі Одеській міській раді свідоцтва про право власності від 24.12.2007 року серії САВ № 345341 на нежилу окремо розташовану двоповерхову будівлю, загальною площею 289,3 кв. м, за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська,1/8;

- визнати протиправними дії комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», правонаступником якого є комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, щодо складання та видачі 13 липня 2007 року на ім'я Одеської міської ради технічного паспорта на нежилу окремо розташовану будівлю, загальною площею 289,3 кв.м, за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська,1/8;

- визнати протиправними дії комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», правонаступником якого є реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції, щодо здійснення 20 січня 2008 року за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради державної реєстрації права власності на нерухоме майно - на нежилу окремо розташовану будівлю, загальною площею 289,3 кв.м, за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська,1/8;

- зобов'язати реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10 січня 2008 року, реєстраційний номер 21697197, за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради, нежилої окремо розташованої будівлі, загальною площею 289,3 кв.м, за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська,1/8.

У своєму позові позивач зазначив, що в 1997 році корейська культурна громада та РГЦЄХЮ «Алілуйя» звернулись до Одеської міської ради та колишньої Жовтневої районної адміністрації м. Одеси із заявою про надання можливості створення Одеського корейського культурного центру, та у тому ж році Жовтневою районною адміністрацією м. Одеси передано для створення такого центру територію колишнього літнього кінотеатру «Генуя», розташованого в ЦПКіВ ім. Т.Г. Шевченка. За декілька років Церква «Алілуйя» власними силами збудували двоповерхову будівлю, площею 270,5 кв.м. Як вказує позивач, з цією метою 25.07.1997 року укладено договір оренди території колишнього кінотеатру «Генуя» між КП «Парк культури і відпочинку ім. Т.Г. Шевченка» та ТОВ «Лебідь». Згодом у липні 1997 року між позивачем та ТОВ «Лебідь» укладено договір про співробітництво та спільну діяльність з будівництва Одеського корейського культурного центру, відповідно до якого сторони зобов'язувалися спільно збудувати на зазначеній території культурний центр, до складу якого входить кафе з корейськими та східними блюдами, а також Дім молитви для проведення культурних заходів, та на підставі якого сторонами укладено договір підряду. При цьому, рішенням господарського суду Одеської області від 29.08.2005 року у справі № 17/247-04-7138 позов РГЦЄХБ «Алілуйя» до ТОВ «Лебідь» та КП «Парк культури і відпочинку ім. Т.Г. Шевченка» та визнано право власності за РГЦЄХБ «Алілуйя» на вказану будівлю, яке, як стверджує позивач, набрало законної сили у вересні 2005 року та було чинним до 24.06.2008 року до моменту його скасування Вищим господарським судом України та направлення справи на новий розгляд. Проте, у період, протягом якого, на думку позивача, було чинним вищезгадане рішення суду, відповідачем прийнято рішення про реєстрацію об'єктів комунальної власності м. Одеси, яким зобов'язано КП «ОМБТІ та РОН» провести технічну інвентаризацію та зареєструвати за Одеською міською радою вищезгаданий об'єкт нерухомості без повідомлення позивача про розгляд зазначеного питання, на підставі якого видано свідоцтво про право власності, а також проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Відповідач виконавчий комітет Одеської міської ради надав до суду заперечення (т. 1 а.с. 92-94), в яких зазначив, що приймаючи спірне рішення, діяв у відповідності до приписів ст. ст. 19, 143 Конституції України, ст. ст. 10, 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідач пояснив, що набув право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 1/8, на підставі рішення Одеської обласної Ради народних депутатів від 25.11.1991 року № 266-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування та районів області», рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 06.04.1992 року № 104 «Про прийом до комунальної власності міста державного майна житлово-комунального господарства, охорони здоров'я, народної освіти та культури». При цьому відповідач зазначив, що вказаний об'єкт, а також земельна ділянка, на якій він розташований, перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси, а також наголосив на відсутності такого права у позивача, який не надав доказів наявності у нього права власності на спірний об'єкт або документів, які підтверджують наявність дозволу на використання земельної ділянки природно-заповідного фонду для здійснення будівництва та обслуговування об'єкта нерухомості, що передбачає зміну цільового використання відповідної земельної ділянки, що, на думку відповідача, свідчить про самочинність такого будівництва.

Відповідач реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції надав до суду заперечення (т. 3 а.с. 61-64), в яких зазначив, що згідно з п. 2.1. Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року № 3502/5, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком. При цьому згідно з положеннями п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 26.10.2011 року № 1141, у разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, та вносить запис про скасування державної реєстрації прав. При цьому, як зазначає відповідач, відповідно до приписів вищезгаданого Порядку внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється державним реєстратором за заявою, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. Водночас, відповідач вважає, що не порушував права, свободи та інтереси позивача, оскільки відповідної заяви щодо скасування запису про державну реєстрацію прав до нього не надходило, тобто, така заява не була предметом розгляду реєстраційної служби, що, в свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Крім того, відповідач, посилаючись на Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо виконання дискреційних повноважень адміністративними органами від 11 березня 1980 року, постанову Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року, зазначив про неможливість суду підміняти собою органи владних повноважень, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Відповідач КП «БТІ» ОМР надав до суду заперечення (т. 3 а.с. 65-67), в яких зазначив, що порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна регулювався Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 24 травня 2001 року № 127, відповідно до якої відповідачем згідно із замовленням представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради від 17.10.2006 року та на підставі укладеного договору проведена технічна інвентаризація спірного об'єкта нерухомості за участю представника замовника. На підставі виготовлених матеріалів технічної інвентаризації виготовлений та виданий замовнику технічний паспорт. При цьому відповідач наголосив, що на момент проведення ним технічної інвентаризації зазначеного об'єкта нерухомості право власності на відповідну будівлю не було ні за ким зареєстровано. Крім того, як зазначено у запереченнях, у реєстратора БТІ на момент проведення державної реєстрації права власності на вказаний об'єкт нерухомості не було підстав для відмови у її проведенні.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - департамент комунальної власності Одеської міської ради надав до суду заперечення (т. 2 а.с. 54-58), в яких зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 року № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» був затверджений перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць,до якого, зокрема,віднесено житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів. Спірний об'єкт є колишнім кінотеатром «Генуя», який розташований на території Парку ім. Т.Г. Шевченка, отже, є об'єктом права комунальної власності. Земельна ділянка, на якій розміщений відповідний об'єкт нерухомого майна, також відноситься до комунальної власності, чим, на думку третьої особи, визначається правомірність набуття територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради права власності на такий об'єкт нерухомого майна. Також у запереченнях вказано, що договір оренди колишнього кінотеатру «Генуя», укладений між КП «Парк культури і відпочинку ім. Т. Шевченка» та ТОВ «Лебідь» щодо передачі в оренду території площею 1550 кв.м під розміщення кафе з метою побудови культурно-оздоровчого центру,є нікчемним, оскільки вищезгадане комунальне підприємство не мало повноважень щодо передачі земельної ділянки в оренду, та більш того, під забудову. Крім того, зазначене комунальне підприємство створено лише у травні 1999 року та зареєстровано у червні 1999 року, відтак, зазначене комунальне підприємство не могло укласти вищезгаданий договір у 1997 році. Вперше договори оренди на територію, на якій розташований кінотеатр «Генуя» були укладені у 2001році між Жовтневою районною адміністрацією Одеської міської ради та ТОВ «Лебідь», який на цей час визнаний у судовому порядку недійсним, у зв'язку з чим посилання позивача на такий правочин, на думку третьої особи, не може бути врахований судом. В свою чергу, недійсність такого договору виключає виникнення у ТОВ «Лебідь» та РГЦЕХБ «Алілуйя» права власності на відповідне нерухоме майно, що належало та належить на праві власності територіальній громаді м. Одеси. Необґрунтованим також третя особа вважає посилання позивача на договір по співробітництво, який укладався між позивачем та ТОВ «Лебідь», який жодним чином не підтверджує права власності позивача, а також на рішення господарського суду Одеської області від 29.08.2005 року у справі № 17/247-04-7138, відповідно до якого нібито у РГЦЄХБ «Алілуйя» мало виникнути право власності, оскільки таке рішення скасовано у касаційному порядку. Крім того, у запереченнях наголошено на безпідставності тверджень позивача про відсутність свідоцтва про право власності, оскільки свідоцтво є лише документом, який підтверджує право власності, тоді як само по собі право власності територіальної громади на спірний об'єкт існувало та було закріплено постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 року № 311, а також прийнятим на виконання вищезгаданої постанови рішення Одеської обласної Ради народних депутатів від 25.11.1991 року № 266-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області».

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги та обґрунтування адміністративного позову у повному обсязі.

Представники відповідачів та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на доводи, викладені у запереченнях проти позову та поясненнях.

Суд, заслухавши осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши доводи адміністративного позову, заперечень проти нього, пояснення сторін, наявні матеріали справи та обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, встановив наступне.

22.08.2007 року виконавчий комітет Одеської міської ради прийняв рішення № 923 «Про реєстрацію об'єктів комунальної власності м. Одеси», відповідно до якого КП «ОМБТІ та РОН» доручено провести технічну інвентаризацію та зареєструвати за Одеською міською радою об'єкти нежитлового фонду комунальної власності згідно з додатком, а також оформити та видати Одеській міські раді свідоцтва про право власності, зазначені у вищевказаному додатку до рішення (т. 3 а.с. 53-57). У п. 99. додатку до вказаного рішення «Перелік об'єктів нежитлового фонду комунальної власності» до такого переліку віднесено окремо розташовану будівлю, загальною площею 289,3 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 1/8.

На підставі вищезгаданого рішення виконавчим комітетом Одеської міської ради територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради видано свідоцтво про право власності на нежилу окрему розташовану будівлю, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 1/8 (т. 3 а.с. 46).

Крім того, КП «ОМБТІ та РОН», до компетенції якого на момент виникнення спірних відносин відносились повноваження щодо державної реєстрації речових прав на об'єкти нерухомого майна, проведено державну реєстрацію права власності територіальної громади

м. Одеси в особі Одеської міської ради на вищезгаданий об'єкт нерухомості, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.01.2008 року № 17313845 (т. 3 а.с. 45).

Як вбачається з позовної заяви, протиправність рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 22.08.2007 року № 923 «Про реєстрацію об'єктів комунальної власності м. Одеси» пов'язується позивачем із наявними у нього майновими правами на відповідний об'єкт нерухомого майна, що виключає підстави для оформлення права власності на відповідний об'єкт нерухомості за Одеською міською радою. З урахуванням зазначеного суд вбачає за необхідне дослідити питання наявності майнових прав у позивача та відповідача на відповідний об'єкт нерухомості.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 року № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» затверджено перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності). При цьому пунктом 3 вказаної постанови установлено, що розмежування майна між власністю областей, міст Києва та Севастополя і власністю районів, міст обласного підпорядкування, районів міст Києва та Севастополя провадиться облвиконкомами, Київським і Севастопольським міськвиконкомами з участю виконкомів нижчестоящих Рад народних депутатів.

На виконання вищезгаданої постанови Кабінету Міністрів України Одеською обласною Радою народних депутатів прийнято рішення від 25.11.1991 року № 266-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування та районів області» (т. 4 а.с. 32-38), яким затверджено переліки державного майна, що передається у власність обласної Ради народних депутатів, міст обласного підпорядкування та районів області згідно з додатками 1-3. У додатку 2 до вказаного рішення «Перелік державного майна, яке передається у власність міст обласного підпорядкування» у розділі «Культура» визначено парки культури та відпочинку.

Рішенням Одеської міської Ради народних депутатів від 0-6.04.1992 року № 104 «Про прийняття до комунальної власності міста державного майна житлово-комунального господарства, охорони здоров'я, народної освіти та культури» було затверджено акти приймання-передачі та перелік державного майна комунальної власності міста (т. 3 а.с. 132-144), на підставі якого у комунальну власність міста Одеси, зокрема, прийнято Центральний парк культури і відпочинку ім. Т.Г. Шевченка, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 1.

Таким чином, на підставі вищенаведених актів до власності територіальної громади м. Одеси у 1991-1992 роках було передано все майно, розташоване в межах Центрального парку культури і відпочинку ім. Т.Г. Шевченка, який знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 1, в тому числі й літній кінотеатр «Генуя», який відповідно до наданої історичної довідки КП «Парки Одеси» був збудований у 1946 році (т. 4 а.с. 31).

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» лише органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

З огляду на вказані положення законодавства України, враховуючи той факт, що літній кінотеатр «Генуя» після розмежування державного майна був переданий у власність територіальної громади м. Одеси, інтереси якої відповідно до положень ст. 143 Конституції України та ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представляє Одеська міська рада, суд наголошує, що будь-які майнові права позивача на відповідне майно можуть мати лише похідний характер від права власності територіальної громади м. Одеси на відповідний об'єкт нерухомого майна, тобто, могли виникнути у період з моменту його передачі у власність територіальної громади міста до моменту проведення відповідної державної реєстрації права власності.

Виходячи з положень чинного законодавства України, право власності позивача могло виникнути внаслідок приватизації ним такого об'єкта у органу місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку (в тому числі шляхом викупу орендарем) або в результаті відведення йому міською радою відповідної земельної ділянки комунальної власності під забудову.

Так, заявляючи про наявність у позивача майнових прав на спірний об'єкт нерухомості, він у своєму позові вказав, що збудував його на пожертвування віруючих та інших церков. В свою чергу, будівництво об'єкта нерухомості передбачає отримання майнових прав на земельну ділянку, на якій має відбуватися таке будівництво.

Проте, позивачем до суду не надано доказів про відведення йому у встановленому законодавством порядку земельної ділянки за вказаною адресою для здійснення відповідного будівництва.

В свою чергу, згідно зі ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальній громаді міста, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є в комунальній власності. Відповідно до ст.ст. 10, 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ради представляють інтереси територіальної громади та відповідно до ч. 5 ст. 60 вказаного Закону здійснюють повноваження власника майна.

Згідно з пунктами «а», «б», «в» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України саме до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території відповідних населених пунктів належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, а також надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності.

Згідно з ч. 1, ч.2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 1 ст. 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Зі змісту наведених норм законодавства вбачається, що майнові права на земельні ділянки комунальної власності можуть набуватися юридичними особами виключно на підставі рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Втім, Одеська міська рада не передавала у власність чи користування земельну ділянку, на якій розташовані приміщення, збудовані позивачем, тобто, будівництво проведено на земельній ділянці, яка не була відведена в установленому законодавством порядку для цієї мети.

Зазначене підтверджується, зокрема, листом департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 21.10.2014 року № 01-19/3957-09-02, відповідно до якого рішення стосовно оформлення правовстановлюючих документів на користування земельною ділянкою за вказаною вище адресою Одеською міською радою не приймалось (т. 3 а.с. 60).

Крім того, судом встановлено, що позивач не перебував також й в орендних відносинах з Одеською міською радою як органом, уповноваженим розпоряджатися об'єктами комунальної власності, що надавало б можливі правові підстави для проведення реконструкції відповідного об'єкта нерухомого майна.

Також відповідно до листа управління капітального будівництва Одеської міської ради від 16.10.2014 року № 1414/2 позивачем не укладалось договору про пайову участь замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси, що є обов'язковою вимогою для осіб, які мають намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті.

Не надано до суду також й будь-яких дозвільних документів на підтвердження законності проведення позивачем будівництва за вказаною адресою, а наданий позивачем до суду проект реконструкції спірної будівлі та кошториси (т. 3 а.с. 177-243) не можуть виступати підтвердженням правомірності проведення відповідних робіт, тоді як сам факт проведення будівельних робіт не визначає права власності суб'єкта будівництва на нього.

За таких умов суд вважає безпідставними посилання позивача на порушення спірним рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради його майнових прав, адже факт виникнення таких майнових прав у передбаченому законодавством порядку позивачем не доведений належними доказами у справі.

При цьому суд вважає необґрунтованим посилання позивача на укладений між Жовтневою районною адміністрацією Одеської міської ради та ТОВ «Лебідь» договір від 28.05.2001 року № 207 щодо оренди приміщення та експлуатації приміщення під кафе у парку ім. Т.Г. Шевченка, оскільки вказаний договір укладений із особою, яка не наділена чинним законодавством повноваженнями щодо розпорядженням майном територіальної громади м. Одеси, адже такі повноваження, як зазначено вище, віднесені до компетенції Одеської міської ради. Крім того, рішенням господарського суду Одеської області від 02.02.2007 року у справі № 30/459-06-13890, залишеним в силі за результатами апеляційного та касаційного перегляду, вищезгаданий договір був визнаний судом недійсним на майбутнє, а ТОВ «Фірма «Лебідь» зобов'язано передати зазначені приміщення КП «Центральний парк культури і відпочинку ім. Т.Г. Шевченка» за актом приймання-передачі (т. 2 а.с. 59-73). Поряд з цим, позивачем не надано до суду також будь-яких доказів, які б підтверджували пов'язаність його прав на вказану будівлю із наявністю вищезгаданих прав у ТОВ «Фірма «Лебідь», зокрема, до суду не надано договорів, які регулювали відносини між позивачем та вказаною юридичною особою з цього приводу, на які міститься посилання у позові.

Також безпідставними є посилання позивача на договір оренди території колишнього кінотеатру «Генуя» між КП «Парк культури і відпочинку ім. Т.Г. Шевченка» від 25.06.1997 року, копії якого не надано до суду, та який також не визначає права позивача на забудову в силу відсутності у комунального підприємства повноваження розпоряджатися майном територіальної громади м. Одеси.

Крім того, суд враховує, що рішенням господарського суду Одеської області від 29.08.2005 року у справі № 17/247-04-7138 у справі за позовом релігійної громади євангельських християн баптистів «Алілуйя» до ТОВ «Лебідь» та КП «Парк культури і відпочинку ім. Т.Г. Шевченка» за позивачем визнано право власності на незакінчену будівництвом двоповерхову будівлю Одеського корейського культурно-оздоровчого центру загальною площею 270,5 кв.м та спортивну заасфальтовану площадку, площею 550 кв.м, огорожу-паркан, довжиною 24,96 м, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 1. Однак, вищевказане рішення суду першої інстанції було скасовано постановою Вищого господарського суду України від 24.06.2008 року за результатами розгляду касаційних скарг Одеської міської ради та представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, які не брали участі у розгляді цієї справи у суді першої інстанції, але дізналися про порушення своїх прав вищезгаданим судовим рішенням (т. 3 а.с. 25-30).

При цьому суд критично оцінює посилання позивача на те, що спірне рішення приймалось виконавчим комітетом Одеської міської ради у період, коли було чинним рішення господарського суду Одеської області від 29.08.2005 року у справі № 17/247-04-7138, що, на його думку, визначало право власності позивача. З зазначеного рішення суду вбачається, що ані Одеська міська рада, ані її виконавчий комітет не були учасниками вищезгаданої справи, тоді як у суду відсутні будь-які документальні свідчення про обізнаність відповідача про існування вищезгаданого рішення суду на момент прийняття спірного рішення. Більш того, Одеською міською радою був ініційований перегляд вищезазначеного рішення суду після того, як остання дізналась про порушення своїх прав.

Крім того, само по собі рішення суду про визнання права власності на об'єкт нерухомості не свідчить про виникнення такого права у особи, оскільки чинним на момент прийняття рішення суду законодавством визначалась необхідність проведення державної реєстрації прав власності, в тому числі й на об'єкти незавершеного будівництва, з вчиненням якої законодавством і пов'язується момент виникнення права власності особи на відповідну річ. Проте, позивачем таке право не було зареєстровано, тоді як відповідачем перед прийняттям спірного рішення отримано інформацію про відсутність державної реєстрації прав на зазначений об'єкт (т. 3 а.с. 21).

Відсутність підтвердженого майнового права позивача на спірний об'єкт нерухомості, виходячи з положень ч. 1 ст. 6 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси, свідчить про відсутність у позивача порушеного права, свободи або інтересу, що може виступати підставою для звернення до суду з адміністративним позовом.

В свою чергу, відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет міської ради наділений правом в межах своїх повноважень приймати рішення, що визначає правове підґрунтя для прийняття останнім спірного рішення в силу наявності незареєстрованого права власності територіальної громади м. Одеси, яке виникло у неї в період, коли не передбачалось обов'язкової державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна.

За таких умов, приймаючи спірне рішення, виконавчий комітет Одеської міської ради діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також вважає необґрунтованими посилання позивача на визначення у технічному паспорті, якій було видано міській раді на спірний об'єкт нерухомого майна, іншої адреси: не

вул. Маразліївська, 1, а вул. Маразліївська 1/8, з огляду на те, що з матеріалів справи вбачається, що за адресою м. Одеса, вул. Маразліївська, 1, розташовано декілька об'єктів нерухомості, що визначило потребу під час проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомості на території парку присвоїти кожному з них окремі адреси. При цьому суд звертає увагу, що позивачем у справі також укладались правочини щодо об'єкта, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 1, а не м. Одеса, вул. Маразліївська, 1/8.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача щодо визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 22.08.2007 року № 923 «Про реєстрацію об'єктів комунальної власності м. Одеси» в частині зобов'язання комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» провести технічну інвентаризацію та зареєструвати за Одеською міською радою об'єкт нежитлового фонду комунальної власності,оформити та видати Одеській міські раді свідоцтва про право власності на об'єкт нерухомого майна, що зазначений в п. 99 Додатку до цього рішення - окремо розташованої будівлі, загальною площею 289,3 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 1/8.

Оскільки решта позовних вимог пов'язується позивачем із безпідставністю прийняття виконавчим комітетом Одеської міської ради вищезгаданого рішення та відсутністю у територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради майнових прав на спірний об'єкт нерухомого майна, та не ставиться в залежність із порушенням відповідачами інших норм законодавства суд вважає, що такі позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

На підставі встановленого, керуючись приписами ст.ст. 11, 162 КАС України, суд вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2,4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163, 167,186, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову релігійної громади Церкви євангельських Християн-баптистів «Алілуйя» до виконавчого комітету Одеської міської ради, комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Одеської міської ради, департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 22.08.2007 року № 923; визнання протиправними дій виконавчого комітету Одеської міської ради щодо видачі Одеській міській раді свідоцтва про право власності від 24.12.2007 року серії САВ № 345341; визнання протиправними дій комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», правонаступником якого є комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, щодо складання та видачі 13 липня 2007 року на ім'я Одеської міської ради технічного паспорта; визнання протиправними дій комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» щодо здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно; зобов'язання скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10 січня 2008 року, реєстраційний номер 21697197- відмовити.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею 04.03.2015 року.

Суддя С.М. Корой

У задоволенні адміністративного позову релігійної громади Церкви євангельських Християн-баптистів «Алілуйя» до виконавчого комітету Одеської міської ради, комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Одеської міської ради, департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 22.08.2007 року № 923; визнання протиправними дій виконавчого комітету Одеської міської ради щодо видачі Одеській міській раді свідоцтва про право власності від 24.12.2007 року серії САВ № 345341; визнання протиправними дій комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», правонаступником якого є комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, щодо складання та видачі 13 липня 2007 року на ім'я Одеської міської ради технічного паспорта; визнання протиправними дій комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» щодо здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно; зобов'язання скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10 січня 2008 року, реєстраційний номер 21697197- відмовити.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею 04.03.2015 року.

Суддя С.М. Корой

04 березня 2015 року.