Справа № 2а-14130/09/2170
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року м. Київ К/9991/33709/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Чорнобаївського сільського споживчого товариства на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 17.03.2010 та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2011 у справі № 2а-14130/09/2170

за позовом Чорнобаївського сільського споживчого товариства

до головних державних ревізорів-інспекторів Державної податкової

адміністрації у Херсонській області Щербини Ірини Володимирівни,

Аврамець Оксани Вікторівни,

до Державної податкової інспекції у Білозерському районі Херсонської

області

про захист порушених прав, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство звернулось до суду з позовом, з урахуванням зміни позовних, про захист його права від відповідачів будь - яким способом на розсуд суду.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 17.03.2010, залишеною без змін ухвалюю Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2011, у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями, позивач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є нічим іншим як вимогою про визнання неправомірними планової перевірки внаслідок дій посадових осіб органу державної податкової служби, та актів індивідуальної дії (рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій), що були прийняті за наслідками такої перевірки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з думкою якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідач, здійснюючи перевірку господарської одиниці позивача щодо дотримання останнім порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені податковим законодавством України, а встановлені перевіркою порушення позивачем вимог Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та Положення про ведення касових операцій в національній валюті України, затвердженого Постановою правління НБУ від 15.12.2004 № 637, мали місце.

Так, відповідно Закону України від 04.12.1990 № 509-ХІІ "Про державну податкову службу в Україні" органи державної податкової служби у випадках, в межах своєї компетенції та у порядку встановлених законами України здійснюють контроль за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому Законом порядку (п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону № 509-ХІІ).

Згідно норми п. 4.10 Положення № 637 перевірки дотримання порядку ведення операцій готівкою здійснюють визначені законодавством України органи контролю відповідно до їх компетенції.

Про здійснення контролю за дотриманням порядку проведення розрахунків ідеться також в розділі IV (ст. 15 - 16) Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг". Зокрема, згідно зі ст. 15 цього Закону такий контроль здійснюється податковими органами у вигляді планових та позапланових перевірок відповідно до законодавства України. При цьому ст. 16 Закону № 265/95-ВР передбачено свої правила проведення планових та позапланових перевірок суб'єктів, перелічених у пп. 5 - 9 ст. 9 Закону, які використовують спрощену систему оподаткування (до таких, зокрема, належать приватні підприємці - платники єдиного податку та фіксованого податку, які не займаються реалізацією підакцизних товарів (крім пива на розлив), котрі не застосовують ні РРО, ні КОРО з розрахунковими книжками та квитанціями), і не містить відсильних норм типу <... у встановленому законодавством порядку>. Так, зокрема, ст. 16 зазначеного Закону передбачено, що планова перевірка таких осіб здійснюється не частіше одного разу за підсумками звітного календарного року, але не раніше 9 лютого.

На підставі спільного застосування "перевірочних" норм Закону № 265/95 та Закону № 509-ХІІ можна зробити такі висновки, що планові і позапланові перевірки РРО, що проводяться податковими органами, для цілей Закону № 509-ХІІ вважаються позаплановими, про що прямо значиться в ч. 7 ст. 111 Закону № 509. Отже, до перевірок РРО застосовуються всі правила, що діють для позапланових перевірок, а тому такі перевірки насамперед проводяться за наявності відповідних підстав (передбачених ч. 6 ст. 111 Закону № 509-ХІІ), а також до цих перевірок застосовуються правила, що стосуються допущення посадових осіб до проведення позапланових перевірок (ст. 112 Закону № 509-ХІІ) і тривалості їх проведення.

Тому, посадові особи податкового органу мають право приступити до проведення як планових, так і позапланових перевірок РРО за умови надання суб'єкту господарювання під розпис направлення на перевірку та копії наказу керівника податкового органу про проведення перевірки.

При цьому слід зазначити, що, встановлюючи умови допуску посадових осіб органів державної податкової служби до проведення планових та позапланових виїзних перевірок, ст. 112 Закону № 509-XII одночасно встановлює наслідки недотримання контролюючим органом цих умов. Згідно з ч. 2 цієї статті ненадання посадовими особами органу державної податкової служби платнику податків документів, перелік яких наведений в частині першій, або їх надання з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, є підставою для недопущення посадових осіб органу державної податкової служби до проведення планової або позапланової виїзної перевірки.

Отже, законний інтерес платника податків в проведенні органом державної податкової служби перевірки його діяльності з дотриманням умов, встановлених законом, захищений наділенням його права не допустити посадових осіб органу державної податкової служби до перевірки.

В разі коли платник податків не скористався цим правом і перевірка була проведена платник податків має право оскаржити рішення органу державної податкової служби, прийняте за результатами перевірки, з підстав невідповідності рішення закону чи компетенції органу державної податкової служби.

З матеріалів справи та обставин, встановлених попередніми судовими інстанціями, вбачається, що планова перевірка позивача була проведена на підставі плану проведення перевірок на січень 2009 року, затвердженого наказом ДПА у Херсонській області від 24.12.2008 № 415, співробітникам органу податкової служби було видано направлення на перевірку від 19.01.2009 № 75/237, яке підтверджує, що орган державної податкової служби уповноважує конкретних інспекторів на здійснення перевірки позивача з 19.01.2009 по 28.01.2009. Дані направлення були пред'явлені позивачу 21.01.2009, про що свідчить підпис продавця господарської одиниці позивача у направленні ОСОБА_6 Працівники податкового органу були допущені до проведення перевірки, результати якої викладено у акті перевірки, що був підписаний співробітником позивача (ОСОБА_6.) без зауважень.

Таким чином доводи позивача про протиправність проведеної перевірки є безпідставними, як і доводи про те, що перевірка була проведена без його участі, оскільки з урахуванням ч. 4 ст. 24 Кодексу Законів про працю України порушення порядку здійснення розрахункових операцій є підставою для притягнення до відповідальності незалежно від того, якою конкретно особою здійснювалась роздрібна торгівля.

Згідно з п. 1.3 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005 № 327 (втратив чинність згідно з наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 № 984), за результатами проведення невиїзних документальних. виїзних планових та позапланових перевірок фінансово-господарської діяльності суб'єктів господарювання оформляється акт, а в разі відсутності порушень податкового, валютного та іншого законодавства - довідка.

Акт - службовий документ, який стверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання.

Таким чином, акт від 21.01.2009, складений фахівцями державного податкового органу за результатами перевірки Товариства, є доказом, який підтверджує факт допущених позивачем правопорушень правил здійснення розрахункових операцій.

Як вбачається з матеріалів справи та обставин, встановлених попередніми судовими інстанціями, у зазначеному акті перевірки працівниками податкового органу з достатньою повнотою зафіксовано вчинене позивачем порушення вимог Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та Положення про ведення касових операцій в національній валюті України, затвердженого Постановою правління НБУ від 15.12.2004 № 637, яке полягало у незабезпеченні відповідності готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів за розрахунковими операціями, виданими з початку робочого дня, на суму 8,65 грн., та у несвоєчасному оприбуткуванні готівки у повній сумі її фактичного надходження (5 291,50 грн.) у книзі обліку розрахункових операцій (далі - КОРО). Вказані обставини щодо порушення позивачем пунктів 13 ст. 3 Закону № 265/95-ВР та п. 2.6 Положення № 637 підтверджуються й іншими доказами, копії яких містяться у матеріалах справи, зокрема, описом готівкових коштів на місці здійснення розрахунків за підписом продавця ОСОБА_6, даними КОРО та обліку розрахункових квитанцій та руху готівки, та позивачем у ході розгляду справи не спростовані.

Наведені обставини справи свідчать про те, що рішення про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій від 05.02.2009 № у сумі 26 457,50 грн. та від 05.02.2009 № у сумі 43,25 грн., прийнятті державним податковим органом на підставі акта перевірки від 21.01.2009 та ст. 22 Закону № 265/95-ВР, ст. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 № 436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки", є прийнятими відповідно до приписів чинного законодавства.

З урахуванням викладеного, переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Чорнобаївського сільського споживчого товариства залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 17.03.2010 та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2011 у справі № 2а-14130/09/2170 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко