Справа № 500/6393/14-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 р. Справа № 500/6393/14-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Бурнусус О.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченко В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області про визнання рішення неправомірним та зобов'язання вчинити певні дії. -

В С Т А Н О В И В:

29.09.2014р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління ПФУ в м.Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області, в якому, з урахуванням уточнень від 15.10.2014р., просив визнати неправомірним рішення Управління, оформленого листами від 16.01.2013 року №2/Р-01 і від 26.02.2014 року №35/Р-01, щодо відмови йому у поновленні пенсії та зобов'язати відповідача поновити і виплачувати йому пенсію з моменту її припинення, а саме з 01.03.2008 року, з урахуванням виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.01.2013р. та 24.02.2014р. позивач, тимчасово проживаючи в Іспанії, через свого представника (за довіреністю), звернувся до УПФ України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області із заявами про поновлення йому виплати пенсії, однак, відповідач незаконно відмовив йому у такому поновленні, чим порушив його права.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду від 10 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 19.11.2014р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального і процесуального права та просив скасувати постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.11.2014 року та прийняти нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та /або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність усіх законних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 15.12.2004 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області та отримував пенсію за віком за списком №2 (при повному пільговому стажі), але рішенням управління ПФУ позивачу, на підставі п.4 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 01.03.2008 року було припинено виплату пенсії в зв'язку з неотриманням її протягом 6 місяців підряд, т.б. в період з 01.09.2007р. до 28.02.2008р.

08.01.2013р. та 24.02.2014р. представник позивача (за довіреністю від 31.01.2013р., посвідченою секретарем Посольства України в Іспанії) ОСОБА_2, посилаючись на те, що ОСОБА_1 тимчасово проживає в Іспанії, звернувся до УПФ України в м.Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області із заявами про поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії, однак, Управління ПФУ своїми листами від 16.01.2013 року №2/Р-01 і від 26.02.2014 року №35/Р-01 відмовило останньому у задоволенні його заяв з підстав того, що пенсіонер, згідно із вимогами п.п.3,16 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (затв. постановою Правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005р та за реєстр. в МЮ України 27.12.2005р. за 31566/11846), повинен особисто звертатися до пенсійного органу за місцем його проживання (реєстрації) та пред'явити свій паспорт, що засвідчує його особу та місце реєстрації.

28.02.2014 року ОСОБА_1, власник закордонного паспорту громадянина України НОМЕР_1, виданого 14.03.2000р. Посольством України в Іспанії 2 ЕSР, особисто з'явився до консульського відділу Посольства України в Іспанії, яке видало йому довідку №570/4-550-14 від 28.02.2014 року про підтвердження його тимчасового місця проживання в Іспанії: 28004, провінція Мадрид, АДРЕСА_1.

12.03.2014р. ОСОБА_1, через свого представника ОСОБА_2, звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду із аналогічним адміністративним позовом, в якому фактично оскаржив вказану вище відмову УПФУ від 08.01.2013 року №2/Р-01 і від 26.02.2014 року №35/Р-01 та просив поновити йому виплату пенсії з моменту його звернення, т.б. з 24.02.2014р.

27.05.2014р. постановою Ізмаїльського міськрайонного суду по справі №500/1414/14а вказаний вище позов задоволено та зобов'язано УПФУ з 24.02.2014р. поновити і виплачувати пенсію ОСОБА_1 на підставі заяви його представника (за довіреністю) ОСОБА_2 від 24.02.2014 року.

Дане судове рішення від 27.05.2014р. на підставі ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2014р. набрало законної сили та 29.08.2014р. вже виконано відповідачем, що, в свою чергу, підтверджується розпорядженням №159215 від 29.08.2014р.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наявності у позивача права на поновлення виплати пенсії з 01.03.2008 року, яке останній у встановленому Законом порядку не реалізував, оскільки до січня 2013 року особисто не звертався до органів пенсійного фонду із власноручною заявою про поновлення йому виплати пенсії, а з 24.02.2014р. цим правом вже скористувався.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (діючого на момент спірних правовідносин), виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

А у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії припиняється у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6-ти місяців підряд.

Далі, як встановлено судовою колегією, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року по справі №1-32/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV.

У відповідності до приписів ч.2 ст.152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з огляду на зазначене вище, положення п.2 ч.1 ст.49 та другого речення ст.51 Закону втрачають чинність з 07.10.2009 року, тобто з дати прийняття рішення Конституційним Судом України №25-рп/2009.

Таким чином, вищезазначене рішення Конституційного Суду України є безумовною підставою для поновлення позивачу виплати пенсії.

Як слідує зі змісту ч.2 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Таким чином, враховуючи вказані вище обставини та приписи діючого законодавства, судова колегія вважає, що позивач, проживаючи в Іспанії, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни нашої держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.8,10), 24.02.2014р. представник позивача (за довіреністю від 31.01.2013р., посвідченою секретарем Посольства України в Іспанії) ОСОБА_2, посилаючись на те, що ОСОБА_1 тимчасово проживає в Іспанії, звернувся до УПФ України в м.Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області із заявою про поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії, однак, Управління ПФУ своїм листом від 26.02.2014 року №35/Р-01 відмовило останньому у задоволенні його заяви на підставі вимог п.п.3,16 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (затв. постановою Правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005р та за реєстр. в МЮ України 27.12.2005р. за 31566/11846).

Також, по справі встановлено, що 12.03.2014р. ОСОБА_1, знову ж таки через свого представника ОСОБА_2, звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду із аналогічним адміністративним позовом, в якому фактично оскаржив вказану вище відмову УПФУ та просив поновити йому виплату пенсії з моменту його звернення, т.б. з 24.02.2014р.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду від 27.05.2014 року (по справі №500/1414/14а) вказаний вище позов було задоволено, а саме: визнано протиправними дії УПФУ в м.Ізмаїлі та Ізмаїльському районі щодо відмови у відновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов'язано відповідача з 24.02.2014р. поновити і виплачувати пенсію ОСОБА_1 на підставі заяви його представника (за довіреністю) ОСОБА_2 від 24.02.2014 року (а.с.37).

Необхідно вказати, що вказане вище судове рішення від 27.05.2014р. (по справі №500/1414/14а) на підставі ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2014р. (а.с.52) набрало законної сили та до того ж, як видно з матеріалів справи, 29.08.2014р. вже виконано відповідачем, що, в свою чергу, підтверджується відповідним розпорядженням УПФУ №159215 від 29.08.2014р. (а.с.35).

Таким чином, на час розгляду даної справи судом 1-ї інстанції вищезазначена відмова Управління ПФУ в м.Ізмаїлі та Ізмаїльському районі у поновленні позивачу виплат пенсії вже була судом визнана протиправною і позивачу, відповідно, з 24.02.2014р. вже фактично поновлена виплата пенсї.

Як слідує з приписів ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, за таких обставин та з урахуванням вже встановлених постановою Ізмаїльського міськрайонного суду від 27.05.2014р. (по справі №500/1414/14а) фактів, суд апеляційної інстанції приходить до аналогічного висновку про те, що відмова відповідачів у поновленні позивачу виплат пенсії за віком, яку він отримував до виїзду на тимчасове проживання до Іспанії дійсно є протиправною та порушує його права, оскільки останній, як громадянин України, згідно із рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009р. (по справі №1-32/2009) та приписами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», має право на продовження виплат пенсії, але виключно з моменту його звернення до пенсійного органу із відповідною письмовою заявою.

Разом з тим, як видно з матеріалів справи, позивач, тимчасово проживаючи в Іспанії, звернувшись 08.01.2013р. та 24.02.2014р. через свого представника (за довіреністю) до УПФ України в м.Ізмаїлі та Ізмаїльському районі із відповідною заявою про поновлення йому виплат пенсії і отримавши 16.01.2013 року і 26.02.2014 року від пенсійного органу відмову (№2/Р-01 і №35/Р-01) в поновлені цих виплат, а також рішення суду про поновлення йому виплати пенсії з 24.02.2014р., звернувся до суду із даним позовом про поновлення йому таких виплат з 01.03.2008р. лише тільки 29.09.2014 року, т.б. з пропуском встановленого законом 6-місячного строку.

Відповідно до ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими Законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як слідує з вимог ст.100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

В зв'язку з вищевикладеним та з урахуванням постанови Ізмаїльського міськрайонного суду від 27.05.2014р. (по справі №500/1414/14а), апеляційний суд, приймаючи до уваги відсутність у позивача належних доказів своєчасного звернення до відповідача із відповідною заявою, а також доказів поважності причин пропуску ним встановленого законом 6-місячного строку на звернення до суду із цим позовом та відсутність письмового клопотання (та підстав) про його поновлення, приходить до висновку про залишення його позовних вимог без розгляду.

До того ж, судова колегія звертає увагу й на те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та залишити позовну заяву без розгляду.

Отже, виходячи з вказаного вище, колегія суддів, діючи виключно в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.203 КАС України, приходить до висновку про наявність усіх законних підстав для скасування постанови суду 1-ї інстанції та залишення позовних вимог без розгляду.

Керуючись ст.ст.195,197,198,202,203,205,206,254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 листопада 2010 року - скасувати та залишити адміністративний позов ОСОБА_1 - без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко