Справа № 355/1298/14-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 355/1298/14-а Головуючий у 1-й інстанції: Єременко В.М.
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Ісаєнко Ю.А., Федотова І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Баришівського районного суду Київської області від 12 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління пенсійного фонду України в Баришівському районі Київської області про визнання дій та бездіяльності незаконними, неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

01 серпня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Баришівського районного суду Київської області з адміністративним позовом до управління пенсійного фонду України в Баришівському районі Київської області в якому просила:

- звернутися до Верховного Суду України з клопотанням для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- визнати незаконними дії відповідача щодо застосування ним під час нарахування/перерахунку пенсій позивача положень Бюджетних законів, а також підзаконних нормативно-правових актів, якими у порушення та розріз встановлених Конституцією і Законами України вимог і норм, визначено розміри пенсій для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до того, ще й значно менші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону № 796 для відповідної категорії громадян;

- визнати бездіяльність відповідача щодо нарахування, перерахунку та виплати ним Позивачу недоотриманих сум державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 49, 50, 54 Закону № 796, протиправною;

- зобов'язати відповідача зробити нарахування, перерахунок та виплату державної пенсії позивача відповідно, на підставі, у порядку та розмірах, встановлених Законом № 796 у редакції діючих Законів № 230/96, № 231, та пов'язаними із ним Законами, а саме у розмірі не нижчому 6 (шести) мінімальних пенсій за віком, за період, починаючи з 01 січня 2005 року і до 27 січня 2006 року (на той час інвалід III групи із числа учасників ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС), де розмір пенсії за віком визначається у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом, одночасно враховуючи вимоги статті 67 Закону № 796, за якими розміри пенсій збільшуються у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; - без урахування приписів Бюджетних законів, а також підзаконних нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, якими визначено розміри пенсій для осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, відмінні від законодавчо встановлених, ще й у бік зменшення;

- зобов'язати відповідача зробити нарахування, перерахунок та виплату державної пенсії позивача відповідно, на підставі, у порядку та розмірах, встановлених Законом № 796 у редакції діючих Законів № 230/96, № 231, та пов'язаними із ним Законами, а саме у розмірі не нижчому 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком, за період, починаючи з 27 січня 2006 року і до моменту винесення рішення у цій справі, де розмір пенсії за віком визначається у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом, одночасно враховуючи вимоги статті 67 Закону № 796, за якими розміри пенсій збільшуються у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; - без урахування приписів Бюджетних законів, а також підзаконних нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, якими визначено розміри пенсій для осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, відмінні від законодавчо встановлених, ще й у бік зменшення;

- зобов'язати відповідача зробити нарахування, перерахунок та виплату додаткової пенсії позивача відповідно, на підставі, у порядку та розмірах, встановлених Законом № 796 у редакції діючих Законів № 230/96, № 231, та пов'язаними із ним Законами, а саме у розмірі 50 (п'ятдесяти) процентів мінімальної пенсії за віком, за період, починаючи з 01 січня 2005 року і до 27 січня 2006 року (на той час інвалід III групи із числа учасників ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС), де розмір пенсії за віком визначається у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом, одночасно враховуючи вимоги етапі 67 Закону № 796, за якими розміри пенсій збільшуються у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; - без урахування приписів Бюджетних законів, а також підзаконних нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, якими визначено розміри пенсій для осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, відмінні від законодавчо встановлених, ще й у бік зменшення;

- зобов'язати відповідача зробити нарахування, перерахунок та виплату додаткової пенсії позивача відповідно, на підставі, у порядку та розмірах, встановлених Законом № 796 у редакції діючих Законів № 230/96, № 231, та пов'язаними із ним Законами, а саме у розмірі 75 (сімдесяти п'яти) процентів мінімальної пенсії за віком, за період, починаючи з 27 січня 2006 року і до моменту винесення рішення у цій справі, де розмір пенсії за віком визначається у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом, одночасно враховуючи вимоги статті 67 Закону № 796, за якими розміри пенсій збільшуються у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; - без урахування приписів Бюджетних законів, а також підзаконних нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, якими визначено розміри пенсій для осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, відмінні від законодавчо встановлених, ще й у бік зменшення;

- зобов'язати відповідача перераховувати у подальшому позивачу, визначені статтями 50, 54 Закону № 796 розміри пенсій, у зв'язку зі збільшенням розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для відповідної групи осіб, починаючи з дня встановлення нового розміру, а також вчасно виплачувати належні йому пенсії;

- стягнути з відповідача у порядку негайного виконання, передбаченого статтею

256 КАС України, на користь позивача боргову суму за пенсійними виплатами, що виникла за весь період невиконання вимог Законів України щодо нарахування та перерахунку пенсій позивача, передбачених статтями 50, 54 Закону № 796.

Постановою Баришівського районного суду Київської області від 12 листопада 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Главою 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено особливості провадження окремих категорій адміністративних справ. Зокрема, частиною першою ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, яка є імперативною нормою встановлюється перелік адміністративних справ щодо яких обов'язково застосовується скорочене провадження. Частиною другою цієї статті, передбачається можливість розгляду в скороченому провадженні за умови, що вимоги не стосуються прав, свобод, інтересів та обов'язків третіх осіб.

Так, в даному випадку вимоги адміністративного позову не стосуються прав, свобод, інтересів та обов'язків третіх осіб.

Крім того, зазначені у частині першій ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи щодо яких застосовується скорочене провадження, можуть бути розглянуті не у скороченому провадженні у випадку, передбаченому частиною четвертою ст.183-2 цього Кодексу з обов'язковим постановленням відповідної ухвали.

При відкритті провадження в адміністративних справах за позовними вимогами, зазначеними у частині першій ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суди першої інстанції мають зазначати, що саме скорочене провадження відкривається в адміністративній справі, а постанови суду першої інстанції за результатом розгляду таких справ мають містити виключно відомості, зазначені у частині шостій цієї статті.

Тому, порушення судом першої інстанції особливості провадження справи, а саме розгляд її не у скороченому провадженні, не є перешкодою для апеляційного її розгляду в порядку письмового провадження, в зв'язку з чим і оскарження постанови суду першої інстанції здійснюється в порядку, передбаченому частинами восьмою-десятою ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, позивач являється постраждалою від аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, є інвалідом 2-ї групи.

14 лютого 2014 року ОСОБА_2 письмово звернулася до відповідача з заявою, в якій просила надати її розгорнуту довідку про розміри нарахованих і виплачених її, починаючи з 01.01.2005 року, сум державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, а у разі нарахування та виплат сум пенсій у розмірі меншому ніж передбачено ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для відповідної категорії громадян, провести нарахування-перерахунок належних її пенсій у відповідності до норм чинного законодавства та виплатити недоотриману різницю.

Проте, УПФ України в Баришівському районі Київської області відмовило позивачу, оскільки підстави для перерахунку та проведення доплат відсутні.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку пенсійного органу та з метою їх відновлення ОСОБА_2 звернулась за захистом до суду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки УПФ України в Баришівському районі Київської області здійснювали виплату відповідно до постанови Уряду, підстав для задоволення вимог немає.

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон) пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

За змістом ст. 50 Закону особам, віднесеним до категорії 1, інвалідам IІ групи призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах - 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Частиною 4 ст. 54 Закону встановлено, що в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів ІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, 14 червня 2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України №3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», п. 7 ч. 1 якого Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким установлено, зокрема, що у 2011 році норми і положення ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Вирішуючи питання про те, яка з однопредметних норм однакової юридичної сили, що не визнані неконституційними, підлягає застосуванню для розв'язання спорів зазначеної категорії, перевагу слід надавати тій із них, що прийнята пізніше. У даному випадку пізніше прийняті норми Закону України від 14 червня 2011 року № 3491-VI.

На реалізацію наведеного положення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» Кабінетом Міністрів України 6 липня 2011 прийнята постанова № 745.

У рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що Кабінету Міністрів України делеговано право визначати порядок та розміри соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції України та законів України.

Закони України про Державний бюджет України на 2012, 2013 роки містять аналогічні норми щодо виплати державної та додаткової пенсії у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012/2013 рік.

На виконання делегованих повноважень Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 року №1210, якою передбачено мінімальний розмір пенсії для постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, у 2012 та 2013 роках державна та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно ст. 50, 54 Закону виплачується у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

У Законі України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не передбачено застосування ст. ст. 50, 54 Закону у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України, правове регулювання спірних відносин у 2014 році здійснюється відповідно до положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Проте, як вбачається зі змісту Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», до останнього були внесені зміни Законом від 31.07.2014 № 1622-VII (який набрав чинності 03.08.2014 року) та доповнено Прикінцеві положення пунктом 67, згідно якого приписи ст. ст. 50, 54 Закону у 2014 році застосовуються у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин у період з 01.01.2014 року по 03.08.2014 року чинним законодавством не передбачено виплати пенсій, визначених ст. ст. 50, 54 Закону у розмірі, визначеному КМ України.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29.12.2014 року у справі № К/800/67137/14 та в ухвалі від 08.12.2014 року № К/800/62628/14.

Окрім того, оцінюючи доводи позивача щодо задоволення позовних вимог за період з 01.01.2005 по дату прийняття рішення судом першої інстанції, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Постановою Баришівського районного суду Київської області від 18.10.2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду в Баришівському районі Київської області були задоволені частково. Визнано неправомірною бездіяльність та відмову Управління Пенсійного фонду в Баришівському районі Київської області щодо перерахунку ОСОБА_2, раніше призначених виплат державної та додаткової пенсії, виплата яких передбачена ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в кратному розмірі до мінімальної пенсії за віком, визначеної ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та зобов'язано управління Пенсійного фонду в Баришівському районі Київської області відповідно до ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» провести перерахунок та виплату з 09.07.2009 року призначеної ОСОБА_2, державної пенсії у розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, з відрахуванням фактично сплачених сум у цей період з подальшою виплатою до внесення відповідних змін у законодавство.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2011 року апеляційна скарга управління Пенсійного фонду в Баришівському районі Київської області на постанову суду залишена без задоволення.

Відповідно до пояснень начальника відділу з виплати пенсій управління Пенсійного фонду України у Баришівському районі Василяка М.М. на виконання рішення суду від 18.10.2010 року ОСОБА_2 в серпні 2011 року був проведений перерахунок основної пенсії за віком по 2-й групі інвалідності щодо восьми мінімальних пенсій та додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за період з 09.07.2009 року по 23.07.2011 року і сума нарахувань становить 119686 грн. 42 коп., які щомісячно посилаються на виплату додатковою відомістю в банк на 24 число місяця, але так, як фінансування відсутнє, то відомості банком повертаються, про що в електронній пенсійній справі ОСОБА_2 ставиться відмітка про невиплату додаткової пенсії по додатковій відомості з посиланням на наступну виплату.

Згідно положень ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду того самого спору і між тими самими сторонами.

Виходячи з викладеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду в Баришівському районі Київської області про перерахунок пенсії згідно зі ст.ст. 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 09.07.2009 року по 23.07.2011 року включно.

Крім того, відповідно до частини другої ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи те, що пенсія, передбачена приписами ст. ст. 50, 54 Закону має щомісячний характер, то позивач повинен був дізнатися про виплату йому державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у менших розмірах, ще у 2005 році.

Згідно із частини першої ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом 01.08.2014, водночас доказів поважності пропущення строків звернення до адміністративного суду не подав.

Колегія суддів вважає, що на підставі ст. ст. 99, 100 КАС України позовні вимоги в частині нарахування та виплати позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, необхідно залишити без розгляду за період з 01.01.2005 по 08.07.2009 року та з 24.07.2011 року по 31.01.2014 включно.

Підсумовуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо визнання протиправними дій відповідача в частині проведення у 2014 виплат державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі, меншому, ніж передбачено ст. ст. 50, 54 Закону за період з 01.02.2014 по 02.08.2014 включно.

Що стосується решти позовних вимог судова колегія Київського апеляційного адміністративного суду зазначає, що такі вимоги не можуть слугувати способом захисту прав та інтересів позивача.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - скасувати.

Згідно з ст. ст. 198, 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Баришівського районного суду Київської області від 12 листопада 2014 року - скасувати.

Закрити провадження по справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду в Баришівському районі Київської області про перерахунок пенсії згідно зі ст.ст. 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 09.07.2009 року по 23.07.2011 року включно.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Позовні вимоги за період з 01.01.2005 по 08.07.2009 року та з 24.07.2011 року по 31.01.2014 включно - залишити без розгляду.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду в Баришівському районі Київської області щодо невиплати ОСОБА_2 державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах, визначених ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 01 лютого 2014 року по 02серпня 2014 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду в Баришівському районі Київської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 лютого 2014 року по 02 серпня 2014 року з урахуванням виплачених коштів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

О.М. Оксененко

Судді:

Ю.А. Ісаєнко

І.В. Федотов

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.