Справа № 804/11841/14
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2015 рокусправа № 804/11841/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

за участю:

представника відповідача: Довгого Г.І.,

представника позивача: Панишко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2014 року у справі №804/11841/14 за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства «Дніпро» Інституту сільського господарства степової зони Національної академії аграрних наук України» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ :

Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом до Державного підприємства «Дніпро» Інституту сільського господарства степової зони Національної академії аграрних наук України» про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій у розмірі 91540.47 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 27.46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що несплата адміністративно-господарських санкцій в розмірі та пені завдає значної шкоди державним інтересам, не дозволяє в повній мірі створити інвалідам необхідні умови, які дають можливість вести повноцінний спосіб життя.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2014 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Дніпропетровське обласне відділення фонду соціального захисту інвалідів , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову, та винести нову, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що всупереч вимогам чинного законодавства, Відповідачем не подавались до районного центру зайнятості обов'язкові щомісячні звіти за формою № 3-ПН, що свідчить про нездійснення ним всіх необхідних заходів спрямованих на працевлаштування інвалідів .

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем у повному обсязі було виконано покладені на нього законодавством обов'язки щодо працевлаштування інвалідів, дотримано існуючі правила здійснення господарської діяльності щодо забезпечення працевлаштування інвалідів та вжито необхідних та достатніх заходів, спрямованих на забезпечення працевлаштування інвалідів та створення робочих місць для осіб даної категорії. При цьому, факт неподання «Звіту про наявність вакансій» до відповідного центру зайнятості сам по собі не може слугувати підставою для покладення на Відповідача адміністративно-господарських санкцій за не працевлаштування інвалідів.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст..17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда

За змістом статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Закон) для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Відповідач створив у відповідності до нормативу місця для працевлаштування інвалідів на підприємстві у кількості 5 вакантних посад, із яких 2 вакантні посади були зайняті інвалідами, а 3 посади залишалися незайнятими.

Тобто, в даному випадку, Відповідачем було виконано вимоги приписів Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", щодо створення нормативу робочих місць для інвалідів.

Однак, згідно з частиною 3 статті 18 Закону, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 4 статті 20 Закону України "Про зайнятість населення" підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

Частиною 3 статті 181 Закону встановлено, що державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Отже, приписами чинного законодавства встановлено, що до обов'язків підприємства пов'язаних з працевлаштуванням інвалідів входить не тільки створення робочих місць для інвалідів, але і інформування держави про наявність таких місць шляхом подання щорічної звітності до Фонду соціального захисту інвалідів та щомісячної звітності до районного центру зайнятості.

В свою чергу, частиною 1 статті 20 Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, року сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати навідповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені, яка обчислюється відповідно до Закону, виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Водночас, частиною 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком або збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що 20.02.2012 року Відповідачем було подано до Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2013 рік, в якому Відповідачем було самостійно визначено, що на підприємстві у 2013 році середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становила 126 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складає 2 особи, загальна кількість місць створених відповідно до ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» становить 5 одиниць.

Проте, звіти про наявність вакансій протягом 2013 року до районного центру зайнятості не подавались, що зокрема підтверджується листом Дніпропетровського районного центру зайнятості №390 від 28.05.2014 року

При цьому, чинним законодавством встановлено, що до обов'язків підприємств відноситься інформування районних центрів зайнятості про наявність вакантних робочих місць для інвалідів шляхом надання відповідних звітів щомісячно.

Але, як свідчать матеріали справи, Відповідачем за 2013 рік до районного центру зайнятості звіти взагалі не подавались, що свідчить про порушення ним приписів законодавства про працевлаштування інвалідів в частині регулярного інформування районного центру зайнятості про наявність вільних робочих міць для працевлаштування інвалідів.

Отже, Відповідач у 2013 році не здійснив всіх залежних від нього заходів по працевлаштуванню інвалідів на створені ним вакантні робочі місця, шляхом ненадання обов'язкової щомісячної звітності до районного центру зайнятості, що свідчить про наявність протиправного характеру в його діях та обґрунтованість накладення адміністративно-господарських санкцій та пені.

Як вбачається з розрахунку суми позову, пред'явленого до стягнення заборгованості, Позивач здійснював нарахування штрафних санкцій за 3 незайнятих робочих місця, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів.

При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що через помилку бухгалтера, в графі 3 код рядка 02 була необґрунтовано вказана середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність у кількості двох осіб. В дійсності за звітний період у Відповідача працювали три особи, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а тому середньооблікова кількість працівників, яким встановлена інвалідність становить 3 особи.

Суд апеляційної інстанції вважає зазначені висновки суду першої інстанції помилковими з огляду на наступне.

Положеннями п.3.2 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої Наказом Держкомстату від 28.09.2005 № 286 встановлено, що середньооблікова кількість штатних працівників розраховується на підставі щоденних даних про облікову кількість штатних працівників, які повинні уточнюватись відповідно до наказів про прийом, переведення працівника на іншу роботу та припинення трудового договору. Облікова кількість штатних працівників за кожен день має відповідати даним табельного обліку використання робочого часу працівників, на підставі якого визначається кількість працівників, які з'явились або не з'явились на роботу.

Так, відповідно до п.3.2.5 Інструкції, середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2, 3, 4, ... 12.

Згідно з п.3.2.1 Інструкції, середньооблікова кількість штатних працівників за місяць обчислюється шляхом підсумовування кількості штатних працівників облікового складу за кожний календарний день звітного місяця, тобто з 1 по 30 або 31 число (для лютого - по 28 або 29), включаючи вихідні, святкові та неробочі дні, і ділення одержаної суми на число календарних днів звітного місяця.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що середньооблікова кількість працівників (інвалідів) на підприємстві за рік визначається шляхом підсумування середньооблікової кількості працівників за кожен місяць року з подальшим діленням суми на кількість місяців у періоді.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом 2013 року Відповідачем було прийнято на роботу 3 особи, яким була встановлена інвалідність, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Так, ОСОБА_3 працювала на підприємстві Відповідача протягом всього 2013 року, що свідчить про необхідність її врахування до середньооблікової кількості осіб, яким встановлена інвалідність за періоди січень-грудень 2013 року.

ОСОБА_4, була прийнята на роботу на підприємство 01.07.2013 року на підставі Наказу №68-к, що свідчить про необхідність її врахування до середньооблікової кількості осіб, яким встановлена інвалідність за періоди липень-грудень 2013 року.

ОСОБА_5 була прийнята на роботу 18.09.2013 року на підставі наказу №112-к що свідчить про необхідність її врахування до середньооблікової кількості осіб, яким встановлена інвалідність за періоди вересень -грудень 2013 року.

Отже, середньооблікова кількість осіб, яким встановлена інвалідність за кожен місяць 2013 року буде відповідно становити:

- за січень 2013 року - 1 особа ( ОСОБА_3);

- за лютий 2013 року - 1 особа( ОСОБА_3);

- за березень 2013 року - 1 особа( ОСОБА_3);

- за квітень 2013 року - 1 особа ( ОСОБА_3);

- за травень 2013 року - 1 особа ( ОСОБА_3);

- за червень 2013 року - 1 особа ( ОСОБА_3);

- за липень 2013 року - 2 особи ( ОСОБА_3, ОСОБА_4);

- за серпень 2013 року - 2 особи ( ОСОБА_3, ОСОБА_4);

- за вересень 2013 року - 3 особи (ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5) ;

- за жовтень 2013 року - 3 особи (ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5);

- за листопад 2013 року - 3 особи (ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5);

- за грудень 2013 року - 3 особи (ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5);

Виходячи з зазначених даних, вбачається за можливе встановити середньооблікову кількість працівників, яким встановлена інвалідність за 2013 рік шляхом підсумування середньооблікової кількості працівників за кожен місяць року з подальшим діленням суми на кількість місяців у періоді, що становить: ( 1+1+1+1+1+1+2+2+3+3+3+3) :12 = 22:12=1,83?2 особи.

Отже, виходячи з того, що середньооблікова кількість працівників, яким встановлена інвалідність за 2013 рік становить 2 особи, а місць для працевлаштування інвалідів створено у кількості 5 одиниць, то розрахунок штрафних санкцій має здійснюватися за 3 незайнятих робочих місця, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Так, приписами чинного законодавства встановлено, що сума адміністративно-господарських санкцій визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце призначене для працевлаштування інваліда.

Отже, виходячи з того, що середньорічна заробітна плата на Державному підприємстві «Дніпро» Інституту сільського господарства степової зони Національної академії аграрних наук України» становить 30513.49 грн., то сума адміністративно господарських санкцій відповідно буде становити 30513.49 грн.* 3 :0 =91540.47 грн.

Крім того, порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені, виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Виходячи з того, що сума недоїмки в даному випадку становить 91540.47 грн., то сума пені буде становити 91540.47 грн.х 0.03 х 1 дн. = 27.46 грн.

Таким чином, в даному випадку стягненню підлягають суми адміністративно - господарських санкцій у розмірі 91540.47 грн.та пені у розмірі 27.46 грн.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2014 року була винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про необхідність її скасування.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 200, ст. 207 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів - задовольнити.

Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2014 року у справі №804/11841/14 - скасувати та прийняти нову.

Адміністративний позов Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Дніпро» Інституту сільського господарства степової зони Національної академії аграрних наук України»» на користь Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 91540.47 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-гоподарських санкцій у розмірі 27.46 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко

Помічник судді А.В. Піддубна