Справа № 810/7209/14
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року справа №810/7209/14

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є.,

при секретарі судового засідання Сакевич Ж.В.;

за участю:

представника позивача - Лисиці В.В.;

представника відповідача - Борисова І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Спецодяг Україна" до державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

до Київського окружного адміністративного суду звернулось ТОВ "Спецодяг Україна" з позовом до ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 07.11.2014 р.

Вимоги мотивовано неправомірністю висновків відповідача, викладених в акті перевірки від 24.10.2014 р. №549/22-03/39102080, про порушення ТОВ «Спецодяг Україна» податкового законодавства при формуванні податкового кредиту з ПДВ по взаємовідносинах між позивачем та його контрагентами - ТОВ «Айпі Світ» та ТОВ «Регістан ЛТД».

Вказує, що в ході проведення перевірки у контролюючого органу були наявні всі документи, що підтверджують законне та фактичне проведення господарської діяльності з ТОВ «Айпі Світ» та з ТОВ «Регістан ЛТД» за період червень-липень 2014 р., тому вважає законним віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ у розмірі 556644 грн. Оскільки висновки акту перевірки є хибними, прийняте на його підставі оскаржуване рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та вказав, що позивачем до суду представлені документи бухгалтерського обліку та податкової звітності, які підтверджують реальний характер господарських операцій проведених між позивачем та ТОВ «Айпі Світ» та ТОВ «Регістан ЛТД», з подальшим використанням придбаного товару за договорами з цими контрагентами у власній господарській діяльності.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, стверджував, що надані позивачем при проведені перевірки документи містять суттєві недоліки, які свідчать про намагання позивача надати ознаки легітимності правочинам, які не мали економічного змісту. Також зазначив, що позиція контролюючого органу стосовно фіктивності угоди між позивачем та ТОВ «Айпі Світ» та угоди позивача з ТОВ «Регістан ЛТД» сформована на підставі акту перевірки ТОВ «Айпі Світ», оформленого ДПІ у Подільському районі м. Києва № 452/26-56-22-01-03/39125820 від 18.08.2014 р. та акту перевірки ТОВ «Регістан ЛТД», оформленого ДПІ у Печерському районі м. Києва № 2695/26-55-22-07/38979445 від 24.07.2014 р., просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке:

ТОВ «Спецодяг Україна» зареєстроване, 17.02.2014 р., Києво-Святошинською РДА Київської області за № 0009492, , перебуває на обліку у ДПІ Києво-Святошинського району ГУ Мiндоходiв у Київський області з 18.02.2014р. за №27; є платником ПДВ згідно свідоцтва від 05.03.2014 р. №200165334; основний вид діяльності позивача - оптова торгівля одягом і взуттям.

У період з 20.10.2014 р. по 23.10.2014 р., ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області, на підставі п.п. 75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1, ст.78, п.79.1 ст.79 ПКУ від 02.12.2010р. №2755-VI, наказу ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області №1006 від 20.10.2014 р. та повідомлення про початок проведення перевірки №1006 від 20.10.2014 р., була проведена документальна невиїзна позапланова перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Регістан ЛТД» () за червень-липень 2014 р. та ТОВ «Айпі Світ» () за липень 2014 р., за наслідками якої складено акт від 24.10.2014 р. №549/22-03/39102080.

У висновку акту №549/22-03/39102080 податковим органом зазначено про порушення позивачем п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п. 200.1, п.200.2 ст.200 ПК України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягала сплаті до бюджету за липень 2014 р. на загальну суму 556644 грн.

На підставі складеного акту №549/22-03/39102080 від 24.10.2014 р. ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області було винесене податкове повідомлення-рішення, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 695805 грн., з яких за основним платежем 556644 грн. та застосована штрафна (фінансова) санкція 139161 грн.

Як слідує із матеріалів справи, 27.06.2014 р., між ТОВ «Спецодяг Україна» (покупцем) та ТОВ «Айпі Світ» (постачальником) було укладено договір поставки №СУ-000011. Також, 27.06.2014 р., позивачем (покупцем) було укладено договір поставки № СУ-000010 з ТОВ «Регістан ЛТД» (постачальником). За умовами вказаних договорів постачальники зобов'язувалися поставити та передати у власність покупцю товари, визначені в специфікаціях до договору, а покупець - прийняти їх та оплатити (п.п.1.1, п.1 Договорів). Номенклатура, ціна, кількість, асортимент товарів, а також умови та строки їх поставки; перелік вантажовідправників і вантажоотримувачів визначалися в специфікаціях до кожного договору (п.2.1., п.2 Договорів). Датою поставки товарів мала бути дата видаткових накладних чи актів приймання-передачі товарів, підписаних уповноваженими представниками сторін (п.п.3.1-3.2. п.3 Договорів). Поставка товарів повинна була здійснюватись постачальниками партіями, на підставі заявок, які покупець мав надавати на кожну окрему партію товару кожному постачальнику на умовах базису поставки DDP (правила «ІНКОТЕРМС» в редакції 2000 р.) до складу покупця. В заявках на поставку обов'язково мали бути зазначені асортимент, кількість та дата поставки. Заявки повинні були передаватись постачальникам від покупця за допомогою електронних засобів комунікації (п.п3.9. п.3 Договорів). Відповідно до п.4 Договорів ціна товару вказувалась в специфікаціях до кожного договору окремо.

На підтвердження реального характеру проведених господарських операцій позивачем було надано: договір поставки №СУ-000011 від 27.06.2014 р., специфікації №1, №2, №3 від 27.06.2014 р. до вказаного договору; виписка по взаєморозрахункам з контрагентом ТОВ «Айпі Світ», рахунок-фактура №160 від 22.07.2014 р., видаткова накладна №160 від 22.07.2014 р., рахунок-фактура №20 від 04.07.2014 р. на суму 253709,28 грн., видаткова накладна №20 від 04.07.2014 р. на суму 253709,28 грн., прибуткова накладна №СУ-0000015 від 04.07.2014 р.; платіжні доручення №54 від 07.07.2014 р. на суму 59140 грн., №66 від 17.07.2014 р. на суму 28090 грн., №68 від 22.07.2014 р. на суму 140000 грн., №77 від 29.07.2014 р. на суму 52022,80 грн., №87 від 12.08.2014 р. на суму 24731 грн., №104 від 21.08.2014 р. на суму 195876,25грн., №113 від 29.08.2014 р. на суму 113650 грн.; договір поставки № СУ-000010, специфікації №1, 2, 3, 4 від 27.06.2014 р. до вказаного договору, виписка по взаєморозрахункам з контрагентом ТОВ «Регістан ЛТД», рахунки на оплату №2207/001 від 22.07.2014 р. на загальну суму 514036,80 грн., №0907/004 від 09.07.2014 р. на загальну суму 3402 грн., №2706/012 від 27.06.2014 р. на суму 718243, 20 грн., №2706/017 від 27.06.2014 р. на суму 29548,80 грн., №2406/009 від 24.06.2014 р. на загальну суму 49752 грн.,

видаткові накладні №199 від 22.07.2014 р., №198 від 09.07.2014 р., №66 від 27.06.2014 р., №92 від 27.06.2014 р., №132 від 24.06.2014 р., №160 від 22.07.2014 р.; прибуткові накладні №СУ-0000011 від 27.06.2014 р., №СУ-0000010 від 27.06.2014 р., №СУ-0000016 від 24.06.2014 р., №СУ-0000019 від 09.07.2014 р., №СУ-0000020 від 22.07.2014 р., №СУ-0000018 від 22.07.2014 р.; платіжні доручення №107 від 27.08.2014 р. на суму 200000 грн., №59 від 11.07.2014 р. на суму 75766,68 грн., №81 від 07.08.2014 р. на суму 49157 грн., №307 від 06.02.2014 р. на суму 690000 грн.

На підтвердження факту транспортування придбаного у контрагентів ТОВ «Спецодяг Україна» товару, позивачем надано: договір №13062014 від 13.06.2014 р. між ТОВ «БізнесТранс» (перевізником) та ТОВ «Спецодяг Україна» (вантажовідправником); договір-заявка від 08.07.2014 р. між ТОВ «Спецодяг Україна» (як замовником) та ПП ТК «Амід» (як перевізником); акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0001997, №РВ-0222 від 04.07.2014 р., №ОУ-0000504; товарно-транспортні накладні: №023445 від 22.07.2014 р., № б/н від 04.07.2014 р., №37228 від 27.06.2014 р., №372285 від 24.06.2014 р., №372283 від 27.06.2014 р., №372288 від 24.06.2014 р., №б/н від 09.07.2014 р., №б/н від 22.07.2014 р.; акти виконаних робіт №131 від 27.06.2014 р., №125 від 26.06.2014 р.; рахунки-фактури №ТТ-0000083 від 27.06.2014 р., №ТТ-0000078 від 26.06.2014 р., №СФ-0000503 від 09.07.2014 р.; виписки по взаєморозрахункам з ТОВ «Бізнестранс», ТОВ «Тексттранс», ФОП ОСОБА_3, ПП ТК «Амід»; платіжні доручення про оплату послуг перевезення №92 від 15.08.2014 р. на суму 15000 грн., №24 від 24.07.2014 р. на суму 300 грн., №147 від 23.09.2014 р. на суму 18000 грн. Також до суду на підтвердження прийому товару відповідальними особами зі сторони ТОВ «Спецодяг Україна» були надані: ксерокопія трудової книжки ОСОБА_4 з відміткою про прийняття на роботу до ТОВ «Спецодяг Україна» на посаду менеджера збуту та відповідний наказ №4-К від 01.06.2014 р. про прийняття на посаду; ксерокопія трудової книжки ОСОБА_5 з відміткою про прийняття на роботу на посаду завідуючого коморою та відповідний наказ №3-К від 01.06.2014 р. про прийняття на посаду.

На підтвердження фактів використання отриманого товару у господарській діяльності позивача було надано: договір оренди нежилого приміщення №7-ОМ від 04.02.2014 р. з ФОП ОСОБА_6, виписка по взаєморозрахунку з вищевказаною особою за період з 01.01.2014 р. по 24.11.2014 р.; договір оренди №8/14 від 30.05.2014 р. між ТОВ «Спецодяг Україна» (орендар) та ПАТ «Київуніверсал» (орендодавець), акт приймання-передачі об'єктів оренди до вказаного договору від 01.06.2014р., додаткова угода від 31.10.2014 р. до договору №8/14, виписка по взаєморозрахунках між ТОВ «Спецодяг Україна» та ПАТ «Київуніверсал»; видаткова накладна №СУ-0000026 від 25.09.2014 р., довіреність №184 від 25.09.2014 р. видана ОСОБА_7 ПП «Укрзіз» на отримання матеріальних цінностей від ТОВ «Спецодяг Україна»; договір поставки №СУ-000002/53-129-01-14-00164 від 16.06.2014 р. від 05.06.2014 р. між ДП НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Атомкомплект» (покупець) та ТОВ «Спецодяг Україна» (постачальник) про постачання спеціального одягу та засобів індивідуального захисту на загальну суму 10231942,08 грн., а також специфікації №1, №2, №3, №4 до вказаного договору, видаткова накладна №СУ-0000064 від 10.10.2014 р. на суму 179126,40 грн., довіреність №3/8610 від 10.10.2014 р., видана ДП НАЕК «Енергоатом» на отримання цінностей за договором №53-129-01-14-00164 від 16.06.2014 р. та №53-129-01-14-00163 від 16.06.2014 р. від ТОВ «Спецодяг Україна», акт приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей №10 від 10.10.2014 р.

Приймаючи оспорюване рішення, податковий орган обґрунтував свій висновок безтоварністю укладеної угоди позивача з ТОВ «Айпі Світ» на основі даних акту перевірки «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Айпі Світ» () щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за червень 2014 р.-липень 2014 р., оформленого ДПІ у Подільському районі м. Києва № 452/26-56-22-01-03/39125820 від 18.08.2014 р. Відповідно до висновків вказаного акту, працівниками ДПІ у Подільському районі м. Києва встановлено відсутність об'єктів оподаткування по операціях з придбання товарів (послуг) у підприємств-постачальників та по операціях з продажу цих товарів (послуг) підприємствам-покупцям у період червень-липень 2014 р. Підприємство не знаходилось за зазначеною податковою адресою, відсутні технічні, людські та матеріальні ресурси для здійснення господарської діяльності.

Висновок податкового органу про безтоварність укладеної угоди позивача з ТОВ «Регістан ЛТД» мотивовано на основі даних акту перевірки від 24.07.2014 р. №2010/26-55-22-13/38979445 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Регістан ЛТД» () щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за травень 2014 р. - червень 2014 р., яким було встановлено відсутність складських приміщень, трудових ресурсів, автомобільного транспорту, устаткування для здійснення господарської діяльності.

Надаючи правової оцінки відносинам, що склалися між сторонами суд зазначає наступне: статтею 86 КАСУ визначено, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПКУ, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначено ст. 198 ПКУ, згідно якої право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

У п. 185.1 ст. 185 ПК України зазначено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Пунктом 188.1 ст. 188 ПК України встановлено, що базою оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПКУ, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПКУ визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПКУ, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

За приписами п. 138.2 ст. 138 ПКУ, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Положеннями п. 200.1 ст. 200 ПК України встановлено, що сума податку, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

У п.200.2 ст.200 ПК України зазначено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V ПКУ.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 1.2, п. 1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 за №88 (далі - Положення №88) визначено, що господарські операції відображаються в бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог даного Положення.

Підпунктом 2.1, п. 2 Положення №88 встановлено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Пунктом 2.4 Положення № 88 встановлені обов'язкові реквізити для первинних документів, а саме: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Документ може бути підписаний особисто, із застосуванням факсиміле, штампу, символу або іншим механічним чи електронним способом посвідчення (пункт 2.5 вказаного Положення).

Відповідно до пп. 2.16, п. 2 Положення №88 забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.

Враховуючи вимоги вищезазначених норм податкового законодавства, не допускається включення суб'єктом господарювання до податкового кредиту з ПДВ та складу витрат сум, які не підтверджені первинними документами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року було звернено увагу на наступне: "...вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідної суперечки. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В цьому випадку в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги у разі нікчемності правочину і наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не має права посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким аргументам позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним і про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину можуть бути заявлені як однією із сторін правочину, так і іншою зацікавленою особою, права і законні інтереси якої порушені здійсненням правочину ".

Таким чином, навіть за наявності ознак нікчемності правочину податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Зазначена норма недійсність господарського зобов'язання пов'язує з наступним: невідповідністю його змісту вимогам закону; наявністю мети, що за відомо суперечить інтересам держави і суспільства; укладенням учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним із них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У складі цивільного правопорушення, передбаченого ст. 228 ЦК України міститься обов'язкова ознака - специфічна мета - порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Наявність мети, включеної до складу правопорушення підлягає обов'язковому доведенню.

Мета юридичної особи має бути доведена через мету відповідного керівника - фізичної особи, яка на момент укладання угоди виконувала представницькі функції за статутом (положенням) або за довіреністю. Слід зазначити, що наявність мети зазначеної в диспозиції ст. 228 ЦК України у фізичної особи тягне кримінальну відповідальність за відповідними статтями кримінального кодексу України за скоєний злочин, замах на злочин або готування до злочину.

Відповідачем не надано доказів фактів порушення конституційних прав чи свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконного володіння ним внаслідок укладання та виконання позивачем та його контрагентів правочинів.

Крім того, необхідно зазначити, що можливий захист порушеного права шляхом звернення до суду із позовом про визнання нікчемного правочину дійсним стосується лише нікчемних правочинів з дефектом форми та правочинів без необхідного схвалення (параграф 2 глави 16 ЦК України).

Відповідачем також не було обґрунтовано належним чином і доведено у встановленому законом порядку, що угоди порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.

Відповідачем лише зазначено, без відповідних доказів, про відсутність реальності поставок товарів (робіт, послуг) які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності тощо, що може свідчити про відсутність необхідних умов для здійснення відповідної господарської, економічної діяльності як позивачем, так і його контрагентом -є тільки припущенням.

Пред'явлені та долучені до матеріалів справи документи: договори, видаткові, прибуткові та податкові накладні, акти здачі-прийняття робіт, акти виконаних робіт (послуг), платіжні доручення є первинними документами у розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та повністю підтверджують факт здійснення господарських операцій по придбанню товарів ТОВ «Спецодяг Україна» у своїх контрагентів. Також про фактичність господарських операцій по поставці засобів індивідуального захисту свідчать документи, які підтверджують факти перевезення цих товарів з місця їх відвантаження контрагентами - ТОВ «Айпі Світ» та ТОВ «Регістан ЛТД» до складів позивача (договори про надання транспортних послуг, товарно-транспортні накладні, акти прийому-передачі товарів (послуг),платіжні доручення про оплату транспортних послуг, акти виконаних робіт (послуг). Крім того, позивачем були представлені до суду документи на підтвердження подальшого збуту ТОВ «Спецодяг Україна» третім сторонам за укладеними з ними договорами придбаного товару у ТОВ «Айпі Світ» та ТОВ «Регістан ЛТД»: договір поставки, специфікації до нього, довіреності на матеріально-відповідальних осіб, видаткові накладні, акт приймоу-передачі товарно-матеріальних цінностей.

З приводу доводів відповідача у судовому засіданні про недоліки в оформленні деяких документів первинного бухгалтерського обліку, суд зазначає, що відсутність у таких документах, зокрема і товарно-транспортних накладних, окремих відомостей не може бути підставою для висновків про непідтвердження господарських операцій між позивачем та його контрагентами, якщо при цьому іншими документами підтверджується протилежне. Відсутність сертифікатів якості товару, паспортів виробника товару не впливає на формування податкового кредиту, оскільки вказані документи підтверджують якість постачаємого товару та не стосуються питань податкового обліку та звітності. Тому, відсутність деяких відомостей у товарно-транспортних накладних та відсутність окремих супровідних документів до них не може свідчити про невідповідність товарно-транспортних накладних чинному законодавству.

Варто зазначити, що незначні недоліки в оформленні таких документів (не зазначено посади, прізвища або ініціали осіб, номери документів тощо) не впливають на суть здійснених господарських операцій. Крім того, незначні порушення, допущені в процесі складення первинних документів, недоліки при їх оформленні, не можуть бути належними і допустимими доказами безтоварності (фіктивності) господарських операцій, оскільки оцінюються судом в сукупності з іншими доказами та документами, які підтверджують здійснення зазначених операцій.

Таким чином, враховуючи, що предметом спірного правочину є купівля засобів індивідуального захисту, з метою їх подальшого збуту третім сторонам, у суду є підстави вважати, що господарські операції позивача з ТОВ "Айпі Світ" та ТОВ «Регістан ЛТД» підтверджуються необхідними документами, а зазначені вище отримані товарно-матеріальні цінності були використані позивачем у власній господарській діяльності.

Між тим, суд не бере до уваги посилання відповідача, як на обґрунтування своїх висновків, на відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної економічної діяльності у контрагентів позивача, оскільки такі висновки неможливо зробити без належної перевірки діяльності вказаних суб'єктів господарювання.

Разом з тим відповідачем у судовому засіданні не було спростовано наявність придбаного товару на складі позивача, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку, що податковим органом не було надано відповідних доказів, які підтверджують його доводи щодо відсутності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Айпі Світ» та ТОВ «Регістан ЛТД».

За таких обставин суд вважає, що проведена господарська операція мала економічну мету та зміст, а віднесення позивачем суми ПДВ у розмірі 556644 грн. до складу податкового кредиту за періоди: червень-липень 2014 р. є правомірним.

Податковим органом не доведено, що зазначена господарська операція була фіктивною чи безтоварною та не надано суду належних та достатніх доказів щодо неможливості її здійснення.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Тобто, на відповідача як суб'єкта владних повноважень, покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення, так як він заперечує проти задоволення позовних вимог.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення № від 07.11.2014 р., а тому суд вважає висновок контролюючого органу щодо заниження позивачем ПДВ на суму 556644 грн. необґрунтованим, а донарахування суми грошового зобов'язання у розмірі 695805 грн. - безпідставним, а відтак позовні вимоги ТОВ «Спецодяг Україна» такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення № від 07.11.2014 р.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Брагіна О.Є.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 16 лютого 2015 р.