Справа № 804/19335/14
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2015 рокусправа № 804/19335/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Державного підприємства "Придніпровська залізниця"

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року по справі № 804/19335/14 за позовом Державного підприємства "Придніпровська залізниця" до Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, за участю третьої особи Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про визнання протиправними дій та рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Придніпровська залізниця" звернулося до суду з позовом, в якому просило:

- визнати протиправними дії старшого виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Біловола В.О. щодо винесення постанови від 06.11.2014 про стягнення з ДП "Придніпровська залізниця" виконавчого збору у розмірі 1 675, 64 грн. у виконавчому провадженні ВП №44124392;

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Біловола В.О. про стягнення з боржника виконавчого збору від 06.11.2014 р. у виконавчому провадженні ВП №44124392.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ДП «Придніпровська залізниця» здійснило сплату боргу на виконання рішення суду у добровільному порядку та у установлений державним виконавцем строк. У зв'язку з погашенням суми заборгованості відповідач повинен був закінчити виконавче провадження з підстав фактичного виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом. За позицією позивача, в даному випадку стягнення виконавчого збору, в порядку ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», є незаконним. Також, позивач зазначав, що за приписами п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України позивач, як податковий агент, повинен був нарахувати та утримати податок із суми оподатковуваного доходу за рахунок платника податку, на користь якого такий дохід виплачується. Так, під час виконання судового рішення та виплати стягувачу визначеної судом моральної шкоди у розмірі 100000грн., позивачем здійснено утримання та перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб. Вказані обставини державним виконавцем враховано не було, у зв'язку з чим останній дійшов необґрунтованого висновку про невиконання боржником у добровільному порядку судового рішення.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня

2014 року у задоволенні позову відмовлено. Постанова суду мотивована тим, що державний виконавець, приймаючи постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, діяв у межах наданих повноважень, на підставі та у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження», з огляду на невиконання боржником судового рішення у повному обсязі.

Не погодившись з постановою суду, Державне підприємство "Придніпровська залізниця", посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами, які викладено у позові та яким, на думку заявника апеляційної скарги, не надано належної правової оцінки.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 23.07.2014р. постановою старшого державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Біловола В.О. відкрито виконавче провадження ВП №44124392 з примусового виконання виконавчого листа №2/180/98/2014, виданого 11.07.2014 р. Марганецьким міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ДП "Придніпровська залізниця" на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 100 000, 00 грн. Згідно вказаної постанови державним виконавцем встановлений строк для добровільного виконання до 29.07.2014р. (а.с.42).

28.07.2014р. позивачем на виконання рішення суду відповідно до платіжного доручення №2244 на рахунок ОСОБА_2 перераховано 83 243,60 грн. моральної шкоди, а решту 16756,40грн., відповідно до платіжного доручення №2245, перераховано на користь держави як податок з доходу фізичних осіб, у зв'язку з чим сума грошових коштів отримана стягувачем була менша ніж вказана у виконавчому листі саме на суму податку на доходи фізичних осіб. (а.с.9).

06.11.2014р. старшим державним виконавцем винесено постанову про стягнення з ДП "Придніпровська залізниця" виконавчого збору у розмірі 1 675,64 грн. у зв'язку з невиконанням боржником у добровільному порядку виконавчого документу (а.с.52). За позицією державного виконавця, виконання судового рішення, у спірному випадку, слід вважати виплату стягувачу повну суму відшкодування, яка визначена судовим рішенням.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови державного виконавця є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду судового рішення колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності та обґрунтованості оскарженої постанови державного виконавця з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

Згідно із ч.2 ст.25 цього Закону державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Отже, виконавчий збір підлягає стягненню з боржника у разі не виконання ним рішення майнового характеру у строк, який встановлено державним виконавцем для добровільного виконання рішення.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Таким чином, приймаючи оскаржену постанову державний виконавець був зобов'язаний визначитись з тим, чи виконано рішення в повному обсязі та у спосіб, який зазначено у такому рішенні.

Позиція позивача, у спірних правовідносинах, полягає у тому, що за приписами п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України підприємство, як податковий агент, повинно було нарахувати та утримати податок із суми оподатковуваного доходу (моральна шкода) за рахунок платника податку, на користь якого такий дохід виплачується. Так, під час виконання судового рішення та виплати стягувачу визначеної судом моральної шкоди у розмірі 100000грн., позивачем здійснено утримання та перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб. При цьому, утримуючи податок з доходу фізичної особи, позивач діяв в межах наданої письмової податкової консультації (а.с.14-15).

За результатами виконання судового рішення, у межах встановленого державним виконавцем строку для добровільного виконання рішення, позивачем надано державному виконавцю платіжні доручення (а.с.9) з яких вбачається, що на рахунок ОСОБА_2 (платіжне доручення №2244) перераховано 83 243,60 грн. моральної шкоди, а суму 16756,40грн., відповідно до платіжного доручення №2245, перераховано до бюджету, як податок з доходів фізичних осіб.

Таким чином, державному виконавцю надано докази того, що боржником сплачено суму 100000грн., як то визначено судовим рішенням.

Приймаючи постанову про стягнення судового збору, з підстав не виконання боржником у повному обсязі рішення, державний виконавець не обґрунтував, у зв'язку з чим ним не прийнято до уваги, в якості доказів фактичного виконання судового рішення, надані позивачем платіжні доручення. При цьому, встановивши такі обставини, державний виконавець не скористався своїм правом щодо звернення до суду, який видав виконавчий документ, з заявою про роз'яснення судового рішення з метою з'ясування того, чи враховувались судом, у визначеній сумі моральної шкоди, суми податку з доходів фізичних осіб, які мають бути сплачені платником податку у разі отримання оподатковуваного доходу, у вигляді відшкодування моральної шкоди. В той же час, як свідчать встановлені обставини справи, державний виконавець, з метою вирішення питання щодо фактичного виконання рішення, усвідомлював таку необхідність.

Так, з матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця від 29.07.2014р. (а.с.44) зупинено виконавче провадження у зв'язку з тим, що державним виконавцем, начебто, направлено до суду заяву про роз'яснення судового рішення. Натомість, вказану постанову скасовано начальником Кіровського ВДВС з огляду на те, що з відповідною заявою до суду державний виконавець не звертався (а.с.46-47).

Таким чином, оскаржену постанову державного виконавця не можливо визнати обґрунтованою, оскільки державним виконавцем не було вжито усіх необхідних заходів для з'ясування обставин фактичного виконання судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині заявлених вимог щодо скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 06.11.2004р. у виконавчому провадженні ВП №44124392.

В той же час, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову, в частині заявлених вимог щодо визнання протиправними дій старшого виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Біловола В.О. щодо винесення постанови від 06.11.2014 про стягнення з ДП "Придніпровська залізниця" виконавчого збору у розмірі 1 675, 64 грн. у виконавчому провадженні ВП №44124392, оскільки з огляду на суть спірних правовідносин між сторонами, такі вимоги не можуть бути належним способом захисту порушеного права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови з прийняттям нової про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.ст.202, 205, 207 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Придніпровська залізниця" - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року по справі № 804/19335/14 - скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Постанову старшого державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Біловола В.О. про стягнення з боржника виконавчого збору від 06.11.2014 р. у виконавчому провадженні ВП №44124392 - скасувати.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст..212 КАС України.

(Повний текст постанови виготовлено 27.02.2015р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк