Справа № 809/3638/13-а
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року Справа № 876/1886/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання - Рак Х.І.,

представника відповідача- Мелінишин С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2014 року у справі за позовом приватного підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Галицькому районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області про скасування податкового повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій, -

в с т а н о в и в :

27 листопада 2013 року позивач - ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача- ДПІ у Галицькому районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, в якому просив визнати незаконними та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 13 листопада 2013 року про донарахування грошового зобов'язання з податку з фізичних осіб в сумі 7014,94 грн. та рішення №1 від 14 листопада 2013 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 15196,89 грн. та штрафних санкцій в розмірі 5305,87 грн., всього в загальній сумі 20502,76 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що оскаржувані рішення прийнято з порушенням норм Податкового кодексу України, оскільки в період, що підлягав перевірці, позивач не мав взаємовідносин з неоформленими належним чином найманими працівниками. В акті перевірки відсутні будь-які посилання на фактичні дані та первинні документи, на підставі яких зроблено такий висновок. Апелянт також звертає увагу на те, що з двома працівниками, щодо яких податковим органом зроблено висновок про їх неналежне працевлаштування, позивач уклав договори про надання послуг від 02 січня 2011 року та від 02 січня 2013 року. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Позивач (апелянт) у судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в його відсутності за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Представник відповідача - Мелінишин С.Б. у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 жовтня 2013 року ДПІ у Галицькому районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 10 жовтня 2010 року по 10 жовтня 2013 року, якою встановлено, що позивачем не нараховувався єдиний внесок із сум заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, а також утримання єдиного внеску із сум заробітної плати, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору, чим порушено п.171.1 ст.171, п.176.2 ст.176 ПК України, внаслідок чого донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 5611,95 грн., ст.7, п.п.5,8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», внаслідок чого донараховано єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 15436,53 грн.

За результатами перевірки складено Акт №370/1700/НОМЕР_1 від 04 листопада 2013 року (а.с.15-27).

На підставі вказаного акту ДПІ у Галицькому районі прийнято податкове повідомлення-рішення № від 13 листопада 2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в розмірі 7014,94 грн., в тому числі за основним платежем 5611,95 грн. та 1402,99 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та рішення №1 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 14 листопада 2013 року, яким відповідачу донараховано 15196,89 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та штрафні санкції в розмірі 5305,87 грн. (а.с.13,14).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення ФОП ОСОБА_1 вимог чинного законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є доведеним, а тому оскаржувані рішення податкового органу прийняті правомірно.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з наступного.

Відповідно до п.171.1 ст.171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Ст.18 ПК України передбачає, що податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Згідно з п.176.2 ст.176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі.

П.п.2,3 ч.1 ст.4 вказаного Закону передбачає, що платниками єдиного внеску є роботодавці - фізичні особи-підприємці, або особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та в діяльності використовують працю інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст.6 Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок.

Як встановлено судом першої інстанції, перевірка ПП ОСОБА_1 проведена у зв'язку з отриманням інформації від прокуратури Галицького району Івано-Франківської області про те, що під час проведення перевірки дотримання вимог законодавства, спрямованого на забезпечення якості пасажирських перевезень на автомобільному транспорті, а також легалізації найманої праці перевізниками Галицького району виявлено факт використання ФОП ОСОБА_1 праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин. Зокрема, водій ОСОБА_3 працював у ФОП ОСОБА_1 з 10 жовтня 2012 року, що підтверджується записами журналів обліків передрейсового та післярейсового контролю автомобілів, медичних оглядів водіїв та журналу обліку транспортних листів, разом з тим, трудовий договір між ФОП ОСОБА_1 та водієм ОСОБА_3 на момент проведення перевірки (10 жовтня 2013 року) не укладений і не зареєстрований в центрі зайнятості, чим порушено вимоги ч.ч.1, 3 ст.24 КЗпП України. Аналогічні порушення встановлені і щодо водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які працювали у позивача без укладення трудової угоди. Заробітна плата виплачувалась від мінімальної заробітної плати за відпрацьований час (лист №80-2489 вих.13 від 17 жовтня 2013 року, а.с.67-68).

Прокуратурою Галицького району за результатами виявлених порушень відкрито кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.172 ч.1 КК України.

Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2013 року у справі №341/2937/13-к ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку з дійовим каяттям, оскільки останній вину у вчиненому злочині визнав повністю, у вчиненому розкаявся та підтвердив обставини вчинення злочину відповідно до викладеного в обвинувальному акті. Крім того, цією ухвалою, яка набрала законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 в порушення вимог чинного законодавства про працю не уклав із працівниками ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 трудових договорів, не вніс відповідні записи про працевлаштування даних осіб в їх трудові книжки, не забезпечив достовірний облік витрат на оплату праці у встановленому порядку, в період з жовтня 2010 року по жовтень 2013 року не подавав звітності в державні контролюючі органи про фактичну кількість найманих працівників та не перерахував за неоформлених працівників внески в Пенсійний фонд України.

Таким чином, вказаною ухвалою встановлено факт порушення ОСОБА_1 чинного законодавства у сфері легалізації найманої праці, а в силу вимог ч.4 ст.72 КАС України факти встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили, не підлягають доказуванню.

Колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції про безпідставність покликань позивача на те, що з двома працівниками, щодо яких податковим органом зроблено висновок про їх неналежне працевлаштування, позивач уклав договори про надання послуг від 02 січня 2011 року та від 02 січня 2013 року і на підтвердження фактичного виконання вказаних договорів надав суду для огляду акти виконаних робіт, оскільки судом першої інстанції встановлено, що позивач жодним чином не підтвердив факт проведення розрахунків між сторонами, зокрема, не представив касові ордери, квитанції, платіжні доручення. Крім того, вказані договори не надавались позивачем ні під час проведення перевірки, ні під час розгляду кримінального провадження.

Аналізуючи фактичні обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що факт порушення ФОП ОСОБА_1 вимог чинного законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є доведеним, а тому оскаржувані рішення податкового органу прийняті правомірно.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2014 року у справі № 809/3638/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлено 27 лютого 2015 року.