Справа № 804/2783/14
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2015 рокусправа № 804/2783/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - Галасун Г. І. (дов. від 02.12.2014 р.)

- Москаленко А. М. (дов. від 02.12.2014 р.)

відповідача: - Карпова Г. О. (дов. від 23.01.2015 р.)

третя особа: - Максимюк М. Ю. (дов. від 12.01.2015 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 червня 2014 року

у справі № 804/2783/14

за позовом Дочірнього підприємства «Дніпропетровський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Автомобільні дороги України»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна фінансова інспекція у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Дочірне підприємство «Дніпропетровський облавтодор» ВАТ «Автомобільні дороги України» звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Державна фінансова інспекція у Дніпропетровській області, в якому, з урахуванням уточнень (а.с.175) просило:

- скасувати у повному обсязі податкові повідомлення-рішення:

від 08.11.2013 № про сплату штрафу по податку на додану вартість у сумі 128964,50 грн.,

від 08.11.2013 № про сплату штрафу по податку на додану вартість у сумі 243 536,56 грн.,

від 08.11.2013 № про сплату штрафу із земельного податку з юридичних осіб у сумі 5 087,82 грн.,

від 08.11.2013 № про сплату штрафу із земельного податку з юридичних осіб у сумі 20 213,92 грн.;

- скасувати частково податкове повідомлення-рішення від 08.11.2013 № про сплату штрафу по податку на прибуток у сумі 175286,23 грн. в частині визначення штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 174844,03 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки рішення про продовження терміну розгляду скарги позивача прийняте Міністерством і зборів України з порушенням порядку, встановленого Податковим кодексом України, скарга вважається задоволеною на користь позивача, отже податкові повідомлення-рішення від 08.11.2013 № , , № , № та № підлягають скасуванню. Податковими органами у відповідності до припису п. п. 283.1.4 п. 283.1 ст. 28 Податкового кодексу України позивача визнано звільненим від сплати земельного податку, тому нарахування штрафної санкції за несвоєчасну сплату цього податку є протиправним (податкові повідомлення-рішення від 08.11.2013 № та №1592720). Розрахунок штрафних санкцій з податку на прибуток згідно податкового повідомлення-рішення від 08.11.2013 року № , не підтверджується даними акту перевірки від 23.10.2013, в якому викладено порушення щодо несвоєчасності сплати податку на прибуток.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.06.2014 адміністративний позов задоволено частково. Скасовано податкові повідомлення-рішення відповідача від 08.11.2013 № про сплату штрафу із земельного податку з юридичних осіб у сумі 5087,82 грн.; від 08.11.2013 № про сплату штрафу із земельного податку з юридичних осіб у сумі 20213,92 грн. В решті позову відмовлено.

Постанова суду в частині задоволення позовних вимог мотивована тим, що податковим органом фактично визнана безпідставність сплати позивачем в земельного податку протягом 2011-2012 років та права позивача на застосування пільги, передбаченої ст. 283 Податкового кодексу України. При цьому застосування норми пп. 283.1.4 п. 283.1 ст. 283 Податкового кодексу України, в свою чергу, виключає можливість нарахування та стягнення штрафних акцій за несвоєчасну сплату зобов'язання із плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за квітень, травень, червень 2013 року, оскільки ст. 126 Податкового кодексу України передбачено відповідальність у вигляді штрафу виключно за несплату узгодженої суми грошового зобов'язання, тоді як уточненою податковою декларацією від 27.08.2013 № позивачем зменшено самостійно нараховані зобов'язання зі сплати земельного податку, сума до сплати за результатами уточнюючого розрахунку становить 0.0 грн. Відповідачем податкову звітність прийнято та визнано.

Щодо відмови в задоволенні решти позовних вимог, рішення суду обґрунтовано тим, що позивачем не надано доказів протиправності дій податкового органу, оскільки на час розгляду справи за позивачем обліковується не сплачене податкове зобов'язання з податку на додану вартість та з податку на прибуток, доказів своєчасної сплати позивачем не надано.

Посилання позивача на порушення податкового органу, допущені під час процедури адміністративного оскарження рішення податкової інспекції, судом першої інстанції не прийнято як таке, що не відповідає фактичним обставинам.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу (т.2 а. с.1), в якій, просить задовольнити апеляційну скаргу, постанову суду скасувати в частині задоволених вимог та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем подано податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2013 рік, в якій самостійно визначено податкові зобов'язання за квітень у розмірі 50878,24 грн., за травень у розмірі 50878,24 грн., за червень у розмірі 50878,24 грн., проте ці грошові зобов'язання не були своєчасно сплачені позивачем, внаслідок чого нарахування штрафних санкцій є правомірним.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просить постанову суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог, а апеляційну скаргу задовольнити.

Представники позивача та третьої особи в судовому засідання проти задоволення апеляційної скарги заперечують, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. Означеними особами подані письмові заперечення на апеляційну скаргу відповідача, в яких зазначають, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення внаслідок наступного.

Спірним є питання правомірності застосування податковим органом штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов'язань з плати за землю податковими повідомленнями-рішеннями від 08.11.2013 №, від 08.11.2013 №.

Стосовно решти заявлених позовних вимог, розглянутих судом першої інстанції і в задоволенні яких судом першої інстанції відмовлено, заперечення апеляційному суду сторонами, третьою особою не подані, висновки суду першої інстанції в цій частині не спростовані.

З 1 січня 2011 року питання оподаткування земельних ділянок та сплати орендної плати за землю врегульовано Податковим кодексом України.

Згідно пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання;

За визначенням пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні (п.п.270.1.1 п.270.1 ст.270 Податкового кодексу України).

Згідно пп.14.1.72 п.14.1 ст.14 ПК України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу);

У відповідності до ч.1 п.57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.286.2 ст.286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України).

За приписами п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

від 08.11.2013 №, яким за затримку сплати суми грошового зобов'язання з земельного податку в розмірі 50878,24 грн. за червень 2013 року на 28 календарних днів до позивача застосовано штраф в розмірі 10% у сумі 5 087,82 грн. (т.1 а.с.33),

від 08.11.2013 №, яким за затримку сплати суми грошового зобов'язання з земельного податку в розмірі 50191,32 грн. за квітень 2013 року на 89 календарних днів, в розмірі 50878,24 грн. за травень 2013 року на 58 календарних днів до позивача застосовано штраф в розмірі 20% у загальній сумі 20213,92 грн. (т.1 а.с.34).

Підставою для прийняття означених податкових повідомлень-рішень стали висновки, зроблені відповідачем в результаті проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки своєчасності сплати податку на прибуток згідно податкового повідомлення-рішення від 22.09.2005, по уточнюючим деклараціям за 1 квартал та 1 півріччя 2012 року, декларації за 2012 рік, податкового повідомлення-рішення від 30.04.2013, авансових внесків з податку на прибуток за травень 2013 року, податку на додану вартість за період з 01.02.2013 по 31.05.2013 р., земельного податку за період з 01.04.2013 по 30.06.2013 та орендної плати за землю за травень 2013 року (акт перевірки №271/27.1-31950828 від 23.10.2013 - т.1 а.с.19).

Так перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати узгодженого згідно поданої податкової декларації за 2013 рік зобов'язання із плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за квітень 2013 року 50878,24 грн. (строк нарахування 30.05.2013) з затримкою на 89 календарних дня, за травень 2013 року 50878,24 грн. (строк нарахування 30.06.2013) з затримкою на 58 календарних дня, за червень 2013 року 50878,24 грн. (строк нарахування 30.07.2013) з затримкою на 28 календарних днів.

До такого висновку відповідач дійшов з огляду на те, що станом на 30.05.2013 по особовому рахунку підприємства з плати за землю обліковувалась переплата в сумі 686,92 грн.

Суму недоплати (податковий борг) за квітень 2013 року в сумі 50191,32 грн. погашено уточнюючою декларацією з плати за землю за 2011 рік № від 27.08.2013, тобто з затримкою на 89 календарних днів.

Станом на 30.06.2013, на 30.07.2013 по особовому рахунку підприємства з плати за землю переплата відсутня.

Податковий борг з плати за землю за травень 2013 року в сумі 50878,24 грн. погашено уточнюючою декларацією з плати за землю за 2011 рік № від 27.08.2013, тобто з затримкою на 58 календарних днів.

Податковий борг з плати за землю за червень 2013 року в сумі 50878,24 грн. погашено уточнюючою декларацією з плати за землю за 2011 рік № від 27.08.2013, тобто з затримкою на 28 календарних днів.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про протиправність означених податкових повідомлень-рішень.

Датою погашення грошового зобов'язання із плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), самостійно узгодженого позивачем в податковій декларації за 2013 рік, податковий орган вважає дату подання платником податку уточнюючої декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № - 27.08.2013, зазначаючи про проведення в даному випадку заліку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є користувачем 9 земельних ділянок не сільськогосподарського призначення у межах м. Дніпропетровська на правах постійного користування, у зв'язку з чим відповідно до п.286.2 ст.286 Податкового кодексу України подавав податкові декларації з плати за землю (земельний податок за земельні ділянки державної або комунальної власності):

За 2011 рік - № від 28.01.2011 із загальною визначеною сумою земельного податку в розмірі 610545,83 грн.

За 2012 рік - № від 17.02.2012 із загальною визначеною сумою земельного податку в розмірі 610538,73 грн.

За 2013 рік - № від 19.02.2013 із загальною визначеною сумою земельного податку в розмірі 610538,73 грн.

Суми земельного податку за 2011, 2012 роки та січень-березень 2013 року сплачені позивачем в установленому розмірі та строки.

В подальшому позивачем 27.08.2013 до податкового органу подано уточнюючі податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) з додатками, якими позивач зменшує розмір грошового зобов'язання з земельного податку:

за 2011 рік - № (т.1 а.с.70-73), за 2012 рік - № (т.1 а.с.74-77); за 2013 рік - № (т.1 а.с.78-81).

Відповідно до уточнюючої декларації з плати за землю за 2013 рік позивачем зменшено самостійно нараховані зобов'язання зі сплати земельного податку, сума до сплати за результатами уточнюючого розрахунку становить 0,00 грн. Вказана уточнююча декларація прийнята відповідачем та визнана як податкова звітність.

Підставою для зменшення грошового зобов'язання з земельного податку є та обставина, що позивачем фактично сплачено як землекористувачем земельний податок за користування земельними ділянками, що належать до земель дорожнього господарства та не підлягають оподаткуванню згідно з пп.283.1.4 п.283.1 ст.283 ПК України.

Податковий кодекс України виокремлює категорії земельних ділянок, які не підлягають оподаткуванню земельним податком, зокрема, підпунктом 283.1.4 пункту 283.1 статті 283 ПК України визначено, що не сплачується податок за землі дорожнього господарства автомобільних доріг загального користування - землі під проїзною частиною, узбіччям, земляним полотном, декоративним озелененням, резервами, кюветами, мостами, штучними спорудами, тунелями, транспортними розв'язками, водопропускними спорудами, підпірними стінками, шумовими екранами, очисними спорудами і розташованими в межах смуг відведення іншими дорожніми спорудами та обладнанням, а також землі, що знаходяться за межами смуг відведення, якщо на них розміщені споруди, що забезпечують функціонування автомобільних доріг, а саме:

а) паралельні об'їзні дороги, поромні переправи, снігозахисні споруди і насадження, протилавинні та протисельові споруди, вловлюючі з'їзди, захисні насадження, шумові екрани, очисні споруди;

б) майданчики для стоянки транспорту і відпочинку, склади, гаражі, резервуари для зберігання паливно-мастильних матеріалів, комплекси для зважування великогабаритного транспорту, виробничі бази, штучні та інші споруди, що перебувають у державній власності, власності державних підприємств або власності господарських товариств, у статутному капіталі яких 100 відсотків акцій (часток, паїв) належить державі.

За приписами пункту 1 статті 67 Земельного кодексу України до земель транспорту належать землі, надані філіям, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об'єктів транспорту.

Відповідно до п. 2 ст.71 Земельного кодексу України до земель дорожнього господарства належать землі під проїзною частиною, узбіччям, земляним полотном, декоративним озелененням, резервами, кюветами, мостами, тунелями, транспортними розв'язками, водопропускними спорудами, підпірними стінками і розташованими в межах смуг відведення іншими дорожніми спорудами та обладнанням, а також землі, що знаходяться за межами смуг відведення, якщо на них розміщені споруди, що забезпечують функціонування автомобільних доріг, а саме:

а) паралельні об'їзні дороги, поромні переправи, снігозахисні споруди і насадження, протилавинні та протисельові споруди, вловлюючі з'їзди;

б) майданчики для стоянки транспорту і відпочинку, філії та об'єкти служби дорожнього сервісу;

в) будинки (в тому числі жилі) та споруди дорожньої служби з виробничими базами;

г) захисні насадження.

Частиною другою та третьою статті 31 Закону України №232/94-ВР від 10.11.1994 р. «Про транспорт» передбачено, що до земель дорожнього господарства належать землі, надані в користування під проїзну частину, узбіччя, земляне полотно, декоративне озеленення, резерви, кювети, мости, тунелі, транспортні розв'язки, водопропускні споруди, підпірні стінки, смуги відведення і розташовані в їх межах інші дорожні споруди та обладнання.

До складу земель дорожнього господарства входять також землі, що знаходяться за межами смуг відведення, якщо на них розміщені споруди, що забезпечують функціонування автомобільних доріг, а саме: паралельні об'їзні дороги, паромні переправи, снігозахисні споруди і насадження, протилавинні та протисельові споруди, вловлюючі з'їзди; майданчики для стоянки транспорту і відпочинку, підприємства та об'єкти служби дорожнього сервісу; будинки (в тому числі жилі) та споруди дорожньої служби з виробничими базами; придорожні лісосмуги для захисту доріг і вирощування деревини, в тому числі ділової.

Отже, виходячи з наведеного вище, земельні ділянки, що перебувають у користуванні позивача, перелічені в додатках до податкових декларацій з плати за землю за 2011-2013 роки, відносяться до земель дорожного господарства та відповідно до пп.283.1.4 п.283.1 ст.283 ПУ України за ці земельні ділянки земельний податок не сплачується.

Вказані обставини встановлені судовими рішеннями у адміністративних справах між тими ж сторонами № 804/8500/13-а (постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2013, ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014), №804/2784/14 (постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.03.2014, ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2014, ухвала Вищого адміністративного суду від 06.01.2015).

Цими судовими рішеннями встановлений факт неправомірності сплати позивачем протягом 2011, 2012 та 2013 років земельного податку за користування земельними ділянками, що належать до земель дорожнього господарства та встановлено обов'язок відповідача повернути сплачені кошти у встановленому законодавством порядку.

До того, проведення позивачем зайвих витрат грошових коштів внаслідок сплати земельного податку за землі дорожнього господарства (земельні ділянки, на яких розташовані житлові будівлі, виробничі бази та адміністративно-складські будівлі філій), сплата якого не передбачена чинним законодавством, встановлена актом ревізії фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.07.2010 року по 31.12.2012 року №06-19/63 від 15.05.2013.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правомірним подання позивачем уточнюючих декларацій з плати за землю, зокрема, за 2013 рік та зменшення податкових зобов'язань з земельного податку.

За приписами застосованої відповідачем при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень норми п.126.1 ст.126 ПК України органи державної податкової служби вправі застосовувати штрафні санкції за порушення платником податків граничних строків сплати лише узгодженого шляхом подання декларації за відповідний період грошового зобов'язання і лише виходячи з розміру погашеної (сплаченої) суми податкового боргу.

В даному випадку позивачем подано уточнюючу декларацію з плати за землю за 2013 рік про виправлення показників податкової декларації з плати за землю за 2013 рік, якою позивач безпідставно визначив грошові зобов'язання з земельного податку в загальному розмірі 610538,73 грн. із щомісячними платежами до бюджету в розмірі 50878,24 грн., в тому числі за квітень-червень 2013 року.

Оскільки уточнюючий розрахунок (уточнююча декларація) - це документ, що виправляє дані податкової декларації, то у разі його подання платником податків у встановленому порядку, контролюючим органом при перевірці мають враховуватись дані, що уточнені таким розрахунком.

Відповідачем станом на момент прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не були враховані дані, що вказані позивачем в уточнюючій декларації у зв'язку з виправленням показників податкової декларації за 2013 рік, навпроти, факт подання такої уточнюючої декларації безпідставно визнаний як факт погашення (сплати) грошового зобов'язання з земельного податку за квітень-червень 2013 року.

Разом з тим, за змістом п.126.1 ст.126 ПК України притягнення платника податків до відповідальності у вигляді штрафу з підстав, визначених цією нормою, передбачене саме за несплату узгодженої суми грошового зобов'язання; розмір штрафу залежить від кількості днів затримки строку сплати грошового зобов'язання та визначається у відсотках від погашеної суми податкового боргу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає в даному випадку відсутніми підстави для застосування до позивача штрафу, встановленого п.126.1 ст.126 ПК України, тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними.

Суд першої інстанції під час розгляду справи дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову.

Передбачені статтею 202 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відсутні, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 червня 2014 року у справі № 804/2783/14 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко