Справа № 804/11194/13-а
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року м. Київ К/800/51328/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І., Приходько І.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2014 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2014 року

у справі № 804/11194/13-а

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства «Ювіс» (далі - позивач, ТОВ ВКП «Ювіс»)

до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - відповідач, ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська )

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ ВКП «Ювіс» звернулось у серпні 2013 року до суду з адміністративним позовом до ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.05.2013 року № , з урахуванням рішення № 943/10/10-25 від 09.07.2013 року щодо нарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість у сумі 334 967,00 гривень та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 83 741,75 гривня.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2014 року, адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач у своїх запереченнях на касаційну скаргу зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, прийнятими з дотриманням норм матеріального та процесуального права, вважає касаційну скаргу відповідача необґрунтованою, а тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Справу розглянуто у попередньому судовому засіданні відповідно до ст. 2201 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у період з 29.03.2013 року по 11.04.2013 року відповідачем було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ ВКП «Ювіс» з питання здійснення експортних операцій та їхнього відображення у податковому обліку період квітень 2012 року, червень 2012 року, липень 2012 року, серпень 2012 року, вересень 2012 року, за результатами якої складено акт перевірки від 18.04.2013 року № 2346/221/19293004, яким встановлено порушення позивачем вимог п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України, підприємством завищено податковий кредит 2012 року на 334 967,32 гривень.

В описовій частині акту зазначено, що вказане порушення є наслідком того, що придбаний позивачем товар в подальшому був реалізований на експорт за ціною, нижчою від ціни придбання, що не було зумовлено характером господарської або іншої діяльності підприємства.

На підставі акту перевірки відповідачем були винесені спірні податкові повідомлення-рішення від 08.05.2013 року № , яким нараховане грошове зобов'язання з ПДВ в сумі 325 645,00 гривень та штрафні (фінансові) санкції в сумі 81 411,25 гривень та № , яким зменшено розмір від'ємного значення ПДВ за звітний період квітень 2012 року на суму 9322,00 гривні.

Позивач не погодився із висновками акту перевірки та 25.04.2013 року подав скаргу на дії посадових осіб щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 18.04.2013 року № 2346/221/19293004, яка була залишена без задоволення листом за вих. № 18143/10/22-114 від 07.05.2013 року.

17.05.2013 року позивач звернувся зі скаргою до Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, за результатами розгляду якої винесено рішення вих. № 943/10/10-25 від 09.07.2013 року, яким скаргу на податкове повідомлення-рішення від 08.05.2013 року № залишено без задоволення, збільшено на 11 652,50 гривні суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість, визначену в податковому повідомленні-рішенні від 08.05.2013 року № . Рішенням вих. № 943/10/10-25 від 09.07.2013 року скасовано податкове повідомлення-рішення від 08.05.2013 року № , яким зменшено розмір від'ємного значення ПДВ за звітний період квітень 2012 року на суму 9322,00 гривні.

15.07.2013 року позивачем подано скаргу до Міністерства доходів і зборів України, яку залишено без задоволення рішенням від 07.08.2013 року вих. № 8431/6/99-99-10-01-15.

Суди першої та апеляційної інстанцій вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, з чим погоджується суд касаційної інстанції, виходили з наступних мотивів.

Відповідно до п. 198.1. ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8. статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду. Датою виникнення права орендаря (лізингоотримувача) на збільшення податкового кредиту для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем. Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9. статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами). Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Відповідно до п. 198.3. ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1. статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку: з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; з придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11. статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01.10.2010 року між ЗАТ «Сентравіс продакшн Юкрейн» (постачальник) та ТОВ ВПК «Ювіс» (покупець) укладено договір № 09-1/681, відповідно до умов якого, постачальник зобов'язується поставити покупцю трубну продукцію в кількості і номенклатурі, наведеним в специфікаціях відповідних додаткових угод, які є невід'ємною частиною даного договору. Покупець зобов'язується здійснювати прийом та оплату замовленого товару в строки, передбачені даним договором. Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками сторін.

Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що 11.10.2010 року між ТОВ ВКП «Ювіс» (продавець) та ТОВ «Сенравіс сейлс рус» (покупець) укладено контракт № 8, щодо експорту труб до Російської Федерації, відповідно до умов якого, продавець зобов'язується поставити покупцю трубну продукцію, згідно додатків, які є невід'ємною частиною договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити замовлений товар в строки, встановлені договором.

Фактичне виконання вищезазначених господарських операцій підтверджується дослідженими судами попередніх інстанцій наявними в матеріалах справи копіями первинних документів, які повністю відображають зміст та обсяг господарських операцій і свідчать про зміни в майновому стані позивача.

Крім того, фактичне виконання вищезазначених господарських операцій підтверджується висновком судово-економічної експертизи № 2439/2440-13 від 27.11.2013 року, яка була призначена судом першої інстанції, та відповідно до якої надані на дослідження первинні документи є дійсними та повністю відповідають вимогам чинного законодавства України. Також, експертом встановлено, що визначений та задекларований ТОВ ВКП «Ювіс» податковий кредит з податку на додану вартість за період по експортним операціям відповідає первинним документам та вимогам ПК України.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач правомірно включив сплачений постачальникові податок на додану вартість до податкового кредиту, адже дійшовши до висновку про збитковість відповідних господарських операцій податковий орган не врахував, що експортні операції обліковуються за нульовою ставкою податку на додану вартість.

Згідно п. 185.1 ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування ПДВ, зокрема, є операції платників податку з вивезення товарів за межі митної території України.

Операції з вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту оподатковуються за нульовою ставкою. Товари вважаються вивезеними за межі митної території України, якщо таке вивезення підтверджене в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, митною декларацією, оформленою відповідно до вимог Митного кодексу України (пп. 195.1.1 п. 195.1 ст. 195 ПК України).

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до пп. 14.1.71. п. 14.1 ст. 14 ПК України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Судом встановлено, що обставини справи щодо невідповідності договірних цін при здійснені позивачем експортних операцій рівню звичайних цін не були предметом перевірки податковим органом.

Визначення фінансового результату (прибутку/збитку) від окремої господарської операції без врахування інших господарських операцій, для визначення правомірності включення до податкового кредиту сум ПДВ по придбанню товарів, податковим законодавством та законодавчо встановленим порядком ведення бухгалтерського обліку не передбачено.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 220-231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - відхилити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2014 року у справі № 804/11194/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підпис (підпис) І.О. Бухтіярова
Судді: підпис (підпис) М.І. Костенко
Помічник судді підпис (підпис) І.В. Приходько