Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року м. Київ К/9991/24805/12

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційні скарги державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва (далі - ДПІ) та спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Києві Державної податкової служби

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2012

у справі № 2а-8703/11/2670

за позовом товариства з обмежено відповідальністю "Альфред С.Топфер Інтернешнал" (далі - Товариство)

до державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва (далі - ДПІ),

за участю третьої особи - спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платникам и податків,

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційних скарг Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31.12.2010 № /0, згідно з яким позивачеві визначено суму завищення бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 283 031 грн. із застосуванням 141 516 грн. штрафних санкцій.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.08.2011 у позові відмовлено з тих мотивів, що визнання недійсними установчих і реєстраційних документів постачальника позивача (приватного підприємства «Монте Негро») з підстав його реєстрації на підставну особу, а також невідображення у податковому обліку цього постачальника господарських операцій з поставки товару позивачеві виключає право останнього на податковий кредит за такими операціями.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду назване рішення суду першої інстанції скасовано; позов задоволено. У прийнятті цієї постанови апеляційний суд виходив з того, що реальність виконання господарських операцій з поставки товару позивачеві у рамках правовідносин з приватним підприємством «Монте Негро» підтверджується документально, у зв'язку з чим власне правопорушення, допущені цим постачальником, не можуть мати негативний вплив на податковий облік Товариства.

У касаційних скаргах до Вищого адміністративного суду України ДПІ та СДПІ просять скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва зі спору. Касаційні вимоги мотивовані посиланням на фіктивний характер діяльності названого постачальника, що, на думку контролюючих органів, свідчить про номінальне оформлення спірних операцій з метою імітації руху активів та отримання Товариством завдяки цьому податкової вигоди.

Перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення розглядуваних касаційних вимог з урахуванням такого.

Як встановлено судами у ході розгляду даної справи, ДПІ було проведено документальну невиїзну перевірку Товариства щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків - приватним підприємством «Монте Негро» за липень, серпень, вересень 2008 року, оформлену актом від 23.12.2010 № 4636/23-12/20027449.

У цьому акті за наслідками дослідження правовідносин між позивачем та названим контрагентом при виконанні поставок товару (сільськогосподарської продукції) ДПІ викладено висновок про безтоварний характер цих операцій, що виключає право позивача на включення до податкового кредиту ПДВ у ціні товару; наведене стало підставою для прийняття ДПІ оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (який визначав порядок формування податкового кредиту на час виконання спірних господарських операцій) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї ж статті Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень вбачається, що податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування податку на додану вартість на суму понесених витрат по сплаті ПДВ у ціні придбаних товарів (робіт, послуг) є правомірними за умови реального виконання господарської операції та наявності належним чином оформлених первинних документів (зокрема, податкових накладних), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції. При цьому законодавцем презюмується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, а також достовірність документів податкового обліку, доки податковим органом це не спростовано належними та однозначно розтлумаченими доказами.

Досліджуючи відповідність сформованого позивачем податкового кредиту наведеним критеріям, суди встановили, що фактичне виконання операцій з поставки приватним підприємством «Монте Негро» сільськогосподарської продукції позивачеві підтверджується договорами поставки, видатковими накладними, податковими накладними, складськими квитанціями на зерно, оформленими при поставці товару до визначених у договорах елеваторів на умовах EXW (франко-елеватор); перевезення товару засвідчено товарно-транспортними накладними; оплату товару здійснено позивачем у повному обсязі, що підтверджується випискою з банківського рахунку Товариства.

Заперечення ж податкової інспекції проти права позивача на податковий кредит за цими операціями ґрунтуються на установлених у рамках контрольно-перевірочних заходів обставинах щодо ознак фіктивного підприємництва у діяльності приватного підприємства «Монте Негро», а саме - неперебування за місцезнаходженням, реєстрація цього підприємства підставну особу, яка заперечує свою причетність до діяльності цього суб'єкта господарювання, що стало підставою для визнання недійсними установчих та реєстраційних документів приватного підприємства «Монте Негро» в судовому порядку (постанова Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.12.2008 у справі № 2а-930/2008).

Втім відсутність контрагента за юридичною адресою не є доказом недобросовісності позивача, позаяк дана обставина свідчить лише про недотримання цим контрагентом порядку державної реєстрації або внесення змін до установчих документів, однак не доводить того, що товар насправді не поставлявся позивачеві. Адреса, зазначена у первинних документах як місцезнаходження приватного підприємства «Монте Негро», співпадає з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що відповідає вимогам оформлення первинних документів, наведеними у частині другій статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Показання директора контрагента, в яких він заперечує свою причетність до діяльності приватного підприємства «Монте Негро», також слід розцінювати критично, позаяк дана особа є заінтересованою від уникнення відповідальності за можливе невідображення операцій з поставки у податковій звітності.

Як вбачається з установлених судами обставин справи, на час виконання спірних операцій приватне підприємство «Монте Негро» було зареєстроване в установленому порядку, мало необхідний обсяг податкової правосуб'єктності та виступало належним учасником господарського обороту. А тому факт подальшого скасування його реєстрації платником ПДВ не може мати правового значення для оцінки спірних операцій.

Не можуть бути підставою для висновку про недобросовісність позивача у сфері оподаткування й невідповідність даних податкового обліку Товариства та його контрагента у зв'язку з невиконанням останнім обов'язку з декларування податкових зобов'язань з ПДВ.

Податкове законодавство не пов'язує право платника на податковий кредит з діями його контрагентів по виконанню своїх податкових обов'язків, з наявністю у платника інформації про взаємовідносини його постачальників з податковими органами. Чинне законодавство не надає покупцеві товару (робіт, послуг) необхідних повноважень по контролю за відображенням його контрагентами у податковій звітності операцій по реалізації товарів та їх оплаті, а також за сплатою ними податку до бюджету і поданням до податкового органу будь-яких документів.

Податковий орган, на відміну від платника, є єдиним учасником податкових правовідносин, який має законодавче право контролювати дотримання фізичними та юридичними особами вимог законодавства у сфері оподаткування. Відомості про контрагента як платника податків не належать до інформації з відкритим доступом та не підлягають розголошенню податковим органом; наведене також унеможливлює перевірку платником даних щодо дотримання його контрагентом податкового законодавства, у зв'язку з цим порушення постачальником правил оподаткування самі по собі не можуть викликати негативні наслідки у податковому обліку його покупців.

З урахуванням викладеного апеляційний суд цілком об'єктивно зазначив про відсутність підстав для визнання необґрунтованою податкової вигоди, отриманої Товариством за наслідками виконання спірних операцій, та правомірно визнав протиправним оспорюване податкове повідомлення-рішення.

У зв'язку з цим підстав для скасування оскаржуваної постанови Київського апеляційного адміністративного суду зі спору не вбачається.

За таких обставин, керуючись статтями 220, 2201, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційні скарги державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва та спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Києві Державної податкової служби відхилити.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2012 у справі № 2а-8703/11/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько