Справа № 813/4474/13-а
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року Справа № 876/12902/13

Колегія Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

судді-доповідача - Богаченка С.І.,

суддів - Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю українсько-чешського спільного підприємства «Ройал.ЛТД» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2013 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю українсько-чешського спільного підприємства «Ройал.ЛТД» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова про визнання дій протиправними, скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу,-

В С Т А Н О В И Л А:

06 червня 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю українсько-чешське спільне підприємство «Ройал.ЛТД» звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова про визнання протиправними дії ДПІ у Шевченківському районі м. Львова щодо винесення податкової вимоги №264 від 27.05.2013 року та рішення про опис майна у податкову заставу №8471/19-00 від 28.05.2013 року та скасування таких.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції її оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю українсько-чешське спільне підприємство «Ройал.ЛТД». Апелянт по справі просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не з'ясував всіх обставин справи, а саме те, що оскільки адміністративно-господарські санкції (штрафи) є конфіскаційними, їх стягнення відповідно до ст.41 Конституції України можливе по рішенню суду. Покликаючись на ст.250 Господарського кодексу України наголошує на тому, що такі санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. У зв'язку з цим вважає, що податкові органи повинні в межах строків, передбачених ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України, звертатись до суду з позовом про стягнення суми адміністративних санкцій з суб'єкта підприємницької діяльності, у випадку відмови останнього від їх добровільної сплати. З огляду на те, що на момент подання позову відповідач не звертався до суду з вимогою про стягнення штрафних санкцій вважає, що оскаржувані вимога та рішення про опис майна у податкову заставу є протиправними і підлягають скасуванню.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому апеляційний суд, у відповідності до ч.1 ст.197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів. Перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задоволити.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2013 року у справі №7015/10/9104 та постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2013 року у справі №5043/10/9104 у період з липня 2008 року по травень 2009 року органами державної податкової служби відносно позивача по справі на підставі виявлених в ході проведення працівниками підрозділів ДПА України ряду перевірок щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу структурних підрозділів позивача, розташованих у різних містах України порушень було винесено цілу низку рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, передбачених п.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а саме було зафіксовано здійснення товариством розрахункових операцій через гральні автомати, які не були переведені в фіскальний режим роботи і не зареєстровані в органах державної податкової служби.

Не погоджуючись з застосованими фінансовими санкціями позивач звернувся у червні 2009 року до суду з адміністративним позовом про скасування зазначених рішень. суд першої інстанції своїми постановами від 10 грудня 2009 року у справі 2а-4024/09/1370 та від 11 грудня 2009 року у справі №2а-4025/09/1370 подані позови задовольнив частково. Однак, за результатами перегляду цих справ в апеляційному порядку за апеляційними скаргами ДПІ у Шевченківському районі м. Львова суд апеляційної інстанції своїми постановами від 12 лютого 2013 року у справі №7015/10/9104 та у справі №5043/10/9104 скасував прийняті судом першої інстанції постанови і відмовив у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи, державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м.Львова застосовано штрафні (фінансові) санкції від 19 вересня 2008 року № /0/22867, від 19 вересня 2008 року № /0/22865, від 19 вересня 2008 року № /0/22859, від 19 вересня 2008 року № /0/22872, від 20 жовтня 2008 року № /0/25571, від 20 жовтня 2008 року № /0/25568, від 20 жовтня 2008 року № /0/25570, від 20 жовтня 2008 року № /0/25554, від 24 жовтня 2008 року № /0/26026, від 24 жовтня 2008 року № /0/26025, від 24 жовтня 2008 року № /0/26027, від 24 жовтня 2008 року № /0/26028, від 24 жовтня 2008 року № /0/26029, від 22 жовтня 2008 року № /0/25863, від 22 жовтня 2008 року № /0/25858, від 22 жовтня 2008 року № /0/25856, від 22 жовтня 2008 року № /0/25854, від 22 жовтня 2008 року № /0/25855 на суму 1360 грн., від 22 жовтня 2008 року № /0/25855 на суму 1020 грн., від 22 жовтня 2008 року № /0/25853, від 22 жовтня 2008 року № /0/25852, від 31 жовтня 2008 року № /0/26628, від 13 листопада 2008 року № /0/27769, від 13 листопада 2008 року № /0/27771, від 13 листопада 2008 року № /0/27770 , від 04 грудня 2008 року № /0/29822, від 04 грудня 2008 року № /0/29814, від 04 грудня 2008 року № /0/29826, від 04 грудня 2008 року № /0/29827, від 16 грудня 2008 року № /0/31303, від 16 грудня 2008 року № /0/31304, від 20 січня 2009 року № /0/1153, від 12 січня 2009 року № /0/295, від 09 лютого 2009 року № /0/2493, від 09 лютого 2009 року № /0/2494, від 20 лютого 2009 року № /0/3617, від 12 березня 2009 року № /0/5570, від 12 березня 2009 року № /0/5572, від 25 березня 2009 року № /0/6644, від 01 квітня 2009 року № /0/7478, від 03 квітня 2009 року № /0/7850, від 14 травня 2009 року № /0/10924, від 14 травня 2009 року № /0/10918, від 14 травня 2009 року № /0/10920, від 14 травня 2009 року № /0/10919, від 22 травня 2009 року № /0/11769, від 22 травня 2009 року № /0/11766, від 29 травня 2009 року № /0/12372, від 22 травня 2009 року № /0/11767, від 14 липня 2008 року № /0/17010.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у разі проведення розрахункових операцій на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг), у разі не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, у разі не роздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), на які виявлено невідповідність.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У свою чергу, заходи відповідальності, які можуть бути застосовані до особи-порушника, слід визначати на підставі законодавства, яке було чинним на момент виявлення та застосування відповідних санкцій.

Оцінка правомірності поведінки платників податків здійснюється на підставі норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, що діяло на момент вчинення відповідних дій. Водночас заходи відповідальності, які підлягають застосуванню за вчинені платниками податків порушення, повинні визначатися згідно з нормативно-правовими актами, чинними на час виникнення відповідних правовідносин, тобто на час застосування відповідальності, зокрема винесення відповідних податкових повідомлень-рішень.

З викладеного випливає, що врегульоване законом правило поведінки визначається тим нормативно-правовим актом, який був чинним на час вчинення відповідної дії (бездіяльності).

Згідно з преамбулою Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (в редакції чинній на момент виявлення правопорушення, нарахування фінансових (штрафних) санкцій) цей Закон визначав правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

За своєю суттю передбачена статтею 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» фінансова санкція є адміністративно-господарською санкцією, а тому її застосування регулюється нормами глави 27 Господарського кодексу України.

Санкції у вигляді штрафу за порушення вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг», застосовані рішеннями ДПІ у Шевченківському районі м.Львова у 2008 році, не є податковим зобов'язанням зі сплати податків і зборів (обов'язкових) платежів, перелік яких визначений Законом України «Про систему оподаткування», тобто не є податковим боргом.

Лише з 01.01.2011 - з моменту набрання чинності Податковим кодексом України, штрафні санкції, застосовані Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг», в розумінні вимог ст.14 цього Кодексу - є податковим боргом.

У зв'язку з тим, що штраф за порушення вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг» застосований вищенаведеними рішеннями ДПІ у Шевченківському районі м.Львова не є податковим зобов'язанням, податкові органи не вправі включати суму вказаного штрафу до податкової вимоги в порядку, встановленому Податковим Кодексом України, незважаючи на те, що вказане рішення набрало законної сили 12 лютого 2013 року.

Отже, колегія суддів зазначає, що у відповідності до законодавства чинного на момент виявлення правопорушення та винесення рішення у 2008 році, штрафні (фінансові) санкції, нараховані відповідачем за порушення закону «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», не були податковими зобов'язаннями у визначенні закону «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», а тому норми даного закону і тим більше Податкового Кодексу України, який набрав чинності після винесення вказаного рішення та його оскарження в судовому порядку, не поширюються на зазначені відносини.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що такі штрафні санкції не можуть набувати статусу податкового боргу, а відповідно на них також не може застосовуватись порядок їх стягнення передбачений Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» тим, а тому зазначає, що податкова вимога №264 від 27 травня 2013 року та рішення про опис майна у податкову заставу № 8471/19-00 від 28 травня 2013 року є необґрунтованими та підлягають скасуванню.

Відповідно до ст.202 КАС України підставами для скасування судом апеляційної інстанції постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, оскільки постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржувану постанову слід скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись ст.ст.160, 195, 197, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1, 4 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н ОВ И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю українсько-чешського спільного підприємства «Ройал.ЛТД» - задоволити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2013 року по справі № - скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задоволити.

Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова щодо винесення податкової вимоги №264 від 27.05.2013 року та рішення про опис майна у податкову заставу №8471/19-00 від 28.05.2013 року.

Визнати протиправними та скасувати податкову вимогу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова №264 від 27.05.2013 року та рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова про опис майна у податкову заставу №8471/19-00 від 28.05.2013 року.

Постанова апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя С.І. Богаченко

Суддя Д.М. Старунський

Суддя А.І. Рибачук