Справа № 826/15229/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 лютого 2015 року № 826/15229/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянувши адміністративну справу та додані до неї матеріали в письмовому провадженні

за позовом1. ОСОБА_1, 2. ОСОБА_2, 3. ОСОБА_3, 4. ОСОБА_4, 5. ОСОБА_5, 6. ОСОБА_6, 7. ОСОБА_7, 8. ОСОБА_8, 9. ОСОБА_9, 10. ОСОБА_10, 11. ОСОБА_11, 12. ОСОБА_12, 13. ОСОБА_13, 14. ОСОБА_14, 15. ОСОБА_15, 16. ОСОБА_16, 17. ОСОБА_17, 18. ОСОБА_18, 19. ОСОБА_19, 20. ОСОБА_20, 21. ОСОБА_21, 22. ОСОБА_22, 23. ОСОБА_23, 24. ОСОБА_24, 25. ОСОБА_25, 26. ОСОБА_26
до 1. Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію (тимчасового адміністратора) Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" 2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
провизнання дій та рішення неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26 звернулись до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію (тимчасового адміністратора) Публічного акціонерного товариства "Банк "Таврика", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з позовними вимогами про:

- визнати дії тимчасового адміністратора ПАТ "Банк "Таврика" Соловьової Наталії Анатоліївни, в частині відмови Позивачу 2 у поверненні суми вкладу, при умові закінчення строку зберігання вкладу в період з 21.12.2013 року по 20.03.2013 року, - неправомірними;

- зобов'язати Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Банк "Таврика", внести зміни до реєстру вимог кредиторів ПАТ "Банк "Таврика" та виключити зазначених Позивачів із черги задоволення вимог кредиторів ПАТ "Банк "Таврика", у частині сум договорів банківського вкладу, загальна сума яких менше 200 000 грн., - як такі що підпадають під право на відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб до 200 000 грн., - поряд з не дійсністю письмової заяви Позивачів 1,2,3, щодо укладених ними банківських договорів, стосовно включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Банк "Таврика" наданих Уповноваженій особі ФГВФО;

- визнати рішення уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Банк "Таврика" Соловьової Наталії Анатоліївни (які викладені у листах адресованих Позивачам 1,2,3 - додаються), щодо не включення Позивача 1,2,3 до списку вкладників ПАТ "Банк "Таврика", які мають право на відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами (до 200 000,00 гривень) і через це включення тільки у сьому чергу, - неправомірним;

- поновити строк на внесення відповідних змін стосовно включення Позивача 1,2,3 до списку вкладників ПАТ "Банк "Таврика", які мають право на відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами (до 200 000, 00 гривень), та виплати вклади з визначеною сумою у розмірі до 200 000,00 грн., вважаючи його не пропущеним;

- зобов'язати уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Банк "Таврика" внести відповідні зміни стосовно включення Позивача 1,2,3 до списку вкладників ПАТ "Банк "Таврика", які мають право на відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами (до 200 000,00 гривень);

- зобов'язати уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Банк "Таврика" передати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб список з включенням Позивача 1,2,3, як вкладників ПАТ "Банк "Таврика", які мають право на відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, з визначеною сумою у розмірі до 200 000,00 грн., про що письмово повідомити Позивача 1,2,3;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, як гаранта ПАТ "Банк "Таврика", гаранта вкладників ПАТ «Банк "Таврика", виплатити кошти як заборгованість перед Позивачем 1,2,3, у межах договірних відносин та з визначеною сумою у розмірі до 200 000 грн., на протязі семи днів після вступу рішення суду по цьому позову в силу, - у відповідності до вимоги ст. 530 Цивільного кодексу України;

- визнати неправомірними рішення уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Банк "Таврика" Соловьової Наталії Анатоліївни щодо переведення Позивачів 1,2,3, до сьомої, черги задоволення вимог, та зобов'язати чинного ліквідатора ПАТ «Банк «Таврика», внести зміни до реєстру вимог, включивши зазначених Позивачів до четвертої черги задоволення вимог, у частині перевищення суми вкладів, а саме їх перевищення над загальною сумою понад 200 000 грн. - як такі що не підпадають під право на відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб до 200 000 грн.;

- зобов'язати Уповноважену особу ФГВФО (ФГВФО) визнати Позивачів 1,2,3, шляхом поновлення їх прав на отримання гарантованої суми, як такими, що підпадають під відшкодування їх заборгованості (у межах гарантованої сумі 200 000 грн.) по вкладам з боку ПАТ «Банк «Таврика», що виникла до моменту введення тимчасової адміністрації (уточнення позовних вимог).

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що відповідач допустив щодо позивачів протиправні дії, а також протиправно ухилився від вчинення необхідних дій, а саме - відхилив кредиторські вимоги позивачів, а тому відповідач 1 діяв без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, оскільки рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення та не запропонував позивачу надати інформацію, що має значення для прийняття рішення.

В матеріалах справи містяться заперечення на позовну заяву від 19.11.2014 р., в яких відповідач 1 проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, в обґрунтування заперечень зазначає, що відповідач діяв у відповідності до законодавства коли приймав рішення про включення позивачів до 4 та 7 черги, а отже підстав для задоволення позовних вимог є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач 2 проти позовних вимог заперечує в повному обсязі та в обґрунтування заперечень зазначає, що згідно з статтею 560 ЦК України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Також передбачено, що гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. В той же час, Фонд не являється не гарантом ні АТ «Банк «Таврика», ні вкладників АТ «Банк «Таврика». Між Фондом, АТ «Банк «Таврика», вкладниками АТ «Банк «Таврика» не укладалися договори гарантії, і взагалі відсутні цивільно-правові відносини. У Фонду відсутні цивільно-правові обов'язки стосовно вказаних осіб, а отже позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В судовому засіданні 19.02.2015р. не з'явився представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі статті 128 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Судом встановлено, що Національним банком України було прийнято наступне рішення, а саме: рішення Комісії Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків № 906 від 23.11.2012 року "Про зупинення здійснення окремих видів операцій Публічному акціонерному товариству "Банк "Таврика", постанова Правління Національного банку України від 20 грудня 2012 року № 548 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "Таврика" до категорії неплатоспроможних" та постанова Правління Національного банку України від 20 березня 2013 року № 97 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Таврика".

Рішенням Комісії Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків № 906 від 23.11.2012 року "Про зупинення здійснення окремих видів операцій Публічному акціонерному товариству "Банк "Таврика" зупинено ПАТ "Банк "Таврика" з дня прийняття рішення на термін до 24 грудня 2012 року здійснення окремих видів операцій, а саме: залучення вкладів від фізичних осіб; використання для розрахунків прямих кореспондентських рахунків та проведення розрахунків здійснювати виключно через консолідований кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України; проведення будь-яких активних операцій з інсайдерами та пов'язаними особами; здійснення нових кредитних операцій, операції за діючими кредитними договорами здійснювати лише під забезпечення високоліквідною заставою (державні облігації України всіх випусків, боргові цінні папери, емітовані Національним банком України, облігації Державної іпотечної установи, розміщення яких здійснюється під гарантію Кабінету Міністрів України, надану відповідно до закону про Державний бюджет України на відповідний рік, гарантії Кабінету Міністрів України); погашення заборгованості, що виникла за кредитними операціями Банку не в грошовій формі; вивільнення отриманого Банком забезпечення за кредитними операціями до часу повного погашення позичальниками заборгованості, у разі необхідності приймати додаткове забезпечення; будь-яке відчуження будівель та споруд Банку без погодження з Національним банком України; надання не забезпечених гарантій, поручительств, авалів та інших зобов'язань; здійснення нових лізингових операцій; здійснення операцій з цінними паперами (крім операцій з цінними паперами, що рефінансуються Національним банком України), в тому числі, обмін; надання власникам/учасникам Банку, які прямо або опосередковано володіють п'ятьма і більше відсотками статутного капіталу Банку або права голосу придбаних акцій Банку (у тому числі пов'язаним особам банку), коштів у будь-якій формі (майно, будь-які операції з векселями, право уступки вимоги боргу, факторинг, гарантії, поруки за кредиторів банку тощо); здійснення випуску, достроковий викуп, погашення цінних паперів власного боргу, переведення в інші види зобов'язань; авансову виплату відсотків за депозитними договорами; виплату дивідендів акціонерам чи розподіл капіталу в будь-якій формі, крім спрямування коштів на збільшення статутного капіталу Банку та до резервного фонду; виплати бонусів, премій та інших додаткових матеріальних винагород керівництву Банку та виділення коштів на спонсорство, доброчинність та фінансову допомогу; викуп власних акцій (часток, паїв) в акціонерів, учасників Банку, за винятком випадків, передбачених законом; збільшення обсягів капітальних інвестицій та нематеріальних активів; здійснення витрат на консультаційні послуги фінансового характеру; відкриття нових філій та відділень; повернення коштів інсайдерам.

Постановою Правління Національного банку України від 20 грудня 2012 року № 548 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "Таврика" до категорії неплатоспроможних" за результатами аналізу даних статистичної звітності, що подається АТ "Банк "Таврика" до Національного банку України, установлено, що в АТ "Банк "Таврика" немає коштів для виконання своїх зобов'язань перед вкладниками і кредиторами та його діяльність не відповідає вимогам банківського законодавства і нормативно-правових актів Національного банку України, а тому постановлено: ПАТ "Банк "Таврика" віднести до категорії неплатоспроможних.

Також, Постановою Правління Національного банку України від 20 березня 2013 року №97 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Таврика" відкликано банківську ліцензію та ліквідовано АТ "Банк "Таврика" тощо.

Рішенням виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.12.2012 р. № 33 було розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк "Таврика" з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 21.12.2012 р. (надалі по тексту Рішення №33).

В п. 2, п. 3 Рішення №33 зазначено, що тимчасова адміністрація запроваджується строком на три місяці з 21.12.2012 р. по 230.03.2013 р. Призначено уповноваженою особи Фонду на ліквідацію АТ "Банк "Таврика" начальника відділу тимчасової адміністрації та ліквідації неплатоспроможних банків Соловйову Наталію Анатоліївну.

Рішенням виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2013 р. № 16 було припинено здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк "Таврика" та припинити повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації АТ "Банк "Таврика" Соловйової Наталії Анатоліївни.

Отже, Рішенням виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2013 р. № 17 було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк "Таврика".

Рішенням виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2013 р. № 18 було призначено уповноваженою особи Фонду на ліквідацію АТ "Банк "Таврика" начальника відділу тимчасової адміністрації та ліквідації неплатоспроможних банків Соловйову Наталію Анатоліївну.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

В частині позовних вимог щодо визнання дій тимчасового адміністратора ПАТ "Банк "Таврика" Соловьової Наталії Анатоліївни, в частині відмови ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_7 (позивачам) у поверненні суми вкладу, при умові закінчення строку зберігання вкладу в період з 21.12.2013 року по 20.03.2013 року, - неправомірними, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 5 та ст. 36 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Частиною 6 ст. 36 Закону встановлено, що обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 відповідної статті не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договором, строк яких закінчився та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Згідно ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» чітко визначено поняття вкладу - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті, які залучені банком від вкладника на умовах договору банківського вкладу, банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Статтею 26 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд не відшкодовує кошти за вкладом, підтвердженим ощадним /депозитним / сертифікатом на пред'явника.

Отже, на вклади з видачею депозитного сертифікату на пред'явника не поширюються гарантії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тому дії тимчасового адміністратора ПАТ «Банк Таврика» Соловйової H.A. в частині відмови повернення сум вкладів вкладникам за вкладами, підтвердженими ощадними / депозитними / сертифікатами на пред'явника, під час дії в ПАТ «Банк Таврика» тимчасової адміністрації, відповідають вимогам чинного законодавства.

Крім того, суд звертає увагу, що Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27.03.2014 р. по справі №761/29618/13-ц, яке залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22.05.2014 р. по справі №22-ц/796/6441/2014 встановлено, що на вклади з видачею депозитного сертифікату на пред'явника не поширюються гарантії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тому в діях тимчасового адміністратора АТ «Банк «Таврика» Соловйової Наталії Анатоліївни в частині відмови поверненні сум вкладів вкладникам за вкладами, підтвердженими ощадними (депозитними) сертифікатами на пред'явника, під час дії в АТ «Банк «Таврика» тимчасової адміністрації, відповідають вимогам чинного законодавства України.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів в частині щодо визнання дій тимчасового адміністратора ПАТ "Банк "Таврика" Соловьової Наталії Анатоліївни, в частині відмови ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_7 (позивачам) у поверненні суми вкладу, при умові закінчення строку зберігання вкладу в період з 21.12.2013 року по 20.03.2013 року неправомірними - є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо зобов'язати Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Банк "Таврика", внести зміни до реєстру вимог кредиторів ПАТ "Банк "Таврика" та виключити зазначених Позивачів із черги задоволення вимог кредиторів ПАТ "Банк "Таврика", у частині сум договорів банківського вкладу, загальна сума яких менше 200 000 грн., - як такі що підпадають під право на відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб до 200 000 грн., - поряд з не дійсністю письмової заяви Позивачів щодо укладених ними банківських договорів, стосовно включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Банк "Таврика" наданих Уповноваженій особі ФГВФО, суд зазначає наступне.

Статтею 45 Закону передбачено, що Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах "Урядовий кур'єр" та "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації. Крім того, оголошення, що містять інформацію про ліквідацію, розміщуються в усіх приміщеннях банку, де здійснюється обслуговування клієнтів. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Так, статтею 49 Закону визначено заходи з підготовки задоволення вимог кредиторів. Так, уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

В п. 8 ст. 49 вищезазначеного закону зазначено, що вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Відповідно до п. 3 Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затверджений рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09.08.2012 № 14, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Отже, на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, як на суб'єкта владних повноважень, покладений обов'язок щодо повернення за рахунок коштів Фонду гарантованої державою суми вкладу. Водночас, з матеріалів справи вбачається, що спір між позивачами та відповідачем в частині суми, повернення якої гарантоване законодавством за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відсутній.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Частиною 6 ст. 36 Закону встановлено, що обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 відповідної статті не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договором, строк яких закінчився та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Згідно ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» чітко визначено поняття вкладу - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті, які залучені банком від вкладника на умовах договору банківського вкладу, банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Статтею 26 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд не відшкодовує кошти за вкладом, підтвердженим ощадним /депозитним / сертифікатом на пред'явника.

Судом встановлено, що на вклади з видачею депозитного сертифікату на пред'явника не поширюються гарантії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тому дії тимчасового адміністратора ПАТ «Банк Таврика» Соловйової H.A. в частині відмови повернення сум вкладів вкладникам за вкладами, підтвердженими ощадними /депозитними/ сертифікатами на пред'явника, під час дії в ПАТ «Банк Таврика» тимчасової адміністрації, відповідають вимогам чинного законодавства.

В свою чергу, прийняття вимог кредиторів до банку - боржника та формування реєстру не належить до повноважень Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, а здійснюється від імені банку уповноваженою особою. Як вірно зазначив відповідач в своїх письмових запереченнях проти позову, до повноважень Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб належить лише затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів та погодження внесення змін до нього у випадках, прямо встановлених законодавством (п. 4.31. Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду № 2 від 05.07.2012 року).

Отже, жодних рішень, дій чи протиправної бездіяльності щодо включення або не включення вимог позивачів до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "БАНК "ТАВРИКА" відповідач не міг вчинити в силу закону.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що діями відповідача - суб'єкта владних повноважень права позивачів не порушені.

Крім того, суд звертає увагу, що Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27.03.2014 р. по справі №761/29618/13-ц, яке залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22.05.2014 р. по справі №22-ц/796/6441/2014 встановлено, що підстав передбачених законом визнавати договори банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного /депозитного/ сертифікату на пред'явника строковими договорами банківського рахунку або простого депозитного банківського вкладу не має, а із копій договорів банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного депозитного сертифікату на пред'явника, вбачається, що вони укладені з дотриманням всіх вимог щодо укладення договорів та містять всі реквізити, як встановлено нормами ЦК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів в частині щодо зобов'язати Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Банк "Таврика", внести зміни до реєстру вимог кредиторів ПАТ "Банк "Таврика" та виключити зазначених Позивачів із черги задоволення вимог кредиторів ПАТ "Банк "Таврика", у частині сум договорів банківського вкладу, загальна сума яких менше 200 000 грн., - як такі що підпадають під право на відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб до 200 000 грн., - поряд з не дійсністю письмової заяви Позивачів щодо укладених ними банківських договорів, стосовно включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Банк "Таврика" наданих Уповноваженій особі ФГВФО є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо визнати рішення уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Банк "Таврика" Соловьової Наталії Анатоліївни (які викладені у листах адресованих Позивачам), щодо не включення Позивачів до списку вкладників ПАТ "Банк "Таврика", які мають право на відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами (до 200 000,00 гривень) і через це включення тільки у сьому чергу, - неправомірним, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася з заявою від 05.04.2013 р. до уповноваженої особи Фонду про визнання кредитором; ОСОБА_2 звернулася з заявою від 18.04.2013 р. до уповноваженої особи Фонду про визнання кредитором; ОСОБА_3 звернувся з заявою від 04.04.2013 р. до уповноваженої особи Фонду про визнання кредитором; ОСОБА_4 звернулася з заявою від 04.04.2013 р. до уповноваженої особи Фонду про визнання кредитором; ОСОБА_5 звернувся з заявою від 27.03.2013 р. до уповноваженої особи Фонду про визнання кредитором; ОСОБА_6 звернулася з заявою від 01.04.2013 р. до уповноваженої особи Фонду про визнання кредитором; ОСОБА_7 звернулася з заявою від 09.04.2013 р. до уповноваженої особи Фонду про визнання кредитором; ОСОБА_8 звернулася з заявою від 12.04.2013 р. до уповноваженої особи Фонду про визнання кредитором; ОСОБА_9 звернувся з заявою від 29.03.2013 р. до уповноваженої особи Фонду про визнання кредитором; ОСОБА_10 звернулася з заявою від 12.04.2013 р. до уповноваженої особи Фонду про визнання кредитором; ОСОБА_12 звернулася з заявою від 04.04.2013 р. до уповноваженої особи Фонду про визнання кредитором; ОСОБА_13 звернувся з заявою від 05.04.2013 р. до уповноваженої особи Фонду про визнання кредитором; ОСОБА_14 звернулася з заявою від 04.04.2013 р. до уповноваженої особи Фонду про визнання кредитором; ОСОБА_15 звернулася з заявою від 04.04.2013 р. до уповноваженої особи Фонду про визнання кредитором; ОСОБА_16 звернулася з заявою від 05.04.2013 р. до уповноваженої особи Фонду про визнання кредитором; ОСОБА_17 звернувся з заявою від 01.04.2013 р. до уповноваженої особи Фонду про визнання кредитором; ОСОБА_18 звернувся з заявою від 18.04.2013 р. до уповноваженої особи Фонду про визнання кредитором; ОСОБА_20 звернулася з заявою від 05.04.2013 р. до уповноваженої особи Фонду про визнання кредитором; ОСОБА_21 звернулася з заявою від 27.03.2013 р. до уповноваженої особи Фонду про визнання кредитором; ОСОБА_22 звернулася з заявою від 04.04.2013 р. до уповноваженої особи Фонду про визнання кредитором; ОСОБА_23 звернувся з заявою від 05.04.2013 р. до уповноваженої особи Фонду про визнання кредитором; ОСОБА_24 звернувся з заявою від 08.07.2014 р. до уповноваженої особи Фонду про визнання кредитором; ОСОБА_25 звернувся з заявою від 28.03.2013 р. до уповноваженої особи Фонду про визнання кредитором; ОСОБА_26 звернувся з заявою від 01.04.2013 р. до уповноваженої особи Фонду про визнання кредитором; ОСОБА_7 звернулася з заявою від 09.04.2013 р. до уповноваженої особи Фонду про визнання кредитором.

Судом встановлено, що заяви ОСОБА_22 та ОСОБА_26 були розглянути Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Таврика» Н.А. Соловйовою та повідомлено, що відповідно до с. 5 ст. 49 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" їх вимоги включено до реєстру акцентованих вимог кредиторів та підлягають задоволенню (в сумі 2526,55 грн. та 113,48 грн.), згідно до 4 черговості, що відповідає ч. 1 ст. 52 Закону, що підтверджується Листами від 11.07.2013 р. №3498/4 та №4256/4.

Таким чином вимоги щодо включення ОСОБА_22 та ОСОБА_26 до сьомої черги вимог кредиторів є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки в даному випадку відсутній предмет спору.

Також, судом досліджено матеріали справи та встановлено, що Листом від 01.08.2014 р. за №5864 Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Таврика» М.В. Лемеш повідомлено ОСОБА_24, що вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, вважаються погашеними і не підлягають задоволенню в ліквідаційній процедурі.

Згідно з ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Відомості про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду повинні містити: 1) найменування та інші реквізити банку, що ліквідується; 2) дату та номер рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) дату та номер рішення виконавчої дирекції Фонду про призначення уповноваженої особи Фонду; 4) прізвище, ім'я та по батькові уповноваженої особи Фонду; 5) інформацію про місце та строк приймання вимог кредиторів. Уповноважена особа Фонду в семиденний строк з дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Частині першою статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Таким чином, законодавством у галузі гарантування вкладів фізичних осіб регламентовано чіткий порядок звернення кредиторів із вимогами про забезпечення відшкодування коштів за вкладами, зокрема, щодо включення їх до реєстру кредиторів на повернення банківських вкладів і відсотків, та правові підстави задоволення Фондом таких вимог.

Як вже встановлено судом, що кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку у термін з 26.03.2013 р. до 25.04.2013 р., зокрема і ОСОБА_24 (позивач) повинен був заявити свої вимоги протягом даного терміну, проте, позивачем було заявлено свої вимоги 08.07.2014 р. з пропущенням річного терміну.

З аналізу матеріалів справи та норм законів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_24 (позивач) є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В частині щодо позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_23, ОСОБА_25 щодо не включення до списку вкладників ПАТ "Банк "Таврика", які мають право на відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами (до 200 000,00 гривень) і через це включення тільки у сьому чергу, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 2, 4 ч. 3 ст. 12 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами, зокрема, визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Частиною першою ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Зобов'язання з виплати відсотків за вкладами, нарахованих під час здійснення тимчасової адміністрації, задовольняються відповідно до черговості, встановленої пунктом 4 частини першої статті 52 цього Закону.

У відповідності до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Частиною 2 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статі 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; складає реєстр вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно - правовими актами Фонду.

Частиною 6 вказаної статті уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Таким чином, Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що у процесі ліквідаційної процедури визначається заборгованість кожному кредитору банку та встановлюється черговість задоволення вимог кредиторів: 1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних суб'єктів підприємницької діяльності); 7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 8) вимоги за судординованим боргом.

У відповідності до п. 3 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд не відшкодовує кошти за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Таким чином, задоволення вимог кредиторів здійснюється у порядку, строки та черговості, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Порядок задоволення вимог кредиторів, визнаних ліквідатором, під час ліквідації банку не передбачає можливості індивідуального задоволення вимог конкретного кредитора.

Крім того, суд звертає увагу, що Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27.03.2014 р. по справі №761/29618/13-ц, яке залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22.05.2014 р. по справі №22-ц/796/6441/2014, вставлено, що вищезазначені особи (позивачі) були правомірно включені до сьомої черги кредиторів ПАТ «Банку «Таврика» та Договорами, які укладені між фізичними особами (позивачами) та Банком позивачі здійснювали саме банківський вклад «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного депозитного сертифікату на пред'явника.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині щодо визнання рішення уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Банк "Таврика" Соловьової Наталії Анатоліївни (які викладені у листах адресованих Позивачам), щодо не включення Позивачів до списку вкладників ПАТ "Банк "Таврика", які мають право на відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами (до 200 000,00 гривень) і через це включення тільки у сьому чергу неправомірним є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо поновлення строку на внесення відповідних змін стосовно включення позивачів до списку вкладників ПАТ "Банк "Таврика", які мають право на відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами (до 200 000, 00 гривень), та виплати вклади з визначеною сумою у розмірі до 200 000,00 грн., вважаючи його не пропущеним, суд вважає, що дані позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вклади позивачів підтверджені ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника, а тому правомірно не включено до списку вкладників АТ "Банк "Таврика", які мають право на відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

В частині позовних вимог щодо зобов'язати уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Банк "Таврика" внести відповідні зміни стосовно включення позивачів до списку вкладників ПАТ "Банк "Таврика", які мають право на відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами (до 200 000,00 гривень), суд зазначає наступне.

Як вже було встановлено судом, вклади позивачів підтверджені ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника, а тому правомірно не включено до списку вкладників АТ "Банк "Таврика", які мають право на відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Згідно ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» чітко визначено поняття вкладу - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті, які залучені банком від вкладника на умовах договору банківського вкладу, банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Статтею 26 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд не відшкодовує кошти за вкладом, підтвердженим ощадним /депозитним / сертифікатом на пред'явника.

З аналізу матеріалів справи та норм законів, суд приходить до висновку, що в даному випадку підстави для зобов'язати уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Банк "Таврика" внести відповідні зміни стосовно включення позивачів до списку вкладників ПАТ "Банк "Таврика", які мають право на відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами (до 200 000,00 гривень) є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки законом чітко визначено, що фонд не відшкодовує кошти за вкладом, підтвердженим ощадним /депозитним / сертифікатом на пред'явника.

В частині позовних вимог щодо зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, як гаранта ПАТ "Банк "Таврика", гаранта вкладників ПАТ «Банк "Таврика", виплатити кошти як заборгованість перед позивачами у межах договірних відносин та з визначеною сумою у розмірі до 200 000 грн., на протязі семи днів після вступу рішення суду по цьому позову в силу, - у відповідності до вимоги ст. 530 Цивільного кодексу України, суд зазначає наступне.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Також, суд звертає увагу, що Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27.03.2014 р. по справі №761/29618/13-ц, яке залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22.05.2014 р. по справі №22-ц/796/6441/2014, вставлено, що вищезазначені особи (позивачі) були правомірно включені до сьомої черги кредиторів ПАТ «Банку «Таврика» та Договорами, які укладені між фізичними особами (позивачами) та Банком позивачі здійснювали саме банківський вклад «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного депозитного сертифікату на пред'явника.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, як гаранта ПАТ "Банк "Таврика", гаранта вкладників ПАТ «Банк "Таврика", виплатити кошти як заборгованість перед позивачами у межах договірних відносин та з визначеною сумою у розмірі до 200 000 грн., на протязі семи днів після вступу рішення суду по цьому позову в силу, - у відповідності до вимоги ст. 530 Цивільного кодексу України, буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а тому, судом проводитись не може.

В частині позовних вимог щодо визнати неправомірними рішення уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Банк "Таврика" Соловьової Наталії Анатоліївни щодо переведення позивачів до сьомої, черги задоволення вимог, та зобов'язати чинного ліквідатора ПАТ «Банк «Таврика», внести зміни до реєстру вимог, включивши зазначених Позивачів до четвертої черги задоволення вимог, у частині перевищення суми вкладів, а саме їх перевищення над загальною сумою понад 200 000 грн. - як такі що не підпадають під право на відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб до 200 000 грн., суд зазначає наступне.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27.03.2014 р. по справі №761/29618/13-ц, яке залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22.05.2014 р. по справі №22-ц/796/6441/2014, вставлено, що вищезазначені особи (позивачі) були правомірно включені до сьомої черги кредиторів ПАТ «Банку «Таврика» та Договорами, які укладені між фізичними особами (позивачами) та Банком позивачі здійснювали саме банківський вклад «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного депозитного сертифікату на пред'явника.

Як вже було встановлено судом, вклади позивачів підтверджені ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника, а тому правомірно не включено до списку вкладників АТ "Банк "Таврика", які мають право на відшкодування коштів за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Згідно ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» чітко визначено поняття вкладу - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті, які залучені банком від вкладника на умовах договору банківського вкладу, банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд не відшкодовує кошти за вкладом, підтвердженим ощадним /депозитним / сертифікатом на пред'явника.

З аналізу матеріалів справи та норм законів, суд приходить до висновку, що підстав для зміни черги, а саме, з сьомої на четвергу вимог кредиторів є не обґрунтованими та безпідставним, а отже, позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо зобов'язати Уповноважену особу ФГВФО визнати позивачів, шляхом поновлення їх прав на отримання гарантованої суми, як такими, що підпадають під відшкодування їх заборгованості (у межах гарантованої сумі 200 000 грн.) по вкладам з боку ПАТ «Банк «Таврика», що виникла до моменту введення тимчасової адміністрації, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів частини 1 статті 2442 рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

В постанові Верховного Суду України від 10.04.2012р. (номер справи в Єдиному державному реєстрі судових рішень 21-1115во10) роз'яснено наступне :

Відповідно до статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень. Згідно з частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Із наведених положень убачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

В постанові Верховного Суду України від 26.03.2013р. (номер справи в Єдиному державному реєстрі судових рішень 21-438а12) також наголошено, що відповідно до частини першої статті 2, пунктів 6, 8 частини першої статті 3, частини першої статті 6 КАС України предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси.

Отже, при розгляді адміністративного позову суди повинні встановити, які саме законні права та інтереси позивача порушують дії чи бездіяльність суб'єкту владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, судом під час розгляду не встановлено порушення прав позивачів зі сторони відповідачів, а отже, підстав для задоволення позовних вимог не вбачається.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. (ч.1) В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. (ч.2) Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про відмову у витребуванні доказів окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи. (ч.3) Суд може збирати докази з власної ініціативи. (ч.5) Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. (ч.6 ст.71 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що дані позовні вимоги позивачів не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Аналогічна позиція викладена в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2013 року по справі № 6-26185св13, Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року по справі № 6-20572св13.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи наведене, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_7, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.О. Іщук