Справа № 816/4654/14
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/4654/14

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Шевченко О.С.,

представника позивача - Кражана М.І.,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Полтавському районі Полтавської області до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

25 листопада 2014 року Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Полтавському районі Полтавської області /надалі - позивач; Відділення/ звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 / надалі - відповідач; ОСОБА_2/ про стягнення боргу в сумі 180800 грн. 51 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 є добровільно застрахованою особою у Відділенні (реєстраційний номер у відділенні Фонду ) та передав до Відділення свою особову справу як потерпілого на виробництві. У зв'язку з припиненням підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на підставі приписів Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та статті 1205 Цивільного кодексу України необхідно провести капіталізацію платежів для продовження страхових виплат потерпілому на виробництві ОСОБА_2 протягом його життя в сумі 180800 грн. 51 коп. Зазначає, що фізична особа після припинення своєї підприємницької діяльності відповідає за своїми зобов'язаннями перед Фондом та обсяг такої відповідальності не змінюється.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні.

В обґрунтування письмових заперечень проти позову відповідачем зазначено, що ОСОБА_2 перебував на обліку як суб'єкт підприємницької діяльності - добровільно застрахована особа та сплачував внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. 09.07.2014 відповідач припинив підприємницьку діяльність у визначений законодавством України спосіб за власним рішенням. Вважає, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню приписи Порядку капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров'ю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року N 765, оскільки дана постанова стосується виключно суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута. Вказує, що на даний час відповідач не перебуває на обліку в органах доходів та зборів, не працює, доходів не отримує та не є платником єдиного соціального податку.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрований як фізична особа-підприємець 19.03.1998, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи від 27.03.1998, копія якого наявна у матеріалах справи /а.с. 53/.

Статтею 6 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" /у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин/ встановлено, що суб'єктами страхування від нещасного випадку є застраховані громадяни, а в окремих випадках - члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик.

Застрахованою є фізична особа, на користь якої здійснюється страхування (далі - працівник).

Страхувальниками є роботодавці, а в окремих випадках - застраховані особи.

Страховик - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд соціального страхування від нещасних випадків).

Об'єктом страхування від нещасного випадку є життя застрахованого, його здоров'я та працездатність.

Частиною 4 статті 10 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" /у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин/ передбачено, що факт реєстрації страхувальника страховиком засвідчується страховим свідоцтвом, форма якого встановлюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

14.05.2002 ОСОБА_2 на підставі власної заяви від 14.05.2002 про реєстрацію його платником страхових внесків до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України /а.с. 94/ був зареєстрований як страхувальник у Відділенні виконавчої дирекції Фонду в Полтавському та Новосанжарському районах Полтавської області, що підтверджується страховим свідоцтвом від 14.05.2002, копія якого наявна у матеріалах справи /а.с. 84/.

16.05.2002 із ОСОБА_2 стався нещасний випадок на виробництві, що підтверджується актом про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 № 1 та актом розслідування нещасного випадку (аварії), що стався 16.05.2002 форми Н-5, копії яких наявні у матеріалах справи /а.с. 48-49/.

Постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Полтавському та Новосанжарському районах № 1 від 07.11.2002 за заявою ОСОБА_2 від 06.11.2002 /а.с. 47/ призначено страхові виплати ОСОБА_2, який ушкодив здоров'я внаслідок нещасного випадку на виробництві, що стався 16.05.2002 за час роботи в ПП ОСОБА_2 - забезпечує себе роботою самостійно /а.с. 56-57/.

У подальшому Відділенням ОСОБА_2 призначалися перераховані страхові виплати, про що виносилися відповідні постанови, копії яких разом з копіями розрахунків наявні у матеріалах справи /а.с. 58-76/.

09.07.2014 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 за власним рішенням, що підтверджується спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців /а.с. 34- 35/.

З огляду на викладене, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Полтавському районі Полтавської області здійснило розрахунок суми платежів, які підлягають капіталізації /а.с. 8/ з використанням даних повної таблиці смертності та очікуваної тривалості життя в України для чоловіків у 2013 році, наданої Державною службою статистики України /а.с. 43-46/ та звернулось до відповідача з вимогою про сплату капіталізованих платежів, яка була отримана відповідачем 29.10.2014 /а.с. 22-23, 28/.

Не отримавши відповідь від відповідача на вказану вимогу, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Полтавському районі Полтавської області звернулося до суду з даним позовом про стягнення з відповідача капіталізованих платежів у розмірі 180800 грн. 51 коп.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 1205 Цивільного кодексу України у разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 Цивільного кодексу України, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом.

Згідно статті 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

За змістом статей 15, 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" /у редакції, чинній на час звернення до суду з даним позовом/ Фонд - це некомерційна самоврядна організація, яка провадить акумулювання страхових внесків.

Законом України від 28.12.2014 № 77-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці" Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" викладено в новій редакції.

Статтею 3 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" /у редакції, чинній з 01.01.2015/ встановлено, що соціальне страхування здійснюється за принципами: 1) законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; 2) обов'язковості страхування осіб відповідно до видів соціального страхування та можливості добровільності страхування у випадках, передбачених законом; 3) державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав; 4) обов'язковості фінансування Фондом витрат, пов'язаних із наданням матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом; 5) формування та використання страхових коштів на засадах солідарності та субсидування; 6) диференціації розміру виплати допомоги залежно від страхового стажу; 7) диференціювання страхового тарифу з урахуванням умов і стану безпеки праці, виробничого травматизму та професійної захворюваності на кожному підприємстві; 8) економічної заінтересованості суб'єктів страхування в поліпшенні умов і безпеки праці; 9) цільового використання коштів соціального страхування; 10) відповідальності роботодавців та Фонду за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим Законом.

За змістом частини 1, 2 статті 4 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Відповідно до пункту 6 розділу УІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" до завершення заходів, пов'язаних з утворенням Фонду соціального страхування України та його робочих органів, виконання функцій та завдань, передбачених цим Законом, забезпечують у межах компетенції відповідні виконавчі дирекції та їх робочі органи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Згідно частини 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" /у редакції, чинній до 01.01.2015/ фінансування Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві здійснюється за рахунок, зокрема, капіталізованих платежів, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 11 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" /у редакції, чинній з 01.01.2015/ джерелами формування коштів Фонду є, зокрема, капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України

Згідно положень пункту 7 Прикінцевих положень Закону України "Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

Відповідно до п. 2.1 Порядку стягнення та обліку заборгованості зі сплати страхових внесків до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України затвердженого постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 31 від 30.11.2010 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2010 року за N 1286/18581, стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, і контроль за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій на період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд) та надання страхувальниками за підсумками 2010 року розрахункової відомості про нарахування і перерахування страхових внесків та витрачання коштів Фонду і відомості розподілу чисельності працівників, річного фактичного обсягу реалізованої продукції (робіт, послуг) за видами економічної діяльності здійснюються відповідно до Інструкції про порядок перерахування, обліку та витрачання страхових коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, затвердженої постановою правління Фонду від 12 липня 2007 року N 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 1 серпня 2007 року за N 867/14134 (далі -Інструкція).

Пунктом 5.9 Інструкції визначено, що для покриття витрат Фонду потерпілим на виробництві, які працювали на підприємствах, що ліквідовані (якщо вони не мають правонаступника), кошти до Фонду сплачуються страхувальником згідно з Порядком капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань підприємства-банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров'ю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року N 765 (із змінами).

Відповідно до пункту 1 Порядку капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров'ю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року N 765 /надалі - Порядок/, капіталізація платежів здійснюється щодо кожної особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідності виплати майбутніх платежів.

Пункт 2 Порядку визначає порядок розрахунку щодо кожного платежу, що підлягає капіталізації.

Згідно пункту 3 Порядку капіталізація платежів, передбачених підпунктами 1 - 5 пункту 2 цього Порядку, розраховується на період, що визначається як різниця між середньою тривалістю життя для чоловіків і жінок у країні та їх віком на момент здійснення капіталізації.

Іншого нормативно-правового акту, який би визначав порядок капіталізації платежів, на даний час не існує.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимоги статті 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (статті 11 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у редакції Закону України від 28.12.2014 № 77-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці") та положення Порядку щодо капіталізації платежів поширюються на всі випадки ліквідації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Аналогічна позиція щодо наявності у суб'єкта господарювання, що ліквідується, обов'язку проводити капіталізацію страхових виплат висловлена Верховним Судом України у постанові від 26.06.2012 у справі № 21-156а12.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

З огляду на вищевикладене, суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що вимоги Порядку капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров'ю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року N 765, застосовуються виключно до суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута та не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Факт реєстрації ОСОБА_2 як страхувальника у Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України підтверджується страховим свідоцтвом від 14.05.2002, копія якого наявна у матеріалах справи /а.с. 84/.

Судом встановлено, що позивачем здійснено розрахунок суми платежів, що підлягають капіталізації для задоволення вимог, які виникли із зобов'язань відповідача та вказана сума складає 180800 грн. 51 коп. /а.с. 8/.

Так, сума щомісячної страхової виплати становить 658 грн. 51 коп., що підтверджується постановою № 1624/199/199/8 від 29.03.2013 та розрахунком перерахованої щомісячної страхової виплати у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки з 01.03.2013, копії яких наявні у матеріалах справи /а.с. 76/. Вік потерпілого на час здійснення розрахунку складає 49 років.

Різниця між середньою тривалістю життя для чоловіків та віком потерпілого на момент здійснення капіталізації становить 22,88 /а.с. 45/.

Копія повної таблиці смертності та середньої очікуваності тривалості життя для чоловіків в Україні за 2013 рік згідно даних Державної служби статистики України, а також пояснення до розрахунку капіталізованих платежів наявні у матеріалах справи /а.с. 9, 43-46/.

Таким чином, загальна сума капіталізованих платежів, що підлягає стягненню, становить 180800 грн. 51 коп. (658 грн. 51 коп. х 12 х 22,88).

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Частиною 1 статті 52 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи, підприємницька діяльність ОСОБА_2 припинена 09.07.2014, номер запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем 2008811, що підтверджується спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців /а.с. 34-35/.

Однак, однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 04.12.2013 у справі № 6-125цс13.

Відтак, ОСОБА_2, незважаючи на реєстрацію припинення його підприємницької діяльності, несе відповідальність за своїми зобов'язаннями перед Фондом, що виникли під час провадження підприємницької діяльності.

Доказів сплати відповідачем капіталізованих платежів у добровільному порядку до суду не надано.

Таким чином позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 4 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Полтавському районі Полтавської області до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, АДРЕСА_1) на користь Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Полтавському районі Полтавської області капіталізовані платежі в сумі 180800 грн. 51 коп. (сто вісімдесят тисяч вісімсот гривень п'ятдесят одна копійка).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 02 березня 2015 року.

Суддя С.С. Сич