Справа № 539/3858/14-а
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 р.Справа № 539/3858/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бартош Н.С., Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання - Співак О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах та Лубенському районі Полтавської області на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 грудня 2014 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах та Лубенському районі Полтавської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії, -

Встановила:

17 листопада 2014 року позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах та Лубенському районі Полтавської області (далі по тексту - УПФУ, відповідач) яким просить:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо призначення та виплати йому з 17.05.2014 року пенсії, як інваліду 2 групи, в розмірі меншому, ніж це встановлено ст.ст. 49, 50, ч.4 ст.54, ст.ст. 67, 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов'язати УПФУ провести йому перерахунок та виплату основної (державної) пенсії в розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі не менше 75 % мінімальної пенсії за віком по другій групі інвалідності з урахуванням фактично здійснених виплат з 17.05.2014 року по 02.08.2014 року відповідно до ст.ст. 49,50, ч.4 ст.54, ст.ст. 67, 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він як інвалід ІІ групи внаслідок захворювання, пов'язаного з участю в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, отримує державну пенсію та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, передбачену Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Посилаючись на те, що розмір призначеної та виплачуваної йому пенсії у 2014 році не відповідає розмірам, визначеним ч. 4 ст. 54 та ст. 50 цього Закону, і на відмову УПФУ привести його у відповідність із вимогами Закону, позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено:

- визнано неправомірними дії УПФУ щодо виплати ОСОБА_1 з 17.05.2014 року по 02.08.2014 року пенсії в розмірі меншому, ніж це встановлено ст. ст. 50, 54 Закону України«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов'язано УПФУ провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної та додаткової пенсії відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильська катастрофи» в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та 75 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 17.05.2014 року по 02.08.2014 року з урахуванням виплачених сум.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 грудня 2014 року з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення, відповідно до положень ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), слід залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в УПФУ в м. Лубнах та Лубенському районі Полтавської області, є інвалідом 2 групи, особою постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесений до 1 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копією довідки МСЕ серія 10 ААА № 018992 (а.с. 7), копією посвідчення (а.с. 4).

При обчисленні розміру основної та додаткової пенсії позивача УПФУ керувався положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

07 листопада 2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії згідно ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням вимог ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.01.2014 року (а.с. 6).

Своєю відповіддю від 13 листопада 2014 року за № 162/К-02 (а.с.5) відповідач відмовив у задоволенні заяви на підставі того, що розрахунок пенсії обчислено у відповідності до діючих норм пенсійного законодавства і підстав для її перерахунку немає.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції щодо неправомірності виплати відповідачем позивачу у період з 17 травня 2014 року по 02 серпня 2014 року державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, не в розмірах, встановлених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06 червня 1996 року N 230/96-ВР, особам, віднесеним до категорії І, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам ІІ групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Частиною 4 ст. 54 цього Закону визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії І, та зазначено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком.

Зміни, внесені п.п. 12, 15 п. 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 року N 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо розміру державної пенсії та додаткової пенсії, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року N 10-рп/2008.

Відповідно до Конституції України закон про Державний бюджет України діє з 1 січня по 31 грудня календарного року.

Пунктом 4 розділу VІІ Закону України від 23.12.2010 року № 2857-VI «Про Державний бюджет України на 2011 рік», в редакції закону, що набула чинності з 22.07.2011 року згідно із Законом України від 14 червня 2011 року N 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 22.12.2011 року № 4282-VI «Про Державний бюджет України на 2012 рік», п. 4 Прикінцевих положень Закону України від 06.12.2012 року № 5515-VI «Про Державний бюджет України на 2013 рік» передбачалось, що у 2011, 2012 , 2013 роках державна пенсія по інвалідності та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», призначаються в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Закон України від 16.01.2014 року № 719-VII «Про Державний бюджет України на 2014 рік» до змін, внесених Законом України від 31.07.2014 року № 1622-VII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набрав чинності 03 серпня 2014 року, не передбачав того, що державна пенсія по інвалідності та додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю, призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з 01 січня 2014 року (до 03 серпня 2014 року) відновили свою дію положення ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів зазначає, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 17 травня 2014 року по 02 серпня 2014 року суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права надавши перевагу ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» над постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як нормативно-правовому акту, що має вищу юридичну силу.

Також, судом правильно визначено про те, що застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у Законі України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком. Отже, при розрахунку пенсії позивача УПФУ в період з 17 травня 2014 року по 02 серпня 2014 року повинно було виходити з прожиткового мінімуму особи, яка втратила працездатність, встановленого Законом України від 16.01.2014 року № 719-VI «Про Державний бюджет України на 2014 рік» у розмірі 949 грн.

Положення ч. 3 ст. 28 Закону України від 09.07.2003 року N 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною 1 цієї статті.

Таким чином, при вирішенні спору суд першої інстанцій, виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами, обґрунтовано дійшов висновку, що при розрахунку державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідач з 01.01.2014 року був зобов'язаний діяти відповідно до приписів ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який має вищу юридичну силу, ніж постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року за № 1210, нараховувати та здійснювати позивачу виплату державної пенсії по інвалідності у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, розрахованої з урахуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до приписів ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови - без змін. Підстави, передбачені ст. 202 КАС України, для скасування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

Належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду сторони, які беруть участь у справі, до засідання суду апеляційної інстанції не прибули, у зв'язку з чим, в порядку, передбаченому ст. 41, ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд справи відбувся за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Керуючись ст. 41 ч. 1, 160, 167, 195, 197, 198 ч. 1 п. 1, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах та Лубенському районі Полтавської області залишити без задоволення, а постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис) Л.В. Мельнікова

Судді (підпис) Н.С. Бартош

(підпис) Л.О. Донець

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 27 лютого 2015 року