Справа № 338/1179/14-а
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року Справа № 876/9619/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про визнання неправомірною бездіяльності, незаконним рішення та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо винесення на розгляд сесії Ради питання про надання їй дозволу на облаштування другого заїзду до земельної ділянки по АДРЕСА_1 у зв'язку з реальним розподілом між нею та ОСОБА_3 незавершеного будівництва, згідно рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.09.2013 року за рахунок вільної земельної ділянки площею 0,02 га, що прилягає до її ділянки по АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача в місячний термін винести на розгляд сесії питання щодо надання їй дозволу на облаштування другого заїзду до земельної ділянки по АДРЕСА_1 у зв'язку з реальним розподілом між нею та ОСОБА_3 незавершеного будівництва; визнати протиправними дії відповідача про надання гр. ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0203 га по АДРЕСА_1 та скасувати рішення відповідача №253-25/2014 від 30.04.2014 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки щодо передачі безоплатно у власність для будівництва житлового будинку» в частині надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0203 га по АДРЕСА_1 Богородчанського району Івано-Франківської області.

Постановою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що рішенням 27-ої сесії 6-го демократичного скликання « Про затвердження акту земельної комісії щодо надання дозволу для проїзду до незавершеного будівництвом будинку» №271-27/2014 від 16 вересня 2014 року Глибівською сільською радою затверджено актів земельних комісій від 10 грудня 2013 року та 12 березня 2014 року, якими встановлено, що заїзд до земельної ділянки ОСОБА_1 не передбачений містобудівною документацією - в даному випадку генеральним планом розвитку території населеного пункту с.Глибівка. А за таких обставин, на думку суду першої інстанції, заяви ОСОБА_1 розглянуті Глибівською сільською радою у встановленому порядку законом.

Безпідставними вважає суд першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування рішення сесії сільської ради від 30.04.2014 року щодо надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0203 га ОСОБА_2, оскільки даним рішенням не порушені права ОСОБА_1, оскільки вона не заперечувала ту обставину, що за рахунок вищенаведеної земельної ділянки можливо влаштувати заїзд до частини будинку, виділеної у власність ОСОБА_3, а не до її частини будинку.

Таким чином, оскільки діями та рішеннями Глибівської сільської ради не порушено законні права та інтереси ОСОБА_1, то й немає підстав для задоволення її позовних вимог.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною, прийнятою з невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2014 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2013 року проведено поділ незавершеного будівництвом житлового будинку, розміщеного по АДРЕСА_1 що є спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Глибівської сільської ради від 25 грудня 2013 року їй та ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0,1377 га, на якій розміщений незавершений будівництвом житловий будинок. До земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок, є один заїзд з боку вул. Гагаріна. Крім того, до будинку є другий заїзд, яким користувалася вона та інші жителі села, однак він не зазначений у Генеральному плані забудови села.

В зв'язку з поділом житлового будинку між нею та ОСОБА_3 виникла необхідність у влаштуванні другого заїзду. З метою облаштування другого заїзду неодноразово зверталась із заявою до Глибівської сільської ради, однак її заяви на сесії не розглядалися.

Крім того, апелянт вказує на те, що 30.04.2014 року Глибівською сільською радою прийнято рішення за № 253-25/2014 про надання дозволу на виготовлення проекту відведення щодо передачі безоплатно у власність ОСОБА_2, земельної ділянки площею 0,0203 га по АДРЕСА_1, тобто спірної земельної ділянки. При цьому, апелянт зауважує, що в користуванні ОСОБА_2 в с. Глибівка для ведення селянського господарства вже має земельні ділянки загальною площею 0,7543 га, тобто достатньо для таких потреб. Спірна земельна ділянка площею 0,0203 га розташована через дорогу та до господарства ОСОБА_2 не примикає і ніколи не перебувала в її користуванні, адже фактично була землею громадських потреб, яку батько позивача облаштував зі свого городу.

Апелянт стверджує, що вказана земельна ділянка ніколи не була віднесена до цільового призначення, як особисте селянське господарство, розташована на землях громадської і житлової забудови і рішення про перевід земельної ділянки до категорії особистого селянського господарства ніколи не приймалось.

Разом з тим, звертає увагу на те, що ОСОБА_2 взагалі ніколи не писала заяви про надання їй в користування цієї земельної ділянки, що є обов'язковою передумовою для прийняття рішення ради, тим більше за іншим цільовим призначенням.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що згідно рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2013 року проведено поділ незавершеного будівництвом житлового будинку, що є спільною сумісною власністю подружжя та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Глибівської сільської ради від 25 грудня 2013 року позивачу та ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0,1377 га, на якій розміщений незавершений будівництвом житловий будинок.

До земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок, є один заїзд з боку вул. Гагаріна. Крім того, до будинку є другий заїзд, яким користувалася вона та інші жителі села, однак він не зазначений у генеральному плані забудови села.

9 грудня 2013 року та 17 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернулася із письмовими заявами до Глибівської сільської ради про влаштування заїзду по АДРЕСА_1 до незавершеного будівництвом житлового будинку.

З метою встановлення фактичних обставин справи 10 грудня 2013 року, на підставі поданої ОСОБА_1 заяви від 9.12.2013 року, земельною комісією у складі депутатів сільської ради, землевпорядника та в присутності сільського голови складено акт, із змісту якого видно, що даний заїзд до земельної ділянки не передбачений генеральним планом розвитку території населеного пункту с. Глибівка. Згідно генерального плану існує вул. Гагаріна, яка примикає до господарського двору ОСОБА_1 і з якої можливий заїзд до господарства.

Згідно акту земельної комісії від 12 березня 2014 року, складеного за результатом розгляду заяв ОСОБА_1 від 17.02.2014 року та ОСОБА_3, рішенням сесії сільської ради від 25.12.2013 року надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність. Земельна комісія запропонувала після оформлення права спільної сумісної власності та виготовлення правовстановлюючих документів на будинковолодіння кожному співвласнику земельної ділянки провести її поділ. В процесі поділу земельної ділянки вирішення питання щодо заїзду до кожної із цих ділянок буде вирішено за згодою сторін або в судовому порядку відповідно до містобудівної документації.

Крім того, в акті від 12 березня 2014 року зазначено, що ОСОБА_3 не бажає влаштовувати заїзд за рахунок земельної ділянки, що межує з їхньою земельною ділянкою і якою користується ОСОБА_2

16 вересня 2014 року рішенням 27-ої сесії 6-го демократичного скликання Глибівської сільської ради «Про затвердження акту земельної комісії щодо надання дозволу для проїзду до незавершеного будівництвом будинку» № 271-27/2014 затверджено акти земельної комісії від 10 грудня 2013 року та 12 березня 2014 року.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що за таких обставин подані до сільської ради письмові заяви ОСОБА_1 розглянуті Глибівською сільською радою в порядку, передбаченому законом, у зв'язку з чим відсутня бездіяльність відповідача.

Щодо вимоги позивача щодо визнання протиправними дії відповідача про надання гр. ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0203 га по АДРЕСА_1 та скасування рішення сільської ради №253-25/2014 від 30.04.2014 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки щодо передачі безоплатно у власність для будівництва житлового будинку» №253-25/2014 від 30.04.2014 року в частині надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0203 га по АДРЕСА_1 Богородчанського району Івано-Франківської області суд апеляційної інстанції зазначає:

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України до компетенції міської ради відноситься розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб.

Згідно п.6-11 ст.118 ЗК України громадяни зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної ради.

Частиною 4 ст.116 ЗК України визначено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до частини 1 ст.5 Закону України «Про особисте селянське господарство» для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

Згідно акту земельної комісії від 10 грудня 2013 року спірна земельна ділянка по АДРЕСА_1 належить до земель запасу сільської ради і знаходиться в загальному користуванні.

Крім того, оспорюваним рішенням сільської ради №253-25/2014 від 30.04.2014 року не порушені законні права та інтереси ОСОБА_1, так як остання не заперечувала, що за рахунок вищенаведеної земельної ділянки можливо влаштувати заїзд до частини будинку, виділеної у власність ОСОБА_3, а не до її частини будинку. А ОСОБА_3 проти влаштування такого заїзду заперечує.

Відповідно до частини першої ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 Кодексу.

З огляду на викладене, на думку апеляційного суду, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2014 року у справі №338/1179/14-а за позовом ОСОБА_1 до Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про визнання неправомірною бездіяльності, незаконним рішення та зобов'язання вчинити дії - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 24.02.2015 року.