Справа № 810/6414/14
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/6414/14 Головуючий у 1-й інстанції: Лисенко В.І. Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

03 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Ковтун І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шинна Компанія" до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 13.08.2012 у справі № 2а-3189/12/1070 позов було задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення від 02.07.2012 № .

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2012 постанова суду першої інстанції від 13.08.2012 у справі № 2а-3189/12/1070 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 22.10.2014 рішення судів попередніх інстанцій скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 10.12.2014 року адміністративний позов ТОВ "Шинна Компанія" до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Київської області Державної податкової служби від 02 липня 2012 року № .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, в період з 10.05.2012 р. по 07.06.2012 р., на підставі направлень від 10.05.2012 р. № 273, № 274, № 275, № 276, № 277, № 278 та згідно із підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України, посадовими особами ДПІ у Києво-Святошинському районі Київської області була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Шинна компанія» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 р. по 31.03.2012 р.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 14.06.2012 р. № 162/22-2/30367798 та встановлено порушення позивачем, зокрема, вимог пунктів 44.1, 44.3, 44.6 статті 44, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено валові витрати на загальну суму 1 760 914,52 грн. та занижено податок на прибуток на загальну суму 405 010,34 грн., в тому числі: - ІІІ квартал 2011 року - 365 288,28 грн.; - IV квартал 2011 року - 39 722,06 грн.

На підставі складеного акту перевірки, 02.07.2012 р. ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 405 010 грн.

Не погоджуючись з винесеним податковим повідомленням-рішенням позивач оскаржив його в адміністративному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Шинна компанія» зареєстроване Святошинською районною державною адміністрацією Київської області 26.03.1999, взято на податковий облік в у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області 06.04.1999 за № 436, відповідно до Свідоцтва про реєстрацію є платником, зокрема, податку на додану вартість.

Згідно матеріалів справи, в періоді, який перевірявся податковим органом, позивач мав господарські правовідносини з ТОВ «Торгово-промислова компанія «ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА», зокрема, було укладено договір поставки автомобільних шин до вантажної та сільськогосподарської техніки від 02.01.2011 р. № 044155.

За наслідками вищезазначеної господарської операції позивачем сформовано валові витрати у розмірі 21 356 413,43 грн. Суми податку на додану вартість, сплачені позивачем по взаємовідносинах з зазначеним контрагентом, були включені ним до сум податкового кредиту за відповідні звітні періоди.

Судом встановлено, що підставою для висновку податкового органу про завищення позивачем у ІІІ та ІV кварталах 2011 року валових витрат по взаємовідносинах із контрагентом - ТОВ «Торгова - промислова компанія «ОМЕГА - АВТОПОСТАВКА» на загальну суму 1 760 914,52 грн. та, як наслідок, заниження податку на прибуток на загальну суму 405 010,34 грн., стало відсутність видаткових накладних про придбання матеріальних цінностей від ТОВ «Торгова - промислова компанія «ОМЕГА - АВТОПОСТАВКА» під час проведення перевірки.

Позивачем дане твердження спростовано та зазначено, що відсутність вказаних видаткових накладних під час проведення перевірки була обумовлена тим, що заступник бухгалтера товариства передала їх на обробку до іншого офісного приміщення за адресою: м.Київ, вул. Пшенична, 9.

Згідно зі статтею 200 ПК України - сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Кодексу (пункт 200.2 статті 200 Кодексу).

Відповідно до п.п. 134.1.1 п. 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно п. 138.1 статті 138 ПК України - витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до п. 138.2 статті 138 ПК України - витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК України - не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено право суб'єкта підприємницької діяльності на віднесення сум сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п. 198.3 статті 198 ПК України - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права та обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що необхідними підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товарів, робіт та послуг з метою його подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням, з врахуванням рівня звичайних цін.

ПК України визначає лише окремі випадки, за яких неможливе включення витрат по сплаті податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду.

Відповідно до п. 198.6 статті 198 ПК України - не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно пункту 201.8 статті 201 ПК України - право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, як позивач, так і його контрагент - ТОВ «Торгова - промислова компанія «ОМЕГА - АВТОПОСТАВКА»фТОВ «Торгова - промислова компанія «ОМЕГА - АВТОПОСТАВКА» зареєстровано та взято на облік у податковому органі, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Підставою для нарахування податкового кредиту, відповідно до п. 201.10 статті 201 ПК України є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача. Слід зазначити, що податкова накладне не є єдиною чи вичерпною підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частиною 2 статті 9 зазначеного Закону передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За змістом наведених правових норм податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування ПДВ має бути сформований за наявності фактично здійснених і підтверджених належним чином господарських операцій разом із складеними при їх проведенні первинними документами, які відображають реальність тієї операції, яка є підставою для обліку платника податків.

З матеріалів справи вбачається, що позивач сформував податковий кредит на підставі первинних документів: оборотно - сальдових відомостей по рахункам; податкових накладних, договорів про фінансово - господарську діяльність, прибуткових накладних, банківських документів, авансових звітів, актів виконаних робіт.

Крім того, в підтвердження наявності економічного ефекту від господарської операції позивача з ТОВ «Торгова - промислова компанія «ОМЕГА - АВТОПОСТАВКА» у ІІІ - ІV кварталах 2011 року, позивачем було надано: прибуткові накладні, виписку з карткового рахунку ТОВ «Шинна компанія» за період з 12.07.2011 по 31.12.2011, виписку з карткового рахунку ТОВ «Шинна компанія» за період з 21.07.2011 по 30.11.2011, виписку з карткового рахунку ТОВ «Шинна компанія» за період з 29.07.2011 по 30.11.2011, виписку з карткового рахунку ТОВ «Шинна компанія» за період з 15.08.2011 по 31.12.2011, виписку з карткового рахунку ТОВ «Шинна компанія» за період з 31.08.2011 по 30.11.2011, виписку з карткового рахунку ТОВ «Шинна компанія» за період з 01.09.2011 по 31.12.2011, виписку з карткового рахунку ТОВ «Шинна компанія» за період з 01.09.2011 по 31.12.2011, виписку з карткового рахунку ТОВ «Шинна компанія» за період з 01.09.2011 по 31.12.2011, виписку з карткового рахунку ТОВ «Шинна компанія» за період з 10.11.2011 по 31.12.2011; оборотно - сальдові відомості по бухгалтерському рахунку 631 за ІІІ та ІV квартали 2011 року, видаткові накладні, податкові накладні, податкові декларації, рахунки на оплату придбаного товару, платіжні доручення, видаткові накладні.

Під час огляду та дослідження первинних документів, поданих позивачем на підтвердження його взаємовідносин з контрагентом, судом не встановлено їх невідповідності вимогам чинного податкового законодавства.

Слід також зазначити, що відповідно до п. 44.6 статті 44 Податкового кодексу України, якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Позивачем зазначено, а відповідачем не заперечувалося, що відсутні на момент проведення перевірки видаткові накладні були надані податковому органу у п'ятиденний строк з дня складення Акту перевірки, проте, не були враховані податковим органом.

Проте, надані видаткові накладні при прийнятті відповідачем податкового повідомлення-рішення безпідставно враховані не були, жодних пояснень з цього приводу відповідачем також не надано.

Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що ані під час розгляду справи, ані під час проведення перевірки податковим органом безпосередньо реальність господарських операцій позивача з контрагентом ТОВ «Торгова - промислова компанія «ОМЕГА - АВТОПОСТАВКА» у ІІІ і ІV кварталах 2011 року не заперечувалася.

Отже позивачем правомірно було сформовано податковий кредит, оскільки наведена вище первинна документація чітко відображає операції які були здійсненні між позивачем та його контрагентами.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент укладення договору між позивачем та його контрагентом, останній був зареєстрований як платник податку на додану вартість та мав свідоцтво платника податків на додану вартість у встановленому законом порядку.

Враховуючи зазначене, та оскільки судом не було встановлено ознак фіктивності укладених між позивачем та його контрагентом правочинів, необґрунтованими є висновки викладені відповідачем в акті перевірки про порушення позивачем податкового законодавства

А як наслідок, колегія суддів приходить до висновку про неправомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідача.

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 207, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 січня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.