Справа № 816/2455/14
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року м. Київ К/800/57861/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2014 року та постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду першої інстанції з позовом в якому просив визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області щодо невиплати йому витрат на відрядження до Харківського регіонального відділення Національної школи суддів України для участі у навчанні з підготовки суддів місцевих загальних судів, призначених на посаду вперше, у період з 03.02.2014 року по 14.02.2014 року в сумі 3290 грн.; зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області нарахувати і виплатити позивачу витрати на відрядження до Харківського регіонального відділення Національної школи суддів України для участі у навчанні з підготовки суддів місцевих загальних судів, призначених на посаду вперше, у період з 03.02.2014 року по 14.02.2014 року в сумі 3290 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2014 року, адміністративний позов задоволено.

Суди попередніх інстанцій, мотивували свої рішення тим, що відмова відповідача щодо відшкодування позивачу витрат на відрядження до Харківського регіонального відділення Національної школи суддів України для участі у навчанні з підготовки суддів місцевих загальних судів, призначених на посаду вперше є протиправною.

У поданій касаційній скарзі відповідач заявив вимоги про скасування рішень судів попередніх інстанцій, як таких, що постановлені із порушенням норм матеріального і процесуального права, ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У доводах касаційної скарги, відповідач зазначає, що листом ТУДСА України в Полтавській області від 23.01.2014 року № 06-59/142 позивача повідомлено про те, що у зв'язку з відсутністю фінансування кошти на відрядження управлінням повертатися не будуть, а тому відсутні правові підстави для відшкодування вказаних витрат.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Указом Президента України від 07.11.2013 року № 620/2013 ОСОБА_4 призначено суддею Комсомольського міського суду Полтавської області.

28.01.2014 року до Комсомольського міського суду Полтавської області надійшов лист ТУДСА України в Полтавській області від 23.01.2014 року № 06-59/142 з проханням направити ОСОБА_4 на навчання з підготовки суддів місцевих загальних судів, призначених на посаду судді вперше (1-2 рік роботи), що проводиться Харківським регіональним відділенням Національної школи суддів України, та повідомлено, що у зв'язку з відсутністю фінансування кошти на відрядження управлінням повертатися не будуть.

Наказом голови Комсомольського міського суду Полтавської області від 28.01.2014 року №1.1-в ОСОБА_4 направлено у відрядження з 3 по 14 лютого 2014 року до Харківського регіонального відділення Національної школи суддів України для участі у навчанні з підготовки суддів місцевих загальних судів, призначених на посаду вперше та видано посвідчення про відрядження до Харківського регіонального відділення Національної школи суддів України з терміном відрядження - 12 днів.

У період з 03.02.2014 року по 14.02.2014 року ОСОБА_4 перебував у м. Харків, де проходив навчання з підготовки суддів місцевих загальних судів, призначених на посаду вперше (1-2 рік роботи), що підтверджується посвідченням про відрядження та сертифікатом серії НШ №044092.

Тобто, кількість днів відрядження становить 12 днів. Сума добових за вказаний період становить 360 грн.

Під час перебування у м. Харків на навчанні позивач наймав житло з 03.02.2014 року по 14.02.2014 року (11 діб) за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується: квитанцією від 14.02.2014 року № 514852, виданою ФОП ОСОБА_5, свідоцтвом про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_5, витягом з ЄДРЮОФОП відносно ФОП ОСОБА_5 Вартість однієї доби проживання у вказаному помешканні коштувала 250 грн. За весь період відрядження позивачм сплачено за найм вказаного житла 2750 грн., що підтверджується квитанцію від 14.02.2014 року №514852 виданою ФОП ОСОБА_5 ОСОБА_4 Витрат на проїзд становлять180 грн., що підтверджується квитком від 03.02.2014 року №553241, та квитком від 14.02.2014 року № 451260.

Загальна сума витрат понесених позивачем у відрядженні становить 3290 грн.

17.02.2014 року ОСОБА_4 подано до відділу кадрів Комсомольського міського суду Полтавської області звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт із зазначенням витрачених коштів у сумі 3290 грн. та додані відповідні документи. Відділом кадрів Комсомольського міського суду Полтавської області звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт направлено до бухгалтерії територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області для здійснення відшкодування витрат понесених ОСОБА_4 на відрядження.

20.05.2014 року на адресу Комсомольського міського суду Полтавської області надійшов лист за № 06-291/888 від територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області про відмову у відшкодуванні позивачу витрат на відрядження з посиланням на лист управління від 23.01.2014 року № 06-59.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Статтею 7 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що законодавство про оплату праці ґрунтується на Конституції України і складається КЗпП України, цього Закону, Закону України «Про колективні договори і угоди», Закону України «Про підприємства в Україні»та інших актів законодавства України.

Згідно з ч.ч. 1-2 статті 121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

Пунктами 4-6 розділу ІІ Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Мінфіну від 13.03.1998 року № 59 (далі - Інструкція), передбачено, що за кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування працівника у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 року № 98.

Підприємство за наявності підтвердних документів (в оригіналі) відшкодовує в межах граничних сум витрат на найм житлового приміщення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 року № 98, витрати відрядженим працівникам на найм житлового приміщення з розрахунку вартості одного місця у готелі (мотелі), іншому житловому приміщенні за кожну добу такого проживання з урахуванням включених до рахунків на оплату вартості проживання витрат на користування телефоном (крім витрат на службові телефонні розмови), холодильником, телевізором та інших витрат.

Витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов'язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті

Згідно з пунктами 15, 16 розділу ІІ Інструкції підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв'язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Податкового кодексу України.

Окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв'язку з таким відрядженням).

Згідно з додатком 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 року № 98 сума добових витрат в Україні становить 30 грн.

Як зазначалось вище сума понесених позивачем витрат в розмірі 3290 грн. у зв'язку з відрядженням на навчання до м. Харкова підтверджуються відповідними документами, копії яких наявні в матеріалах справи.

Суд касаційної інстанції вважає правильним розрахунок судів попередніх інстанцій щодо розміру витрат позивача, у зв'язку з відрядженням на навчання до м. Харкова, який підлягає відшкодуванню відповідачем, оскільки такий проведено з урахуванням положень Інструкції та постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 року № 98.

Враховуючи вищевикладене, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що позивачем доведена обґрунтованість заявлених вимог, а відмова відповідача щодо відшкодування позивачу витрат на відрядження до Харківського регіонального відділення Національної школи суддів України для участі у навчанні з підготовки суддів місцевих загальних судів, призначених на посаду вперше є протиправною.

Крім того, безпідставними є послання відповідача на те, що у зв'язку з відсутністю фінансування кошти на відрядження управлінням повертатися не будуть, а тому відсутні правові підстави для відшкодування вказаних витрат, оскільки відсутність коштів не є підставою для звільнення від взятих на себе фінансових зобов'язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що з оскаржуваних судових рішень вбачається, що при їх ухвалені, суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області залишити без задоволення, а ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2014 року та постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2014 року у справі № 816/2455/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді І.Я. Олендер

С.Є. Амєлін

М.Г. Кобилянський