Справа № 826/19618/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 лютого 2015 року № 826/19618/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І., суддів Данилишин В.М. Качура І.А. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Міністерства молоді та спорту України

проскасування наказів, поновлення на роботі
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства молоді та спорту України з позовом про скасування наказів від 27.10.2014 №413-к/тр та від 24.11.2014 №459-к/тр, поновлення на посаді начальника управління організаційної роботи та планування у Міністерстві молоді та спорту України, стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди у розмірі 1,0 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним своєчасно було опрацьовано доручення Кабінету Міністрів України та передано на підпис міністру. Крім того, позивач вказує, що дисциплінарне стягнення за події, що відбулись в червні 2014 року накладено з порушенням ч. 1 ст. 148 Кодексу законів про працю України, через чотири місяці після вчинення порушень. Позивач вказує, що він не допускав порушень трудової дисципліни, отже оскаржені накази є безпідставними та підлягають скасуванню.

Відповідач - Міністерство молоді та спорту України - заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засідання за згодою сторін відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

На час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 працював на посаді начальника управління організаційної роботи та планування Міністерства молоді та спорту України.

Наказом від 24.10.2014 №413-к/тр за порушення виконавської дисципліни, порушення вимог Регламенту Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 №950, Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді Міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої сліди, затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 30.11.2011 №1242, зокрема, за порушення строків опрацювання доручень Кабінету Міністрів України від 25.03.2010 №14727/0/1-10, від 05.07.2013 №24352/8/1-13, від 16.04.2014 №14081/0/1-14 ОСОБА_1 оголошено догану.

В подальшому, наказом від 24.11.2014 №459-к/тр звільнено ОСОБА_1 з посади начальника управління організаційної роботи та планування 24.11.2014 відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України "Про державну службу" Кодексом законів про працю України.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну службу» державна служба ґрунтується на таких основних принципах: служіння народу України; демократизму і законності; гуманізму і соціальної справедливості; пріоритету прав людини і громадянина; професіоналізму, компетентності, ініціативності, чесності, відданості справі; персональної відповідальності за виконання службових обов'язків і дисципліни; дотримання прав та законних інтересів органів місцевого і регіонального самоврядування; дотримання прав підприємств, установ і організацій, об'єднань громадян.

Так, відповідно до статті 5 Закону України «Про державну службу» державний службовець повинен: сумлінно виконувати свої службові обов'язки; шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

Основні обов'язки державного службовця передбачені статтею 10 зазначеного Закону: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про державну службу" дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за порушення правил професійної етики, інший вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу: попередження про неповну службову відповідність; затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Згідно із ст. 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що наказ від 27.10.2014 №413-к/тр, яким позивачу оголошено догану, прийнято за порушення строків опрацювання доручень Кабінету Міністрів України від 25.03.2010 №14727/0/1-10, 05.07.2013 №24352/0/1-13 та від 16.04.2014 №14081/0/1-14 та на підставі доповідної записки від 27.10.2014.

Зі змісту доповідної записки від 27.10.2014, копія якої міститься в матеріалах справи вбачається, що за період з 01 січня по 30 вересня в управлінні організаційної роботи та планування з порушенням терміну виконання опрацьовано 7 контрольних завдань, в тому числі доручень Кабінету Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що доручення Кабінету Міністрів України від 05.07.2013 №24352/0/1-13 з терміном виконання до 20.06.2014 фактично виконано 24.06.2014, позивач зазначає, що проект підготовлено та в установленому порядку передано на розгляд керівництву 19.06.2014.

Також, доручення Кабінету Міністрів України від 16.04.2014 №14081/0/1-14 з терміном виконання до 13.06.2014 фактично виконано 16.06.2014, позивач вказує, що проект листа підготовлено на передано в установленому порядку на розгляд керівництву 10.06.2014.

Доручення Кабінету Міністрів України від 25.03.2010 №14727/0/1-10 термін виконання до 13.06.2014 фактично виконано 16.06.2014. проте позивач вказує, що проект листа виготовлено та передано на розгляд керівництву 10.06.2014.

До матеріалів справи долучено копії листів підготовлених на виконання вказаних вище доручень, які містять відмітку виконавця ОСОБА_3 у встановлений строк. Проте в матеріалах справи відсутні докази передачі підготовлених проектів листів розгляд керівництву ті вчинення позивачем дій щодо забезпечення вчасного розгляду та підписання проектів листів.

Також, з матеріалів справи вбачається, що наказ від 24.11.2014 №459-к/тр видано на підставі доповідної записки заступника Міністра - керівника апарату від 24.11.2014.

Зі змісту доповідної записки від 24.11.2014, копія якої міститься в матеріалах справи вбачається, що згідно доповідної записки начальника відділу контролю, діловодства та звернень громадян від 04.11.2014 порушено термін виконання завдання згідно п. 8 Протоколу наради Віце-прем'єр-міністра Сича О.М. від 09.10.2014.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що згідно п. 8 Протоколу наради Віце-прем'єр-міністра Сича О.М. від 09.10.2014 доручено ряду міністерств забезпечити взаємодію з Національним військово-історичним музеєм щодо організації експонування в регіонах фотовиставок про АТО та про результати проінформувати Кабінет Міністрів України у двотижневий строк.

Відділом контролю, діловодства та звернень громадян термін виконання доручень було визначене до 22.10.2014, про що на документі зроблено відповідну відмітку.

З матеріалів справи вбачається та позивачем не заперечується, що відповідний лист Міністерства молоді та спорту України до Кабінету Міністрів України зареєстровано 27.10.2014, тобто з пропуску строку виконання.

Позивач вказує, що лист підготовлено із запізненням через невчасно надану інформацію співвиконавцями зазначеного завдання та невідповідністю встановленого терміну Інструкції з діловодства.

Згідно із пунктом 191 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 р. № 1242, строки можуть бути типовими або індивідуальними. Кінцевий строк виконання зазначається у тексті документу, резолюції.

Оскільки строк виконання доручення Віце-прем'єр-міністра Сича О.М. від 09.10.2014 було визначено на документі до 22.10.2014, отже посилання позивача на невідповідність такого строку згадуваній вище Інструкції з діловодства є необґрунтованим.

Свідок ОСОБА_5 в судому засіданні пояснила, що вона працює начальником відділу забезпечення роботи керівництва Міністерства молоді та спорту України, повідомила, що вона не пам'ятає про документи, на які вказує позивач. Про звільнення позивача за невчасне виконання документів дізналась, нещодавно. Внутрішні документи передаються внутрішніми реєстрами, за передачу документів відповідає канцелярія, виконавці візують документ і передають на підпис. В разі не підписання виготовленого документу в строк визначений для виконання, можливо передати терміновий документ на підпис заступника Міністра. Позивач не був позбавлений можливості зателефонувати та вирішити питання щодо вчасного підписання термінових документів.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомила, що вона працює на посаді головного спеціаліста відділу нагляду на контролю Управління організаційної роботи та планування Міністерства молоді та спорту України. Свідок пояснила, що вона в червні 2014 року була виконавцем документів та подавала документи на підпис Міністру, проте точну дату не пам'ятаю, проте документи було виконано вчасно та передано на підпис Міністру до відділу забезпечення роботи керівництва. Документи було подано на підпис за чотири дні до закінчення строку виконання таких документів. Періодично я телефонувала та запитувала чи підписано документи. Свідок зазначила, що до неї як до виконавця документів претензій не було, заходи дисциплінарного впливу не застосовувались. Пояснення щодо виконання документів в червні місяці 2014 року від свідка ніхто не відбирав.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона працює на посаді головного спеціаліста Відділу забезпечення роботи керівництва Міністерства молоді та спорту України. Свідок зазначила, що пройшов час події вона пам'ятає погано, проте якщо робочий день керівник підписує всі документи, що надходять на підпис, якщо керівник на робочому місці (ні у відпустці чи у відрядженні). Якщо керівник відсутній на роботі, документи передаються на підпис іншому керівнику. Відповідальність за своєчасне виконання документа несе виконавець та керівник структурного підрозділу, вказані особи мають слідкувати за своєчасним виконанням документів та нагадувати про наявність таких документів.

ОСОБА_7 допитана в судовому засіданні в якості свідка пояснила, що вона здійснює контроль за своєчасним виконанням документів. 22.10.2014 ми отримали інформацію по узагальненню, яке мали зробити. 24.10.2014 я забрала лист, зроблений відділом позивача та зробила лист, який в подальшому віддала на підпис Міністра 27.10.2014.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що він працював заступником начальника управління організаційної роботи та планування Міністерства молоді та спорту України. Свідок зазначив, що 22.10.2014 був контрольний термін виконання доручення, до вказаного терміну ми мали підготувати листи. Проте, 22.10.2014 прийшла інформація від співвиконавця доручення, 23.10.2014 ми уточнили інформацію та 24.10.2014 провізували лист за дорученням та надали його для подальшого підписання та роботи.

Відповідно до Положення про управління організаційної роботи та планування Міністерства молоді та спорту України, затвердженого наказом Мінмолодьспорту від 27.08.2013 № 68, безпосереднє керівництво Управлінням здійснює начальник, який організовує роботу управління щодо виконанім завдань та функцій, визначених цим Положенням, несе відповідальність за забезпечення ефективної роботи Управління та виконання покладених на нього завдань та функцій та підготовку працівниками Управління документів, своєчасність їх оформлення і подання на розгляд в установленому порядку.

Позивач не був позбавлений права та можливості звернутися з листом про продовження строку виконання вказаних доручень, проте відповідач таким правом не скористався.

З системного аналізу викладеного вбачається, що проекти листів виготовлені виконавцем таких листів у встановлений термін, проте позивачем як керівником не організовано роботу щодо забезпечення вчасного розгляду та підписання проектів листів. Як зазначили свідки позивач був наділений можливістю щодо вирішення питання термінової передачі проектів листів на підпис, проте позивачем такі дії не вчинено.

Отже, факт порушення строків опрацювання доручень Кабінету Міністрів України від 25.03.2010 №14727/0/1-10, 05.07.2013 №24352/0/1-13, від 16.04.2014 №14081/0/1-14 та завдання згідно п. 8 Протоколу наради Віце-прем'єр-міністра Сича О.М. від 09.10.2014 знайшов підтвердження під час вирішення справи.

Відповідно до ст. 148 Кодексу законів про працю України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідач вказує, що факти порушення терміну виконання згадуваних доручень Кабінету Міністрів України, що мали місце в червні 2014 року виявлені в жовтня про що складену доповідну записку від 22.10.2014, проте суд не погоджується з таким твердженням відповідача, оскільки керівник підписуючи зазначені вище листи не міг не виявити пропущення строку виконання доручень Кабінету Міністрів України. Також, працівники відділу контролю, діловодства та звернень громадян, начальник якого написала доповідну записку, що слугувала підставою для прийняття оскарженого наказу, не могла не виявити факт порушення строку виконання доручень Кабінету Міністрів України в червні 2014 року, знімаючи такі доручення з контролю та надсилаючи відповіді.

Оскільки факт порушення строку виконання доручень Кабінету Міністрів України в червні 2014 були очевидними в червні місяці, проте дисциплінарне стягнення на позивач накладено в жовтня 2014 року, отже відповідачем при прийнятті наказу від 27.10.2014 №413-к/тр порушено строк визначений ст. 148 Кодексу законів про працю України.

Враховуючи, що при прийнятті наказу від 27.10.2014 №413-к/тр відповідачем порушено ст. 148 Кодексу законів про працю України, отже такий наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Статтею 149 Кодексу законів про працю України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

З матеріалів справи вбачається, що від позивача відібрано пояснення по фактам порушень, отже при прийнятті оскаржених наказів відповідачем не порушено норми ст. 149 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

За передбаченими п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 Кодексу законів про працю України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Як зазначено вище, наказ від 24.10.2014 №413-к/тр, яким позивачу оголошено догану на порушення виконавської дисципліни, на думку суду є протиправним та підлягає скасуванню. Отже в даному випадку відсутнє систематичне порушення позивачем виконавської дисципліни, що є обов'язковою умовою для звільнення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Вказане свідчить про протиправність наказу від 24.11.2014 №459-к/тр та є підставою для його скасування.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки судом встановлено, що позивача безпідставно звільнено з займаної посади, вказане свідчить про наявність підстав для поновлення позивача на посаді начальника управління організаційної роботи та планування Міністерства молоді та спорту України.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що за час вимушеного прогулу з 24.11.2014 позивач не отримував заробітку, отже суд вбачає наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.11.2014 по 16.02.2015.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до довідки відповідача від 17.01.2015 №256/13 середньомісячна заробітна плата позивача складає 8 923,07 грн. в місяць, середньоденна заробітна плата позивача становить 415,02 грн.

Відповідно до листів Міністерства праці та соціальної політики України про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2014 рік та на 2015 рік кількість робочих днів в листопаді 2014 року становить - 20, в грудні 2014 року - 23, в січні 2015 року - 19, в лютому 2015 року 21 (до 16.02.2015 - 11 робочих днів).

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Отже, з відповідача на користь позивача належить до стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.11.2014 по 16.02.2015 (загальна кількість робочих днів - 57) в сумі 23 656,14 грн. (57х415,02=23656,14).

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

З огляду на викладене, суд вбачає наявними підстави для звернення до негайного виконання постанови в частині поновлення позивача на посаді начальника управління організаційної роботи та планування Міністерства молоді та спорту України, стягнення з Міністерства молоді та спорту України на корить позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, а саме 8 923,07 грн.

В частині позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 року та від 27.02.2009 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Стверджуючи про те, що відповідачем позивачеві завдано моральну шкоду, останнім не обґрунтовано в чому полягає ця шкода, не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв'язку з прийняттям оскаржуваного розпорядження суб'єкта владних повноважень, не визначено, якими доказами це підтверджується. Будь-яких доказів, що підтверджують притягнення посадових осіб до відповідальності за невиконання чи неналежне виконання ними своїх обов'язків, що могло завдати шкоди, позивачем також не надано.

Отже, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем по справі не надано належних доказів правомірності оскаржених наказів, отже адміністративний позов є таким, що підлягає частковому задоволенню, а саме в частині: визнання протиправними та скасування наказів від 27.10.2014 №413-к/тр та від 24.11.2014 №459-к/тр, поновлення на посаді начальника управління організаційної роботи та планування у Міністерстві молоді та спорту України, стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В решті позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 122, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати накази Міністерства молоді та спорту від 27.10.2014 №413-к/тр та від 24.11.2014 №459-к/тр.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління організаційної роботи та планування у Міністерстві молоді та спорту України.

4. Стягнути з Міністерства молоді та спорту України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 23 656,14 грн.

5. Допустити до негайного виконання постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління організаційної роботи та планування Міністерства молоді та спорту України та стягнення з Міністерства молоді та спорту України на корить ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, а саме в сумі 8 923,07 грн.

6. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя В.І. Келеберда

Судді В.М. Данилишин

І.А. Качур