Справа № 826/14081/14
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року м. Київ К/800/64401/14

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

при секретарі Стадницькій Ю.Є.,

за участю представників сторін:

позивача - Ткача В.Д.,

відповідача - Катамай Г.М.,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - ДПІ)

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2014

у справі № 826/14081/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Еф Ес Маккензі-Україна" (далі - Товариство)

до ДПІ

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.09.2014 № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.10.2014 у позові відмовлено. У прийнятті цієї постанови суд визнав доведеним висновок податкового органу про фіктивність господарських операцій між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Укроптпром» (далі - ТОВ «Укроптпром»), товариством з обмеженою відповідальністю «Аленгрос» (далі - ТОВ «Аленгрос»), товариством з обмеженою відповідальністю «Росс-Сталь» (далі - ТОВ «Росс-Сталь»), що виключає правомірність відображення цих операцій у податковому обліку Товариства.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2014 назване рішення суду першої інстанції скасовано; позов задоволено; оспорюване податкове повідомлення-рішення визнано протиправним і скасовано з посиланням на те, що реальність поставки названими контрагентами транспортно-експедиційних послуг позивачеві підтверджена необхідними документами та не спростована податковим органом належним чином.

Посилаючись на невідповідність висновків апеляційного суду, покладених в основу прийняття оскаржуваної постанови зі спору, положенням чинного законодавства та дійсним обставинам справи, ДПІ звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції зі спору.

Перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення розглядуваних касаційних вимог ДПІ з урахуванням такого.

Як вбачається з установлених судами обставин справи, ДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Промторгпостач», ТОВ «Укроптпром», товариством з обмеженою відповідальністю «Лікор Інвестмент», товариством з обмеженою відповідальністю «Біг-Маркет Консалт», товариством з обмеженою відповідальністю «Арт Фенікс», ТОВ «Росс-Сталь», товариством з обмеженою відповідальністю «Інкасо Торг», товариством з обмеженою відповідальністю «Скайсіті Груп», ТОВ «Аленгрос» та приватним підприємством «Ажур-К» за період з 01.01.2013 по 01.05.2014.

За наслідками цієї перевірки податковим органом складено акт від 14.08.2014 № 1299/2213/33835710 та прийнято податкове повідомлення від 03.09.2014 № , згідно з яким Товариству визначено грошове зобов'язання з ПДВ у сумі 391 589,72 грн. (у тому числі 261 059,82 грн. за основним платежем та 130 529,90 грн. за штрафними санкціями).

Підставою для цього донарахування став висновок податкового органу про відсутність у позивача права на податковий кредит за господарськими операціями з придбання транспортно-експедиційних послуг у рамках правовідносин з ТОВ «Укроптпром», ТОВ «Аленгрос», ТОВ «Росс-Сталь».

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За змістом пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 цієї ж статті Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, податкові наслідки у вигляді права на формування податкового кредиту є правомірними лише за умови реального виконання господарської операції та наявності належним чином оформлених первинних документів (зокрема, податкових накладних), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Визнаючи нереальними операції з поставки ТОВ «Укроптпром», ТОВ «Аленгрос» та ТОВ «Росс-Сталь» транспортно-експедиторських послуг позивачеві, податковий орган послався на те, що вказані суб'єкти мають ознаки фіктивності, а саме - зареєстровані на підставних осіб, які непричетні до фінансово-господарської діяльності цих товариств, відсутні за місцезнаходженням, не мають майна, основних засобів, виробничих активів, об'єктивно необхідних для провадження господарської діяльності та виконання розглядуваних поставок; діяльність з надання транспортно-експедиційних послуг не є характерною для цих суб'єктів господарювання.

Суд першої інстанції підтримав наведену правову позицію відповідача у справі та додатково зазначив, що подані платником первинні документи не містять деталізовану інформацію про зміст та обсяг розглядуваних послуг, прізвища та ініціали осіб, які безпосередньо брали участь у виконанні цих операцій. За висновком суду, зафіксовані в акті перевірки обставини свідчать про виконання розглядуваних послуг позивачем самостійно без залучення названих контрагентів.

У той же час суд апеляційної інстанції при перевірці висновків податкового органу, покладних в основу оспорюваного донарахування, встановив, що за договорами від 03.07.2013 № 03/07-2013, від 30.09.2013 № 30/09-2013 та від 30.09.2013 № 12/12-2013 ТОВ «Укроптпром», ТОВ «Росс-Сталь» та ТОВ «Аленрос» зобов'язалися надати позивачеві комплекс транспортно-експедиційних послуг; на підтвердження фактичного виконання цих операцій Товариством подано заявки, товарно-транспортні документи (коносаменти, CMR), акти здачі-приймання послуг, податкові накладні, платіжні документи про оплату цих послуг у безготівковому порядку позивачем згідно з виставленими рахунками-фактурами.

Слід зазначити, що законодавець не визначив ані конкретного переліку документів, якими платник повинен підтвердити реальність виконання господарської операції, ані ступеня деталізації опису господарської операції у первинному документі. З метою податкового обліку господарські операції можуть оформлюватися будь-якими первинними документами, зміст яких відповідає положенням статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та складення яких відповідає законодавчо установленим вимогам щодо оформлення такої операції або звичаєвій практиці.

Подані позивачем первинні документи у сукупності та взаємозв'язку, як вірно зазначив апеляційний суд, дозволяють достовірно встановити зміст та учасників спірних операцій. Власне незаповнення в деяких документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції, а також відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій.

Фактично висновки податкового органу, покладені в основу прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення, ґрунтуються на аналізі господарської діяльності контрагентів Товариства, можуть свідчити лише про можливі порушення ними норм ПК України, цивільного та господарського законодавства, однак не спростовують реальності господарських операцій між Товариством та задекларованими контрагентами та не є доказами здійснення ними узгоджених дій, позбавлених економічного змісту та спрямованих на штучне, без реальної господарської мети, створення умов для зменшення оподаткування.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції цілком правомірно визнав незаконним оспорюване донарахування та задовольнив позов.

Норми матеріального права застосовано апеляційним судом правильно, висновки, покладені в основу прийняття оскаржуваної постанови, відповідають установленим у справі обставинам на наявним у ній доказам, у зв'язку з чим підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2014 у справі № 826/14081/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько