Справа № 2а/2570/1954/2011
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2015 року Чернігів Справа № 2а/2570/1954/2011

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Кашпур О.В.,

при секретарі - Пушенко О.І.,

за участі представників позивача - Пігенка І.В., Власенка А.О.,

представника відповідача - Бобруйко І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельфін Дістриб'юшин Україна" до Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області і просить визнати протиправними дії Чернігівської міжрайонної ДПІ України при нарахуванні податку на прибуток та податку на додану вартість, та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29 грудня 2010 р № /0 та № /0.

Свої вимоги мотивує тим, що висновки Чернігівської ОДПІ про безтоварність господарських відносин з ТОВ «Вакко» є необґрунтованими та не відповідають дійсності. Позивач наполягає на тому, що такі відносини створили реальні юридичні наслідки для сторін договору. Товар був поставлений до ТОВ "Дельфін Дістриб'юшин Україна", що підтверджують договір, видаткові накладні, товар оплачений, про що свідчать платіжні доручення. ТОВ «Вакко» на момент вчинення правочину було зареєстровано належним чином в якості юридичної особи та платника податку на додану вартість, та мало право видавати своїм контрагентами податкові накладні. Такі податкові накладні, отримані позивачем та відповідно до вимог Закону України «Про податок на додану вартість» є підставою для формування податкового кредиту. Виходячи з приписів Закону України «Про податок на додану вартість», лише відсутність податкової накладної безспірно позбавляє платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум податку у звітному періоді у зв'язку із придбанням товарів (робіт, послуг). Кримінальна справа відносно засновників ТОВ «Вакко» гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та неустановлених осіб стосовно створення фіктивних підприємств, в тому числі ТОВ «Вакко» була порушена 29 листопада 2010 року. Взаємовідносини між ТОВ «Дельфін Дістриб'юшин Україна» та ТОВ «Вакко» здійснювались на протязі березня-травня 2010 року, тобто раніше порушення кримінальної справи. Також, кримінальна справа № 69-107 відносно ОСОБА_5 закрита в зв'язку з відсутністю складу злочину.

Формування валових витрат товариства здійснюється за умови підтвердження витрат первинними бухгалтерськими документами. Позивач вважає, що валові витрати по взаємовідносинам з ТОВ «Вакко» підтверджені всіма необхідними документами, а тому сформовані правомірно. Щодо відсутності товарно-транспортних накладних, то позивач зазначає, що для ведення податкового обліку купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей товарно-транспортна накладна не застосовується, товар був поставлений на склад постачальником товару, як це передбачено договором між ТОВ «Вакко» та ТОВ «Дельфін Дістриб'юшин Україна». Таким чином, позивач не брав на себе зобов'язання перевезення, а тому товарно-транспортних накладних на підприємстві немає. Звернутись до ТОВ «Вакко» немає можливості в зв'язку з закриттям даного підприємства. Крім того, позивач зазначає, що форма товарно-транспортної накладної не затверджена і її застосування для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи не передбачена. Відсутність товарно-транспортної накладної не є підставою для не включення витрат з придбання ТМЦ - до складу валових витрат. Зазначене включення здійснене на підставі відповідних видаткових накладних та податкових накладних постачальника, які є первинними документами у розумінні ст.9 Закону України „ Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та відповідають її вимогам. Враховуючи наведене, позивач вважає, що донарахування йому грошових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток приватних підприємств є протиправним, та просить скасувати спірні податкові повідомлення-рішення.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити, пояснив, що договірні відносини ТОВ "Дельфін Дістриб'юшин Україна" та ТОВ «Вакко» не мали реального характеру. Оскільки договором купівлі-продажу, укладеним між ТОВ «Делфін Дистриб'юшн Україна» та ТОВ «Вакко» момент набуття права власності на товар встановлений з моменту передачі товару перевізником ТОВ «Делфін Дистриб'юшн Україна», можна дійти висновку про те, що місцем поставки товару є фактично місце набуття права власності на товар. Відповідно вимог Наказу Міністерства транспорту України від 14.10.1997 р. № 363 товарно-транспортні накладні є основними документами на перевезення вантажів. Згідно п. 11.7 цього Наказу перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику. На перевірку не надавалась товарно-транспортна накладна на перевезення вантажу від ТОВ «Вакко» до ТОВ «Делфін Дистриб'юшн Україна», таким чином фактично відсутній документ; який підтверджує перехід права власності на товар від ТОВ «Вакко» до ТОВ «Делфін Дистриб'юшн Україна». Про те, що операції позивача, не мають реального характеру, свідчать також відомості, отримані в ході проведення перевірки про ТОВ «Вакко», згідно акту перевірки ДПІ у Печерському районі м. Києва від 02.11.2010 р. № 6423/2311/36425949 встановлено, що остання податкова звітність, подана ТОВ «Вакко» за станом на 02.11.2010 р.- декларація з податку на додану вартість за березень 2010 р. ТОВ «Вакко» декларації з податку на прибуток підприємства за 2009-2010 роки до ДПІ у Печерському районі м. Києва не подавались та, відповідно, податкові зобов'язання не декларувались. ТОВ «Вакко» за адресою м. Київ, Узвіз Печерський, 19 не знаходиться. Також відповідач зазначає, що документи щодо придбання товарів, які були оформлені між ТОВ «Делфін Дістриб'юшн Україна» та ТОВ «Вакко», не відповідають вимогам частин 1, 5 статті 203 ЦК України, оскільки згідно порушеної кримінальної справи від 29.11.2010 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України, встановлено, що ніякої господарської діяльності ТОВ «Вакко» не здійснювало, а було створено, як фіктивне підприємство, тобто не мало на меті реальний продаж товарів ТОВ «Делфін Дістриб'юшн Україна». Враховуючи наведене, Чернігівська ОДПІ вважає, що податкові повідомлення-рішення є правомірними та не підлягають скасуванню.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного:

Встановлено, що Чернігівською МДПІ на підставі направлень від 11.10.2010 № 244, від 08.11.2010 № 291, від 19.11.2010 № 300 була проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ «Делфін Дістриб'юшн Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 року по 30.06.2010 року. За результатами перевірки складено акт від 16.12.2010 року № 297/23/33830320.

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону № 283-97-ВР, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 126 410,13 грн., у тому числі за І квартал 2010 року у сумі 62 559,44 грн. та II кварталі 2010 року у сумі 63 850,69 грн.

- п.п 7.2.3, п.п. 7.2.6 п.7.2; п.п. 7.4.5 п. 7.4. ст. 7 Закону про ПДВ, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді що перевірявся на загальну суму 101 128,10 грн., в тому числі за березень 2010 року в сумі 50 047,55 грн., за квітень 2010 року в сумі 51 080,55 грн.

На підставі акту перевірки Чернігівською МДПІ винесено податкові повідомлення - рішення:

№ /0 від 29.12.2010 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 151 692,15 грн., в тому числі за основним платежем на суму 101 128,10 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 50 564,05 грн.;

№ /0 від 29.12.2010 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 157 948,10 грн., в тому числі за основним платежем на суму 126410,13 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 31537,97 грн.

Не погоджуючись з даними податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем було оскаржено їх в адміністративному порядку. Рішенням Державної податкової адміністрації в Чернігівській області про результати розгляду скарги від 24.01.2011 № 156/10/25-020 оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишені без змін. Рішенням Державної податкової адміністрації України про результати розгляду повторної скарги від 28.03.2011 № 6039/6/25-0115 оскаржувані податкові повідомлення-рішення та рішення Державної податкової адміністрації в Чернігівській області від 24.01.2011 № 156/10/25-020 залишені без змін.

В ході проведеної перевірки Чернігівською ОДПІ було встановлено, що між ТОВ «Делфін Дістриб'юшн Україна», як покупцем та ТОВ «Вакко», як постачальником було укладено договір № 01-03-10 від 01.03.2010 року (а.с. 74-76 т.1). Згідно умов цього договору постачальник зобов'язується поставити покупцю матеріали вказані у рахунках узгодженими партіями, а покупець зобов'язується їх оплатити та прийняти для подальшої реалізації (п.п. 1.1 договору) Постачання товару здійснюється партіями. Постачальник та покупець узгоджують можливість постачання кожної партії товару. При цьому узгоджується найменування і кількість постачає мого товару (п.п. 3.2 договору),

Постачальник вважає виконаним свої зобов'язання за договором з моменту передачі товару перевізнику. З цього ж моменту до покупця переходять і ризики випадкової загибелі або випадкового ушкодження товару (п.п. 3.5 договору).

На підтвердження поставки товару від ТОВ «Вакко» позивачем надано копії видаткових накладних № 921 від 01.04.2010 року, № 940 від 02.04.2010 року, № 803 від 03.03.2010 року, № 796 від 01.03.2010 року.

На суму податкових зобов'язань ТОВ «Вакко» було виписано податкові накладні № 955 від 01.04.2010 року, № 934 від 02.04.2010 року, № 955 від 03.03.2010 року, № 934 від 01.03.2010 року.

Поставлений товар було оплачено позивачем, про що свідчать копії платіжних доручень № 1951 від 22.04.2010 року, № 2026 від 26.05.2010 року, № 2025 від 26.05.2010 року (а.с. 77-93 т.1).

ТОВ «Делфін Дістриб'юшн Україна» поставку контрагентом товарно-матеріальних цінностей було належним чином відображено в бухгалтерському обліку, про що свідчать аналіз рахунку 631, звіт по проводкам 631,311, аналіз субконто березень 2010 року - червень 2010 року, звіт по проводкам 201, 631 за 210 рік (а.с. 165-167, 177-205 Т.1)

Позивачем було використано отриманий товар від ТОВ «Вакко» у власній господарській діяльності. Так, в судове засідання позивачем надано видаткові накладні № 25 від 11.06.2010 року, № 20 від 03.05.2010 року, № 17 від 08.04.2010 року, які свідчать про переробку ТОВ «Делфін Дістриб'юшн Україна» сировини для ТОВ «Делфін Індастрі Україна». Матеріали для переробки були поставлені ТОВ «Вакко» (а.с. 152-164 Т.1). Переробку сировини для третьої особи відображено позивачем в бухгалтерському обліку, про що свідчать картки рахунку 206 за березень-червень 2010 року (а.с. 168-176 Т.1)

Згідно ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах, зокрема превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Частинами 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, які брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, на підтвердження включення податку на додану вартість до складу податкового кредиту та понесених витрат до складу валових витрат підприємства необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зокрема: документи, що підтверджують факт отримання товару від іншої особи та документи, що підтверджують зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.

В ході проведеної перевірки було встановлено наявність підтверджуючих проведення господарської операції документів, а саме видаткові накладні, податкові накладні, платіжні доручення. В судовому засіданні не встановлено недоліків форми та змісту зазначених первинних бухгалтерських документів. Зазначене свідчить про відповідність вищезазначених первинних бухгалтерських документів вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88. Тобто, вони повністю відображають реальність проведених господарських операцій між ТОВ «Делфін Дістриб'юшн Україна» та ТОВ «Вакко».

Відповідно до п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що діяв на час проведення господарських операцій, валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно п.п. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку;

або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Отже, із положень зазначених норм законодавства вбачається, що формування платником податку витрат підприємства допускається за умови підтвердження відповідних сум належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, а також використання отриманих за договором поставки товарів у власній господарській діяльності . Чернігівською ОДПІ не надано суду доказів того, що ТОВ «Делфін Дістриб'юшн Україна» не було використано у власній господарській діяльності отримані товари. Навпаки позивачем в судове засідання надано документи, що підтверджують використання поставленого контрагентом товару у процесі здійснення власної господарської діяльності, зокрема для переробки сировини для ТОВ «Делфін Індастрі Україна». Поставка товарів позивачу його контрагентом підтверджена всіма необхідними первинними документами.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що витрати на оплату поставлених товарно-матеріальних цінностей позивач протягом перевіряємого періоду правомірно, на підставі Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» включив до складу витрат підприємства, тобто висновки Чернігівської ОДПІ про завищення витрат та заниження податку на прибуток є безпідставними, як і подальше донарахування сум податку на прибуток.

Частиною 1 п. 7.4.1 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», чинного на час здійснення господарської операції, встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.2.3 п.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено, що податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

У відповідності до п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно п.п. 7.5.1 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг);

Отже, із положень зазначених норм законодавства вбачається, що формування податкового кредиту допускається за умови підтвердження відповідних сум належним чином оформленими документами. Такими документами Податковий кодекс України визначає податкові накладні. Наявність таких податкових накладних було встановлено під час судового засідання. Тому у позивача були законні підстави для формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

В судовому засіданні було встановлено, що Чернігівська ОДПІ зробила висновки про відсутність здійснення реальної господарської операції між позивачем та його контрагентом через відсутність у позивача товарно-транспортних накладних, які б свідчили про перевезення товару товариству. Суд вважає, що такі висновки Чернігівської ОДПІ є безпідставними, оскільки відсутність документів на транспортне перевезення обумовленого договором товару не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій.

Так, відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України N 363 від 14.10.97 р., товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно із п. п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних Правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Зазначена позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду від 19.02.2013 р. по справі N К/9991/64514/11.

Посилання Чернігівської ОДПІ, як на підставу для висновків щодо фіктивності вчиненого правочину між ТОВ «Делфін Дістриб'юшн Україна» та ТОВ «Вакко» на акт перевірки ДПІ у Печерському районі м. Києва від 02.11.2010 р. № 6423/2311/36425949, яким встановлено, що контрагент позивача не подає податкової звітності та не знаходиться за юридичною адресою, суд вважає протиправними.

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей. Суд вважає, що позивач не може нести відповідальності за дії або бездіяльність свого контрагента. В судовому засіданні встановлена наявність підтверджуючих документів, що свідчать про реальність здійснених господарських операцій, отриманий товар використано для реалізації іншим суб'єктам господарювання. Також, актами інших податкових органів не було досліджено реальність господарських операцій ТОВ «Комбікормник» та ТОВ «Будіс Плюс»., зокрема не досліджувались первинні бухгалтерські документи, що відображають господарські операції між цими суб'єктами господарювання, а тому висновки про відсутність реальних наслідків цих правочинів на підставі таких актів про неможливість проведення зустрічної звірки є документально необґрунтованими.

Крім того, чинним податковим законодавством не передбачено право Чернігівської ОДПІ при складанні акту перевірки одного платника податків приймати за основу акт перевірки іншого платника податків, як підставу для висновку про наявність порушень з боку першого.

Щодо порушення кримінальної справи відносно засновників ТОВ «Вакко» громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України, як на підставу для тверджень про відсутність реальних поставок товару до позивача від ТОВ «Вакко», то суд зазначає, що постановою від 27.04.2011 року по справі № 69-107 кримінальна справа закрита в частині за відсутністю складу злочину. Наявність такої постанови була встановлена постановою Сумського окружного адміністративного суду в справі № 2а-1870/7806/11 від 22.12.2011 року, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.01.2015 року по справі № К/9991/32471/12, постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.04.2013 року в справі № 825/527/13-а (а.с. 29-39 Т.2).

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти того, що кримінальна справі № 69-107 закрита в частині за відсутності ознак злочину. Таким чином, суд вважає, що посилання Чернігівської ОДПІ, на наявність цієї кримінальної справи, як на підставу вважати поставку товару від ТОВ «Вакко» нікчемною є протиправними.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Підпункт 4.1.4 Податкового кодексу України встановлює презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом вказаної норми податковий кредит вважається сформованим платником податків правомірно, однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень, а відповідачем не доказана правомірність цих податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи те, що в судовому засіданні було встановлено наявність всіх підтверджуючих проведення господарських операцій між позивачем та його контрагентом первинних бухгалтерських документів, суд вважає, що позивачем доведено, що правочин, укладений між ним та ТОВ «Вакко» створили реальні юридичні наслідки для ТОВ «Делфін Дістриб'юшн Україна», в судовому засіданні використання отриманих товарів позивачем у власній господарській діяльності, позивачем на виконання вимог Податкового кодексу України отримано належним чином оформлені податкові накладні, які є підставою для зарахування сум ПДВ до складу податкового кредиту, а відповідачем не доказана правомірність своїх дій. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачем при формуванні валових витрат підприємства та податкового кредиту з податку на додану вартість дотримано вимоги Законів України «Про податок на додану вартість» та «Про оподаткування прибутку підприємств», а відповідачем зроблено неправомірні висновки про завищення позивачем суми податкового кредиту з податку на додану вартість та показника валових витрат, а тому позовні вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень Чернігівської МДПІ № /0 та № /0 від 29.12.2010 року підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача при нарахуванні податку на прибуток та податку на додану вартість, то суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно п.п. «б» п.п. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», що діяв на момент проведення перевірки та винесення податкових повідомлень-рішень контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

Відповідно до п. 6.1 ст. 6 цього Закону у разі коли сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом відповідно до статті 4 цього Закону, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення, в якому зазначаються підстава для такого нарахування, посилання на норму податкового закону, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок податкових зобов'язань, сума податку чи збору (обов'язкового платежу), належного до сплати, та штрафних санкцій за їх наявності, граничні строки їх погашення, а також попередження про наслідки їх несплати в установлений строк та граничні строки, передбачені законом для оскарження нарахованого податкового зобов'язання (штрафних санкцій за їх наявності).

Виходячи з наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про те, що Чернігівська ОДПІ виконувала надані їй повноваження щодо проведення перевірки господарської діяльності позивача, тобто працівники Чернігівської ОДПІ під час проведення документальної перевірки ТОВ «Делфін Дістриб'юшн Україна» здійснювали свою службову діяльність на виконання своїх посадових обов'язків із збирання доказової інформації щодо дотримання платником податків податкової дисципліни. В ході здійснення такої діяльності працівниками відповідача на власне переконання було встановлено порушення вимог податкового законодавства. Відповідно до вимог Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» Чернігівська ОДПІ була зобов'язана винести податкові повідомлення-рішення та донарахувати позивачу податкові зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток приватних підприємств. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Делфін Дістриб'юшн Україна» про визнання протиправними дій відповідача при нарахуванні податкових зобов'язань не підлягають задоволенню, оскільки Чернігівська ОДПІ під час здійснення такого нарахування виконувала власні обов'язки як контролюючого органу, що були передбачені Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Чернігівської міжрайонної державної податкової інспекції Чернігівської області № /0 та № /0 від 29.12.2010 року.

В задоволенні решти позовних відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя О.В. Кашпур