Справа № П/811/4158/14
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року Справа № П/811/4158/14

Кіровоградський окружний адміністративний суд

у складі: головуючого - судді Кармазиної Т.М.,

за участю секретаря - Сириці І.О., Ігнатьєвої Л.С.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення Олександрійської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області № від 12.11.2014 р. про застосування штрафної (фінансової) санкції в сумі 510,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що при врученні їй податкового повідомлення-рішення працівниками податкового органу роз'яснено, що штрафна санкція накладається в зв'язку із несвоєчасністю здачі звіту за формою №1 ДФ за 1 квартал 2014 року, а в самому податковому повідомленні-рішенні, як підстава для стягнення зазначено зовсім інша обставина, крім того, не вказано, та не приведено розрахунок, на яку ж саме суму збільшено суму грошового зобов'язання. При цьому, як зазначила позивач, не було враховано, що саме податки нею сплачено вчасно та без будь-яких затримок. Тобто на думку позивача, відповідач в акті та в рішенні посилається на різні правопорушення. Крім того, як зазначила позивач, при винесенні податкового повідомлення-рішення № від 12.11.14 р. відповідач посилається на п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України. При цьому, передбачені цим пунктом штрафи не застосовуються у випадках, коли недостовірні відомості або помилки у податковій звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку виникли у зв'язку з виконанням податковим агентом вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу та були виправлені відповідно до вимог статті 50 цього Кодексу. Також, на думку позивача, при винесені відповідачем податкового повідомлення-рішення застосовано нормативний акт, що втратив чинність, а саме пункт 2.1 розділу 2 "Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку", затвердженого наказом ДПА України від 24.12.10 №1020, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.11 за№46/18784. Таким чином, фінансова санкція в сумі 510,00 грн., на думку позивача, накладена безпідставно, без повного вивчення обставин.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідач позовні вимоги не визнав, подав до суду письмові заперечення проти позову згідно змісту якого зазначив, що податкове повідомлення-рішення № від 12.11.2014 р. про застосування штрафної санкції в сумі 510,00 грн. винесене за результатами камеральної перевірки позивача, якою встановлено порушення п.п.49.18.2 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України, а саме - не подання розрахунку форми №1 ДФ за 1 квартал 2014 р.. Зокрема, позивачка повинна була подати до контролюючого органу податкову звітність за формою №1 ДФ за 1 квартал 2014 р. протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу, тобто до 12.05.2014 р.. Натомість, 19.05.2014 р. позивачка в електронному вигляді подала податкову звітності за формою №1 ДФ за 1 квартал 2014 року, тобто з пропуском строку, передбаченого п.п.49.18.2. п.49.18. ст.49 Податкового кодексу України. Крім того, відповідно до квитанції №1 податкова звітність за формою №1 ДФ за 1 квартал 2014 року позивачки не прийнята, виявлено помилку - закінчення дії форми - грудень 2013 року, оскільки форма №1 ДФ - Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, який подала позивачка за 1 квартал 2014 року, була затверджена наказом ДПА України № 1020 від 24.12.2010 року, який втратив чинність, про що позивачка сама зазначає в адміністративному позові. Станом на 04.02.2015 року позивачка не подала податкову звітність за формою №1 ДФ за 1 квартал 2014 року (а.с.45).

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.55).

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована 01.03.2006р. як фізична особа-підприємець (а.с.11), перебуває на обліку в Олександрійській ОДПІ як платник податків.

Відповідачем проведено камеральну перевірку податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 1 квартал 2014 р., за результатами якої складено акт від 12.11.2014 р. №801/11-26-17-01/НОМЕР_1 (а.с.9-10).

Перевіркою встановлено, що в порушення пункту 176.2 ст.176 розділу IV Податкового кодексу України, п.2.1 розділу 2 "Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку", затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 р. №1020 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2011 р. за № 46/18784, ФОП ОСОБА_1 не надано розрахунок за формою №1 ДФ за 1 квартал 2014 року.

На підставі висновків вказаного акту камеральної перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № від 12.11.2014 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати в сумі 510,00 грн. штрафної (фінансової) санкції (а.с.8).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне

Як вбачається із матеріалів справи, спірне податкове повідомлення-рішення базується на висновках акту камеральної перевірки про неподання позивачем до контролюючого органу розрахунку форми №1 ДФ за І квартал 2014 року.

Згідно п.46.1 ст.46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до пункту 49.1 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством (п.49.3 ст.49 Податкового кодексу України).

За змістом п.49.18.2 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Згідно підпунктів "а" та "б" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані:

своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок;

подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Пунктом 51.1 ст. 51 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що податковий агент зобов'язаний подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку контролюючому органу за місцем свого обліку.

Згідно п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510,00 гривень.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 1020 гривень.

Передбачені цим пунктом штрафи не застосовуються у випадках, коли недостовірні відомості або помилки у податковій звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), виникли у зв'язку з виконанням податковим агентом вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу та були виправлені відповідно до вимог статті 50 цього Кодексу.

Згідно до ст.109 Податкового кодексу України податкові правопорушення визначено як протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

З аналізу наведених положень Податкового кодексу України у їх системному зв'язку суд дійшов висновку, що обов'язковими умовами настання фінансової відповідальності платника податків є:

- неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі податкових розрахунків суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку за відповідний період;

- недостовірні відомості або помилки у податкових розрахунках про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку.

Суд вважає, що вказані підстави фінансової відповідальності платників податків за дане правопорушення мають вичерпний характер і розширеному тлумаченню не підлягають.

З огляду на вказане вбачається, що до платників податків застосовується фінансова відповідальність у порядку пункту 119.2 статті 119 Податкового кодексу України тільки у разі неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або помилками податкових розрахунків про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку за відповідний період.

Відповідно до п.48.1 ст.48 податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Пунктом 46.5 статті 46 Податкового кодексу України форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. У такому ж порядку встановлюються форми податкових декларацій з місцевих податків і зборів, що є обов'язковими для застосування їх платниками (податковими агентами).

Водночас, п.48.7 ст.48 Податкового кодексу України визначено, що податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Згідно п.49.15 ст.49 податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв'язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 21.01.2014 р. № 49 (набрав чинності 01.04.14р.) затверджено форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) та Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, згідно пункту 2 якого встановлено, що податковий розрахунок перший раз подається за I квартал 2014 року.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку, податковий розрахунок подається окремо за кожний квартал (податковий період) протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного кварталу. Окремий податковий розрахунок за календарний рік не подається.

Якщо останній день строку подання податкового розрахунку припадає на вихідний або святковий день, останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.

Граничні строки подання податкового розрахунку можуть бути збільшені за правилами та на підставах, які передбачені Кодексом.

Якщо після подачі податкового розрахунку за звітний період податковий агент подає новий податковий розрахунок з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання податкового розрахунку за такий самий звітний період, то штрафи, визначені у пункті 119.2 статті 119 глави 11 розділу II Кодексу, не застосовуються.

Податковий розрахунок подається незалежно від того, виплачує чи не виплачує доходи платникам податку податковий агент протягом звітного періоду (п.2.2 Порядку).

Згідно вимог п.49.5 ст.49 Податкового кодексу України у разі надсилання податкової декларації поштою, платник податку зобов'язаний здійснити таке відправлення на адресу відповідного контролюючого органу не пізніше ніж за десять днів до закінчення граничного строку подання податкової декларації, визначеного цією статтею, а при поданні податкової звітності в електронній формі, - не пізніше закінчення останньої години дня, в якому спливає такий граничний строк.

Так, враховуючи наведені вище норми законодавства, позивач зобов'язана була подати до Олександрійської ОДПІ податковий розрахунок за формою №1 ДФ за 1 квартал 2014 р. протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу, тобто до 12.05.2014 року.

Натомість, вказаний податковий розрахунок формою №1 ДФ за 1 квартал 2014 р. позивачка в електронному вигляді подала тільки 19.05.2014 р. о 17:24 год., про що свідчить квитанція №1. Крім того, відповідно до квитанції №1 податкова звітність форми №1 ДФ за 1 квартал 2014 року не прийнята контролюючим органом у зв'язку з виявленою помилкою - закінчення дії форми - грудень 2013 р. (а.с.56).

Дане не спростовано позивачем в ході розгляду справи.

Відтак, викладене свідчить, що позивачем не подано до податкового органу податкову звітність форми №1 ДФ за 1 квартал 2014 року, а тому суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно застосовано фінансову відповідальність у порядку пункту 119.2 статті 119 Податкового кодексу України.

Щодо посилання позивача на те, що передбачений у п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України штраф не застосовується у випадках, коли недостовірні відомості або помилки у податковій звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), виникли у зв'язку з виконанням податковим агентом вимог пункту 169.4 ст.169 цього Кодексу та були виправлені відповідно до вимог статті 50 цього Кодексу, суд зазначає наступне.

Так, п.50.1 статті 50 Податкового кодексу України містить застереження, за яким у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Обмеження щодо можливості подачі уточнюючих розрахунків визначені пунктом 50.2 ст.50 Податкового кодексу України, відповідно до якого платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

В даному випадку, фінансова відповідальність у вигляді штрафу була застосована до позивача саме за не подання податкового розрахунку форми №1 ДФ за 1 квартал 2014 р., а не у зв'язку з виявленими помилками у розмірі сум доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, сум утриманого з них податку.

Крім того, судом встановлено, що в подальшому, даний податковий розрахунок форми №1 ДФ за 1 квартал 2014 р. позивачка в електронному вигляді повторно подала 19.06.2014р. о 14:52 год., однак, згідно до квитанції № 1 податкова звітність форми №1 ДФ за 1 квартал 2014р. не прийнята у зв'язку з виявленою помилкою - закінчення дії форми - грудень 2013 р. (а.с.58).

25.09.2014 р. о 12:01 год. позивачка в електронному вигляді знову подала податковий розрахунок форми №1 ДФ за 1 квартал 2014 р. (за новою формою), однак, згідно до квитанції № 1 податкова звітність, у зв'язку з виявленою помилкою, не прийнята (а.с.60).

Як зазначав відповідач у поданих запереченнях, станом на 04.02.2015 р. позивачка не подала податкову звітність за формою №1 ДФ за 1 квартал 2014 р., що також не було спростовано в ході розгляду справи.

Крім, позивач посилалася на те, що при винесені податкового повідомлення-рішення відповідачем застосовано нормативний акт, що втратив чинність, а саме пункт 2.1 розділу 2 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку", затвердженого наказом ДПА України від 24.12.10 №1020, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2011 за № 46/18784.

Натомість, згідно податкового повідомлення-рішення вбачається, що останнє винесене у зв'язку з порушенням п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, яким встановлено, зокрема обов'язок податкових агентів подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

Викладене вище дає підстави вважати, що відповідачем правомірно було нараховано позивачу податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за штрафними санкціями у розмірі 510,00 грн., відтак, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. При цьому, за приписами частини другої статті 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення від 12.11.14р. №, а тому суд вважає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір", під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

За подання до суду адміністративного позову з майновими вимогами на загальну суму 510 грн. позивачем сплачено судовий збір в сумі 182,70 грн., що підтверджується квитанцією №3119.650.5 від 21.11.2014 року (а.с.3), тому з позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 1644,30 грн. (1827 грн. - 182,70 грн.).

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ід. код - НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 1644,30 грн. до Державного бюджету України.

Постанова суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, копія якої одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду в повному обсязі складена 02 березня 2015 року.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Т.М. Кармазина