Справа № 819/265/15-а
Суддя: Білоус І.О.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/265/15-a

03 березня 2015 р.м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Білоус І.О.

при секретарі судового засідання Габрилецькій С. Є.

за участю представника позивача Юськевич Є. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дорги України" до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області про визнання дій неправомірними, скасування постанови та зняття арешту, -

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - ДП "Тернопільський облавтодор") звернулось із позовом до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області про визнання дій старшого державного виконавця неправомірними, скасування постанови про арешт коштів боржника та зняття арешту з рахунків.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що розрахункові рахунки ДП "Тернопільський облавтодор" використовуються для виплати заробітної плати та здійснення загальнообов'язкових платежів до державного і місцевих бюджетів та цільових фондів. Тобто кошти, які зараховуються на вказані рахунки, використовуються для виплати заробітної плати та сплати податків і зборів, в тому числі і єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування, що підтверджується платіжними дорученнями. Накладення арешту на вказані кошти унеможливлює виплату заробітної плати працівникам та здійснення загальнообов'язкових платежів до державного і місцевих бюджетів та цільових фондів.

Представник позивача позов підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві. Звернув увагу на невідповідність оскарженої постанови вимогам Закону України «Про виконавче провадження» у частині невірного зазначення найменування боржника та відсутності ідентифікаційних кодів стягувача і боржника. Також просив врахувати, що оскаржену постанову було винесено за наявності заяви стягувача «Автотехсервіс» про повернення виконавчого документу по справі № 921/654/13-г/6 від 24.03.2014 р. та без її врахування, що, на думку позивача є істотним порушенням.

Представник відповідача проти позову заперечив та надав письмові заперечення. Просив у його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, якими врегульовано спірні правовідносини, суд при прийнятті рішення виходить з наступних підстав та мотивів.

На виконані у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області перебуває зведене виконавче провадження ВП № 36035661 з примусового виконання виконавчих документів про стягнення із Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" в користь юридичних та фізичних осіб грошових коштів на загальну суму 3 923 075,31грн.

На підставі ст.ст. 11, 52, 57 Закону України " Про виконавче провадження " та ст. 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність", 29.12.2014 р. державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти, що містяться на всіх рахунках боржника відкритих в АБ "Укргазбанк".

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України " Про виконавче провадження " від 21.04.1999 р. № 606-ХІV (далі - Закон № 606-ХІV), заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

За правилами ч. 2 ст. 52 Закону № 606-ХІV, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Відповідно до положень ст. 57 Закону № 606-ХІV, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Згідно приписів ч. 4 ст. 65 Закону № 606-ХІV, державний виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що знаходяться на його рахунках, а також на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що оскаржена постанова від 29.12.2014 про арешт коштів боржника на рахунках у банках, винесена державним виконавцем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому суд не приймає до уваги посилання представника позивача як на істотне порушення на невірне зазначення повної і скороченої назви позивача та відсутність ідентифікаційних кодів боржника і стягувача, оскільки такі недоліки носять формальний характер та не впливають на суть винесеного відповідачем рішення та ніяким чином не порушують його права.

Щодо не врахування при винесенні оскарженої постанови заяви стягувача «Автотехсервіс» про повернення виконавчого документу по справі № 921/654/13-г/6 від 24.03.2014 р., слід зазначити, що бездіяльність щодо неприйняття рішення за такою заявою є предметом окремого оскарження, та, як з»ясовано у судовму засіданні, у порядку та строк, передбачені Законом № 606-ХІV позивачем, як стороною виконавчого провадження не здійснювалось.

Крім цього, суд звертає увагу, що під час винесення постанови у державного виконавця була відсутня інформація про призначення коштів на рахунках позивача. Також слід зазначити, що на вказані рахунки позивача можуть бути зараховані і інші кошти, звернення стягнення на які буде відповідати вимогам чинного законодавства та має на меті реальне забезпечення виконання судових рішень в рамках даного зведеного виконавчого провадження.

У зв'язку з цим, вимоги позивача про скасування оскарженої постанови задоволенню не підлягають.

Проте, судом в процесі розгляду справи встановлено, що кошти, які знаходяться на рахунку № 2 , АТ "Укргазбанк" МФО 320478 икористовуються для виплати заробітної плати працівникам та відрахувань з неї, в тому числі єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Вказані обставини не заперечувались сторонами в судовому засіданні та підтверджуються наявними в матеріалах справи платіжним дорученням № 389, виписками по рахунку, довідками про заборгованість з виплати заробітної плати, повідомленням про взяття на облік платника єдиного внеску.

Ст. 43 та 48 Конституції України передбачають, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом та кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Таким чином, накладення арешту на рахунки, кошти на яких використовуються для виплати заробітної плати працівникам, спричиняє порушення їх конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю.

Ч. 12 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами, зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України "Про оплату праці", своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Проаналізувавши вказані норми Конституції та законів України, суд приходить до висновку, що зобов'язання із сплати заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, а тому, на кошти, призначенням яких є оплата праці та сплата єдиного внеску, не може бути звернуто стягнення за іншими вимогами.

Накладаючи арешт на кошти боржника, орган державної виконавчої служби повинен системно застосовувати положення законодавства, в тому числі з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

Завданням відповідача у сфері виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є не лише дотримання формальної процедури виконання передбачених повноважень, а також і запобігання факту порушення відповідним рішенням прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Накладення арешту на кошти, які знаходяться на вказаних рахунках та використовуються для виплати заробітної плати працівникам, спричиняє порушення їх конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю.

Крім цього, це суперечить положенням ч. 12 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та ч. 6 ст. 24 Закону України "Про оплату праці" в частині пріоритетності зобов'язань з оплати праці та сплати єдиного внеску перед іншими зобов'язаннями.

Порядок та умови зняття арешту з майна визначені ст. 60 Закону № 606-ХІV, яка передбачає, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необхідність зняття арешту з коштів позивача які містяться на рахунку № 606-ХІV, в частині коштів, призначених для виплати заробітної плати та відрахувань з неї.

Разом з тим, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Тернопільській області Геличак О.М. слід відмовити, оскільки публічно-правовий спір між сторонами фактично виник з приводу постанови про арешт коштів боржника від 29.12.2014 р., якій суд дав правову оцінку. В даному випадку дії державного виконавця є невід'ємною складовою частиною процедури винесення постанови та самі по собі ніяк не впливають на наявні у позивача права, не створюють для нього додаткових обов'язків, не визначають правову поведінку позивача, а тому, не можуть бути самостійним предметом судового розгляду у розумінні КАС України.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення даного позову.

Оскільки судом було задоволено клопотання про відстрочення сплати судового збору до розгляду справи по суті, суд у відповідності до вимог із ч. 3 ст. 94 КАС України, у зв'язку із частковим задоволенням адміністративного позову на користь позивача суд вважає за необхідне стягнути стягнути 36 грн. 54 коп. судового збору із позивача.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Зняти арешт з коштів Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариство "Державна акціонерна компанія"Автомобільні дороги України" на рахунку № 2, АТ "Укргазбанк", МФО 320478 у межах коштів, призначених для виплати заробітної плати та відрахувань з неї.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариство "Державна акціонерна компанія"Автомобільні дороги України" 36 (тридцять шість) гривень 54 (п'ятдесят чотири) копійки судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 04.03.2015 р.

Головуючий суддя Білоус І.О.

копія вірна

Суддя Білоус І.О.