Справа № 9101/108743/2012
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2014-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

30 липня 2014 рокусправа № 2а/0470/2895/12

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Проценко О.А.

суддів: Туркіної Л.П. Дурасової Ю.В.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2012р. у справі № 2а/0470/2895/12

за позовом ОСОБА_1

до КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради та Державного реєстратора КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради Черкасової Н.М.

про визнання протиправними дій ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до адміністративного суду з позовом про визнання протиправними дій Комунального підприємства "Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації" (далі по тексту - відповідач-1) щодо відмови в державній реєстрації права власності на домоволодіння, яке розташовано за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Кіровоградська, 174; про скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації"Дніпропетровської обласної ради Черкасової Н.М. (далі по тексту - відповідач-2) від 08.02.2012 щодо домоволодіння за вищевказаною адресою та про зобов`язання відповідача-1 безкоштовно зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на 44/100 частини вищевказаного домоволодіння.

Позивач обґрунтував свої позовні вимоги тим, що постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03.08.2011 по справі №2-3772/11 було визнано право власності за ОСОБА_1 на 44/100 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (далі - нерухоме майно). Для реєстрації права власності на нерухоме майно позивач звернулася до відповідача, але рішенням державного реєстратора від 08.02.2012 їй було відмовлено в реєстрації права власності. Позивач вважає відмову відповідача протиправною та такою, що порушує норми чинного законодавства України.

Постановою суду першої інстанції у задоволені позову відмовлено. При цьому суд зазначив, що обставини свідчать про те, що відповідач у справі під час розгляду замовлення позивача діяв в межах повноважень та у спосіб, які визначені чинним законодавством.

Не погодившись з висновками суду першої інстанції, позивач оскаржує постанову суду в апеляційному порядку. Апелянт вважає судове рішення незаконним, просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов. На обґрунтування апеляційних вимог зазначається, що приймаючи постанову, суд першої інстанції не встановив та не дослідив належним чином фактичні обставини, невірно застосував норми матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03.08.2011 по справі №2-3772/11 визнано право власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме: жилий глинобитний будинок А-1 жилою площею 22,8 кв.м., загальною площею 28,7 кв.м., веранду - 3,2 кв.м., кухню-жила - 8,4 кв.м. жилої обкладеної Ѕ цеглою прибудови, пл. 14,4 кв.м., сараїв М,Н,Г та тимчасового сараю Е, уборної Д, та огорожі, мостіння та колодязь, що складає 44/100 домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці загальною площею 2958 кв.м.

06 квітня 2012 року ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська виправлено описку в постанові Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.08.2011, відповідно до якої у резолютивній частині постанови зазначено "веранду - 5,9 кв.м."замість "веранду - 3,2 кв.м."

З метою реєстрації права власності на вищевказане нерухоме майно позивач звернувся до відповідача з замовленням 07/27160 від 30.12.2011 про реєстрацію права власності на підставі постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.08.2011р.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням від 08.02.2012р. позивачу відмовлено в державній реєстрації права власності на вищенаведене нерухоме майно. У своєму рішенні реєстратор БТІ посилався на те, що подані ОСОБА_1 документи не відповідають вимогам чинного законодавства, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, вказується також, що у рішенні суду невірно зазначено технічний опис житлового будинку, а саме: вказано - "площа веранди складає - 3,2 кв.м.", замість вірного - "площа веранди складає - 5,9 кв.м." та заявником не надано правовстановлюючий документ попереднього власника ОСОБА_3 та не надано домашню угоду від 22.04.1978.

Як вбачається з матеріалів справи, право власності на 1/5 частину вищезазначеного домоволодіння належало ОСОБА_4 згідно Свідоцтва про право на спадщину від 11.12.1978р., виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за р.№2-3554.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2002р. №291/8 затверджено акт ідеальних часток, згідно з яким у власності ОСОБА_3 знаходиться 44/100 частини домоволодіння (частка не була перереєстрована).

В рішенні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.08.2011 зазначено: "... 22.04.1978р. гр. ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 продали належну їм частину домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що підтверджується укладеною домашньою угодою від 22.04.1978р., затвердженою головою квартального комітету". В рішенні суду також зазначено: "...ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_6 помер. Після смерті чоловіка, з січня 2001р. позивачка, ОСОБА_1, відкрито та безперервно володіла нерухомим майном, а саме 44/100 частиною домоволодіння АДРЕСА_1...". "Визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно за набувальною давністю...".

Суд першої інстанції вірно визначився, що спірні правовідносини регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"(далі -Закон), Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, яке затверджено наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002р. та зареєстровано Міністерством юстиції України 18.02.2002р. за №157/6445 (з наступними змінами та доповненнями) (далі -Положення).

Слід також зазначити, що відповідно до норм ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стаття 316 цього кодексу); власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 цього кодексу); власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (стаття 319 цього кодексу); право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч. 1 ст. 321 цього кодексу); право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 цього кодексу).

За приписами ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. При цьому державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

За приписами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації (п. 5 Прикінцевих положень цього Закону), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (ст. 2 цього Закону); державний реєстратор прав у межах своїх повноважень, серед іншого, здійснює державну реєстрацію прав власності, інших речових прав на нерухомість, їх обмежень, правочинів щодо нерухомого майна або відмовляє в такій реєстрації та встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законів та інших нормативно-правових актів, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на об'єкт нерухомого майна, наявності інших підстав для державної реєстрації прав або відмови в такій реєстрації (стаття 8 цього Закону), державній реєстрації підлягають заявлені речові права на нерухоме майно за наявності документів, що підтверджують вчинення правочинів щодо таких об'єктів, посвідчених відповідно до закону, або свідчать про наявність інших, передбачених законом підстав ( ч. 3 ст. 17 цього ж Закону), для державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно до місцевого органу державної реєстрації прав разом із заявою про державну реєстрацію прав подаються документи про правочини щодо такого об'єкта нерухомого майна та їх копії або інші документи, що свідчать про встановлення, зміну чи припинення речового права (частина 4 ст. 18 цього ж Закону), ст. 19 цього закону визначено перелік підстав (документів) для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, серед яких також передбачено і рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили, також нормами цієї статті передбачено перелік підстав за наявності яких у державній реєстрації права може бути відмовлено і цей перелік, є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає, крім цього відмова в державній реєстрації прав із підстав, зазначених в абзаці четвертому частини першої цієї статті, не позбавляє особу права повторно звернутися із заявою за умови усунення підстав для відмови у державній реєстрації прав (ч.1 та ч. 2 ст. 24 цього ж Закону).

Відповідно до п.2.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке затверджено наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002р. (далі - Тимчасове положення) для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1., а пунктом 2.2. цього ж тимчасового положення передбачено, що до заяви про державну реєстрацію прав додаються правовстановлювальні документи (додаток 2), їх нотаріально засвідчені копії, документи, що підтверджують оплату за проведення державної реєстрації прав та видачу витягу про державну реєстрацію прав, а також інші документи, визначені Положенням. Відповідальність за достовірність та повноту інформації у заяві про державну реєстрацію прав та доданих документах несе(уть) заявник (заявники).

Проаналізувавши надані до суду документи та фактичні обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо оцінки дій відповідачів.

Як свідчать матеріали справи, на момент звернення позивача до відповідачів з замовленням на реєстрацію за права власності, заявником не надано належних беззаперечних доказів, що і зробило неможливим здійснення державної реєстрації права власності позивача.

Так, ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.04.2012 про виправлення описки у постанові Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03.08.2011 постановлена після прийняття оскаржуваного рішення відповідачем, тому суд вірно визначився, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206 Кодексу адміністративного судочинства України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2012р. у справі № 2а/0470/2895/12 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2012р. у справі № 2а/0470/2895/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст.254 КАС України та може бути оскаржена згідно зі ст.212 КАС України.

Головуючий: О.А. Проценко

Суддя: Л.П. Туркіна

Суддя: Ю.В. Дурасова