Справа № 824/1573/13-а
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 року м. Київ К/800/62379/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у м. Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області
на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 09.10.2013
та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19.11.2013
у справі № 824/1573/13-а
за позовомОСОБА_4
ДоДержавної податкової інспекції у м. Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області
Провизнання нечинними податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 09.10.2013, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19.11.2013, адміністративний позов задоволено повністю, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 12.06.2013, № від 12.06.2013, № від 12.06.2013, № від 12.06.2013, № від 12.06.2013, № від 12.06.2013.

Не погоджуючись з рішенням судів попередніх інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, оскільки вважає, що постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції було прийнято з порушенням норм матеріального права.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження у відповідності до п.2 ч.1 ст.222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- на підставі постанови старшого слідчого СВ СУ УМВС України в Чернівецькій області від 23.03.2012 у рамках кримінальної справи Я-110809 (яка порушена стосовно невстановлених осіб за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст.358 Кримінального кодексу України) про призначення перевірки приватного підприємця ОСОБА_4, відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 по 31.12.2011, за результатами якої складено акт № 4/17-121/НОМЕР_7 від 10.04.2013

- актом перевірки встановлено порушення позивачем:

· пп. б) 4.1.4 пп.4.1 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», ст.14 п.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» № 13-92 від 26.12.1992 в результаті неподання позивачем декларацій про доходи за ІІ-ІV квартали 2009 року, та І-ІV квартали 2010 року;

· пп.49.18.5 п.49.18 ст.49 та пп.177.5.2 п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України 1992 в результаті неподання позивачем декларації про доходи за 2011 рік;

· п.6 ст.128 Господарського кодексу України, пп. а) п.19.1 ст.19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», п.8 Порядку видачі свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом ДПА України від 29.10.1999 № 599, пп. а) п.176.1 ст.176 Податкового кодексу України в результаті неведення позивачем обліку доходів та витрат в період 01.01.2009 по 31.12.2011;

· п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України в наслідок не забезпечення зберігання документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством;

· ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» № 727/98 від 03.07.1998, оскільки обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) позивача за рік перевищує 500 000 грн.;

· ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» № 13-92 від 26.12.1992 внаслідок невірного визначення валового доходу, витрат та оподатковуваного (чистого) доходу за період з 26.05.2009 по 31.12.2011, в результаті чого донараховано 412 843,54 грн. податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності;

· ст. 2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» № 727/98 від 03.07.1998 в результаті несвоєчасної сплати сум податкового зобов'язання по єдиному податку з фізичних осіб;

· пп.7.3.1 п.7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» в результаті чого позивачем занижено суму податку на додану вартість, що сплачується до бюджету, у зв'язку з невизначенням податкових зобов'язань по податку на додану вартість, що призвело до донарахування суми податку на додану вартість у розмірі 697 087,07 грн.;

· пп. 4.1.4 а) п.4.1 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», пп. б) п.2.1 ст.2 Закону України «Про податок на додану вартість», пп.49.18.1 п.49.18 ст.18 Податкового кодексу України в результаті неподання позивачем податкових декларацій з ПДВ за періоди з 15.06.2009 по 31.07.2009, серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2009 року, з січня по грудень 2010 року та з січня по грудень 2011 року;

· п.3.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в результаті непроведення суми готівкових коштів, отриманих за період з 01.07.2009 по 31.12.2011, через реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, по реєстратору розрахункових операцій або із застосуванням розрахункових книжок;

· ст.3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» та ст. 267 Податкового кодексу України в результаті здійснення господарської діяльності без придбання торгового патенту за період з 01.07.2009 по 31.12.2011;

- на підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято:

1) податкове повідомлення-рішення № від 12.06.2013, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 516224,43 грн. (з яких: 412 843,54 грн. - основний платіж та 103 380,89 грн. - штрафні (фінансові) санкції);

2) податкове повідомлення-рішення № від 12.06.2013, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 876 458,84 грн. (з яких: 697 087,07 грн. - основний платіж та 179 371,77 грн. - штрафні (фінансові) санкції);

3) податкове повідомлення-рішення № від 12.06.2013, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з єдиного податку з фізичних осіб на 258 грн.;

4) податкове повідомлення-рішення № від 12.06.2013 про сплату 269,06 грн. штрафної фінансової санкції (10%) за затримку до 30 календарних днів сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 2690,60 грн.;

5) податкове повідомлення-рішення № від 12.06.2013, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування на суму 3 948 грн.;

6) податкове повідомлення-рішення № від 12.06.2013 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 1,00 грн.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідачем не доведено факт того, що позивач, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, перевищив граничний обсяг виручки, встановлений Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», а тому суди не погодилися з позицією податкового органу щодо необхідності придбання позивачем торгового патенту і застосовування реєстратора розрахункових операцій під час проведення розрахунків готівкою та, як наслідок, не знайшли підстав вважати обґрунтованим визначення позивачу грошових зобов'язань та застосування штрафних санкцій спірними податковими повідомленнями-рішеннями.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає, що за результатами судового розгляду справи суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, зокрема, для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їхніх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 000 грн.

Частиною 3 ст.1 названого Указу встановлено, що виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Згідно ст.5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Оскільки, названий Указ не містить положень, які б регулювали питання оподаткування сум, що перевищують граничний обсяг виручки, встановлений законодавцем, то оподаткування доходів, отриманих платником єдиного податку з порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування повинно здійснюватися із застосуванням правил загальної системи оподаткування.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що висновок контролюючого органу щодо перевищення позивачем у II кварталі 2009 року граничного розміру виручки від реалізації продукції, невірного визначення валового доходу, що слугувало підставою для збільшення податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб та податку на додану вартість, ґрунтується виключно на підставі документів, наданих ФОП ОСОБА_5, а саме, прибуткових касових ордерів, бланків попереднього замовлення, документів про сплату грошей, квитанцій тощо.

Досліджуючи матеріали перевірки, зокрема, документи, що надані ФОП ОСОБА_5, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що в прибуткових касових ордерах та бланках попереднього замовлення за 2009 - 2010 роки зроблено відтиск штампів «ПП ОСОБА_4 код НОМЕР_7, АДРЕСА_1», «Оплачено», а також, що у всіх прибуткових касових ордерах та бланках попереднього замовлення зроблено факсимільне відтворення підпису, який, на думку податкового органу, належить позивачу. При цьому, відповідач не заперечував, що у рядках «Головний бухгалтер» у прибуткових касових ордерах та «Замовлення склав» у бланках попереднього замовлення підпис позивача відсутній.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що відповідачем не вжито жодних заходів щодо документального підтвердження правовідносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між позивачем та покупцями, які зазначені в наданих для перевірки документах, та не спростовано доводи позивача щодо отримання ним в 2009 - 2010 роках виручки в межах гранично допустимого обсягу, встановленого ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», що підтверджується звітами суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку за 2009 та 2010 роки, які щоквартально подавалися позивачем у ДПІ у м. Чернівці.

Згідно листа УМВС України в Чернівецькій області від 14.07.2013 позивач з 01.01.2009 по 21.02.2011 не звертався до УМВС України в Чернівецькій області з приводу отримання дозволу на оформлення та на виготовлення печатки, штампів, факсиміле.

Згідно ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З огляду на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком судів, що використані відповідачем під час перевірки первинні документи не відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у зв'язку з чим не можуть слугувати підставою для визначення позивачу податкових зобов'язань.

Також, суд касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що відповідачем не доведено факт перевищення позивачем граничного обсягу виручки за рік, встановленого ст. 1 Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», а тому позивач не зобов'язаний був придбавати торговий патент та застосовувати реєстратор розрахункових операцій під час проведення розрахунків готівкою.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень судами першої та апеляційної інстанцій були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області залишити без задоволення.

2. Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 09.10.2013 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19.11.2013 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко

Судді В.В. Кошіль

О.А. Моторний