Справа № 804/15918/14
Суддя: Потолова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Потолової Г.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, про скасування податкових повідомлень-рішень, скасування рішення про застосування штрафних санкцій,
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ДПІ в Ленінському районі м.Дніпропетровська про:
- скасування податкового повідомлення-рішення №019091703 від 25.09.2014р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1' 300' 740,00грн., в тому числі 867' 160,00грн. основного зобов'язання та 433' 580,00грн. штрафних (фінансових) санкцій;
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов в повному обсязі.
Отже в провадженні адміністративного суду відсутня інша адміністративна справа між тими сторонами про той самий предмет спору. У задоволенні клопотання відповідача відмовлено.
Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
За таких обставин, з урахуванням приписів ст. 128 КАС України, судом на місці ухвалено щодо здійснення подальшого розгляду адміністративної справи за даної явки сторін та на підставі наявних у ній доказів, в порядку письмового провадження.
Суд, розглянувши подані документи і матеріали, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, при розгляді справи виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований 30.09.1996 р., включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.
Отже, позивач належним чином зареєстрований як юридична особа та платник податків, а тому на нього поширюється дія законів та інших нормативно-правових актів, які регулюють сплату податків в Україні.
Так, в період з 26.08.2014р. по 01.09.2014р. ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р.
За результатами проведеної перевірки складено №1133/04-67-17-03/НОМЕР_1 від 08.09.2014 р., за висновками якого встановлено порушення:
- п.44.1, п.44.6 статті 44, пп.16.1.5 п. 16.1 статті 16 з урахуванням п.85.2 статті 85 Податкового кодексу України в частині ненадання до перевірки документів в повному обсязі;
- п.177.2, п.177.3, п.177.4 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб в 2013р. на загальну суму 280'168,16 грн.;
- п.198.6 статті 198 з урахуванням п.44.1, п.44.6 статті 44, п.198.2, п.198.3 статті 198, п. 201.1, п.201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в 2013р. на загальну суму 867'160,00 грн.;
- п. 4 ч.1 статті 4, п.2 ч.1 та ч.3 статті 7, п.1 ч.2 статті 6 , ч.2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у 2013р. в сумі 35'343,43 грн.
Не погоджуючись з такими діями та рішеннями податкового органу, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, в обґрунтування яких зазначила, що ФОП ОСОБА_1 виконав усі передбачені законом умови щодо формування податкового кредиту та у нього є у наявності всі документальні підтвердження розміру податкового кредиту. До перевірки надано всі первинні документи, які запитувалися податковим органом під час проведення перевірки.
Позивач вказує, що порушення законодавства обґрунтовані відповідачем наявністю порушень в діях контрагента позивача.
Так, позивач зазначає, що між позивачем та ТОВ «Трембіта-Опт» було укладено договір поставки №030113 від 03.01.2013р., згідно якого ТОВ «Трембіта-Опт» продає, а позивач придбаває товар, номенклатура, кількість, ціна якого вказані у накладних - масло селянське.
Пунктом 1.3 договору поставки №030113 від 03.01.2013р. встановлено, що передача товару проводиться на складі ТОВ «Трембіта-Опт».
Позивачем було отримано товар згідно видаткових накладних №230109 від 23.01.2013р. на суму 630'000,00грн., №230108 від 23.01.2013р. на суму 693'000,00грн., №230110 від 23.01.2013р. на суму 680'400,00грн., №280109 від 28.01.2013р. на суму 800'520,00грн., №290104 від 29.01.2013р. на суму 804'720,00грн., №300104 від 30.01.2013р. на суму 802'200,00грн., №310102 від 31.01.2013р. на суму 792'120,00грн.
На виконання вимог законодавства, ТОВ «Трембіта-Опт» виписало позивачу податкові накладні №230109 від 23.01.2013р. на суму 630' 000,00грн., №230108 від 23.01.2013р. на суму 693' 000,00грн., №230110 від 23.01.2013р. на суму 680' 400,00грн., №280109 від 28.01.2013р. на суму 800' 520,00грн., №290104 від 29.01.2013р. на суму 804' 720,00грн., №300104 від 30.01.2013р. на суму 802' 200,00грн., №310102 від 31.01.2013р. на суму 792' 120,00грн., всього на загальну суму 5' 202' 960,00грн., в т.ч. ПДВ - 867'160,00грн.
Придбаний за договором товар був оплачений позивачем в повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками та самим Відповідачем (арк. 25-26 Акту перевірки).
В подальшому, придбане масло було передане Позивачем за договором №Т03/01-09 від 03.01.2009р. до ПП ОСОБА_2 на виготовлення продукції з давальницької сировини.
Згідно пункту 1.1 зазначеного договору, позивач доручає ПП ОСОБА_2 виготовити з наданої Позивачем давальницької сировини та передати Позивачу готову продукцію -масло фасоване.
Згідно накладної на передачу сировини №ПМ-0000001 від 01.02.2013р. Позивач передав ПП ОСОБА_2 в т.ч. масло селянське вагове у кількості 103780,000 кг (поз. 1-7).
Відповідно до накладних на отримання готової продукції №ПН-0000134 від 01.03.2013р., №ПН-0000128 від 27.02.2013р., №ПН-0000132 від 25.02.2013р., № ПН-0000112 від 20.02.2013р., №ПН-0000113 від 22.02.2013р., №ПН-0000109 від 19.02.2013р., №ПН-0000111 від 20.02.2013р., №ПН-0000105 від 15.02.2013р., №ПН-0000106 від 18.02.2013р., №ПН-0000099 від 12.02.2013р., №ПН-0000102 від 13.02.2013р., №ПН-0000094 від 08.02.2013р., №ПН-00000095 від 10.09.2013р., № ПН-0000081 від 06.02.2013р. ПП ОСОБА_2 було передано позивачу готову продукцію - масло фасоване.
Основним видом діяльності позивача є оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками.
Отримана готова продукція - масло фасоване - була також реалізована Позивачем своїм покупцям.
Відповідач у судове засідання не з'явився, письмових заперечень до суду не надано.
З матеріалів акту перевірки вбачається, що за результатами проведеної перевірки було встановлено, що позивачем здійснені господарські операції, котрі мали основною метою та спрямовані на зменшення бази оподаткування. Такий висновок зроблений відповідачем на підставі матеріалів перевірки контрагента позивача - ТОВ «Трембіта-Опт», складених іншим податковим органом, а саме, акту про неможливість проведення зустрічної звірки. В зв'язку з наведеним, оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску та вимога про сплату боргу є правомірними, винесеним у відповідності до вимог чинного законодавства.
Також, порушення обґрунтовані тим, що позивачем до перевірки не надано первинні бухгалтерські та розрахункові документи, а отже перевіряючими було зроблено висновок, що документи, які підтверджують показники, відображені у податковій звітності, були відсутні у позивача податків на час складення такої звітності.
У зв'язку з відсутністю у позивача первинних документів, відповідачем встановлено порушення визначення сум податкового кредиту, а також суму чистого оподаткованого доходу в наслідок чого позивачем було занижено зобов'язання по сплаті єдиного внеску.
Дослідивши матеріали справи, надані у судовому засіданні документі та пояснення, оцінивши їх у сукупності, суд не погоджується з висновками відповідача з огляду на наступне.
Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПКУ господарська діяльність визначена, як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи.
Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.
Згідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно пп. 83.1.1.-83.1.6 п. 83.1 ст. 83 Податкового кодексу України для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.
Відповідно до п.п. 44.1, 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Згідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з:а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Відповідно до пп. 14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно п.п. 198.1, 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).
У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» N 996-XIV від 16.07.1999 р. господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Згідно до ч. 2 ст. 3 вказаного Закону України бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно до п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Оцінюючи усі докази, досліджені судом, у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
З акту перевірки вбачається, що відповідач обґрунтовує встановлені перевіркою порушення наступним чином. По-перше, здійсненням позивачем господарських взаємовідносин з контрагентом - ТОВ «Трембіта-Опт», щодо якого актом про неможливість проведення зустрічної звірки, складеним іншим податковим органом, не підтверджено реальність здійснення господарських операцій з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями в січні 2013р. По-друге, позивачем до перевірки не надано документів, а отже у позивача відсутнє право на формування податкового кредиту та неправомірно було занижено суму зобов'язання по сплаті єдиного внеску.
В зв'язку з наведеним, податковий орган прийшов до висновку про відсутність факту реального здійснення господарських операцій позивача з контрагентом ТОВ «Трембіта-Опт».
Судом встановлено та сторонами не заперечується, що у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 наявні офісне та складські приміщення, рахунки у банках, транспорт, необхідний для обслуговування його господарської діяльності.
На момент здійснення господарських операцій контрагент позивача - ТОВ «Трембіта-Опт», був зареєстрований як платник податку на додану вартість.
Товар, придбаний у зазначеного контрагента, відповідає видам господарської діяльності позивача, вказаним в акті перевірки.
Представником позивача надано копії первинних документів на підтвердження реальності господарських операцій, здійснених з ТОВ «Трембіта-Опт». Відомості про наявність та дослідження документів фінансово-господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 під час проведення перевірки містить, також, акт перевірки.
Норми чинного законодавства, які регулюють порядок формування податкового кредиту, не передбачають позбавлення платника податків права на формування податкового кредиту в разі порушення його контрагентами вимог податкового законодавства. Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до положень ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Головною підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, встановлена законом.
В розглядуваній справі, як вже зазначалося, нікчемність правочину встановлена в акті перевірки платника податків, складеному податковим органом за наслідками проведеної перевірки. При цьому, акт перевірки є засобом документування дій посадової особи контролюючого органу під час проведення перевірки і містить суб'єктивні висновки такої особи щодо наявності допущених платником податку порушень.
З аналізу положень постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. вбачається, що навіть за наявності ознак нікчемності правочину податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в дохід держави коштів, отриманих на підставі нікчемних правочинів.
Відповідно до пп. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України органи державної податкової служби є контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів.
При цьому положеннями Податкового кодексу України не передбачено право податкового органу самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини, укладені платниками податків.
У складі цивільного правопорушення, передбаченого ст. 228 Цивільного кодексу України міститься обов'язкова ознака - специфічна мета - порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Наявність мети, включеної до складу правопорушення, підлягає обов'язковому доведенню.
Мета юридичної особи має бути доведена через мету відповідного керівника - фізичної особи, яка на момент укладання угоди виконувала представницькі функції за статутом (положенням) або за довіреністю. Наявність мети зазначеної в диспозиції ст. 228 Цивільного кодексу України у фізичної особи тягне кримінальну відповідальність за відповідними статтями Кримінального кодексу України за скоєний злочин, замах на злочин або готування до злочину. Такі обставини можуть бути доведені лише обвинувальним вироком.
Відповідачем не надано доказів порушення конституційних прав чи свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, незаконного володіння ним внаслідок укладання та виконання позивачем та контрагентом позивача правочинів.
Таким чином, відповідачем не доведено наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагента, як обов'язкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій. Хоча факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.
Відповідачем також не було обґрунтовано належним чином і доведено у встановленому законом порядку, що угода порушує публічний порядок, суперечить моральним засадам суспільства та спрямована на заволодіння майном держави.
Згідно п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Пунктом 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.
Відповідачем було нараховано позивачу суму податку на доходи фізичних осіб в сумі 280 168,16 грн. з тих підстав, що у позивача відсутні первинні документи, які документально підтверджують витрати позивача на придбання товару за господарською операцією з ТОВ «Трембіта-Опт» на суму 1'648'048,00грн.
Суд вважає посилання відповідача на відсутність документів первинного обліку як на підставу завищення позивачем чистого доходу необґрунтованим, оскільки первинні документи, що підтверджують здійснення господарської операції в січні 2013 року у позивача наявні та були досліджені відповідачем під час проведення перевірки.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
Відповідно до повідомлення по взяття на облік платника єдиного внеску ФОП ОСОБА_1, розмір єдиного внеску нараховується за ставкою 34,7%.
Враховуючи, що позивачем до матеріалів справи було надано всі первинні бухгалтерські документи, які зокрема були досліджені і відповідачем під час проведення перевірки та відображені в тому числі і в акті перевірки, суд приходить до висновку, що відповідачем не правомірно було встановлено порушення щодо заниження позивачем суму чистого доходу, у зв'язку з відсутністю перинних документів по господарській операції з ТОВ «Трембіта-Опт» та недораховано суму зобов'язань по сплаті єдиного внеску.
Відповідачем не доведено відсутності первинних документів у позивача, а отже неправомірно зроблені висновки щодо не підтвердження здійснення господарської операції позивачем з ТОВ «Трембіта-Опт», та як наслідок визначено суму на яку нараховано зобов'язання сплати єдиного внеску, визначено зобов'язання по податку на прибуток та формування податкового кредиту в січні 2013 року.
На підставі наведеного вище обґрунтування та доводи позивача підтверджені належними та допустимими доказами та знайшли підтвердження в ході розгляду адміністративної справи і не спростовані відповідачем. Відповідачем не доведено правомірності висновків перевірки та прийнятих рішень.
Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, які підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.
Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області №019091703 від 25.09.2014р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1' 300' 740,00 грн, в тому числі 867' 160,00 грн. основного зобов'язання та 433' 580,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій;
Судові витрати у розмірі 487,20грн. стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Суддя Г. В. Потолова