Справа № 872/15448/13
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2015 року

справа № 804/8699/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Сілур" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року у справі № 804/8699/13-а за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Сілур" до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів України у Дніпропетровській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Сілур" відмовлено у повному обсязі.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року та винести нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В судове засідання апеляційної інстанції представники сторін не з’явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем проведено позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “Сілур” з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ПП “Логістік Центр” за період лютий 2012 року, за результатами якої складено акт від 30.05.2013 року №1339/22.5-08/3593319.

Позивач, вважаючи прийняті рішення протиправними, звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем (покупець) та приватним підприємством “Логістік центр” (постачальник) було укладено договір купівлі-продажу товару №0029п1 від 29 лютого 2012 року.

Суд встановив, що на підтвердження виконання вказаного договору позивач надав виписані та оформлені ПП “Логістік центр” видаткові та податкові накладні, проте документів щодо транспортування товару та підтвердження якості товару до перевірки надано не було.

В той же час, умовами договору купівлі-продажу, укладеного позивачем з зазначеним контрагентом, передбачено, що постачання товару вважається здійсненим належним чином з моменту передачі постачаємого товару покупцю разом з усіма товаросупроводжувальними документами та документами, що підтверджують якість поставленого товару.

Під час перевірки податковим органом встановлена відсутність документів щодо підтвердження поставки товару від постачальника (ПП “Логістік Центр”) до покупця (ТОВ “НВП “Сілур”).

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частинами другою та третьою статті 9 цього ж Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У свою чергу, підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України містить застереження, за яким не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Таким чином, для віднесення платником податку до податкового кредиту суми податку на додану вартість необхідно, зокрема, підтвердити відповідними бухгалтерськими документами факти отримання товару (послуги) та його оплати, а також наявність мети отримання товару (в даному випадку послуг), пов'язаної із подальшим використанням їх в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Оскільки надані позивачем під час перевірки документи (договори та акти наданих послуг), всупереч приписів ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", крім узагальненого найменування послуг та їх вартості, не містили чіткого визначення їх змісту та обсягу, не надано й інших доказів, що підтверджують використання позивачем придбаного товару у власній господарській діяльності, такі документи є недостатніми доказами та не підтверджують фактичного виконання договірних робіт.

Оскільки порушення позивачем приписів податкового законодавства за вказаний вище період знайшло своє підтвердження, підстави для задоволення позовних вимог та скасування оскаржених податкових повідомлень-рішень відсутні.

Мотивація та доводи, наведені у апеляційній скарзі позивача, не дають колегії суддів підстав для постановлення висновків, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а тому рішення суду першої інстанції у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Сілур" - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року у справі № 804/8699/13-а – залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали виготовлено 03.03.15р..

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак