Справа № 806/3844/14
Суддя: Сичова Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 року Житомир справа № 806/3844/14

час прийняття: 10 год. 35 хв. категорія 8.3.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сичової О.П.,

за участі секретаря Шевчук Т.А.,

за участі представника позивача Неподобної Т.О.,

за участі представника відповідача Гарькавого М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства "Пропан" до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 20.05.2014 р.,

встановив:

Дочірнє підприємство "Пропан" звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з вказаним позовом, в якому просило визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення - рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області № від 20.05.2014 р. Вимоги обгрунтовані тим, що спірне податкове повідомлення - рішення винесене контролюючим органом на підставі акта №2687/06-25-22-02/30928236 від 24 квітня 2014 року, яким встановлено порушення підприємством п.198.1, п.198.3, п.198.6, ст. 198, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого Дочірнім підприємством "Пропан" занижено податок на додану вартість за січень 2014 року в частині фінансового -господарських взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпрорегіонгаз" на загальну суму 269777,00 грн. Зазначає, що вказане не відповідає дійсності, оскільки податковий кредит підприємства підтверджений належним чином оформленими податковими накладними, які відповідно видані платником податків на додану вартість. Також вказує, що у контролюючого органу були відсутні підстави щодо видання наказу на проведення виїзної позапланової перевірки Дочірнього підприємства "Пропан".

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав зазначених в письмових заперечення проти адміністративного позову.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Дочірнє підприємство "Пропан" як платник податків знаходиться на обліку в Житомирській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області.

Встановлено, що посадовими особами Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області з 08 квітня 2014 року по 14 квітня 2014 року було проведено позапланову виїзну документальну перевірку Дочірнього підприємства "Пропан" з питань фінансово-господарських взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальності "Дніпрорегіонгаз" за січень 2014 року.

Перевіркою зокрема було встановлено, що Дочірнім підприємством "Пропан" порушено п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого Дочірнім підприємством "Пропан" встановлено заниження податку на додану вартість за січень 2014 року в частині фінансово-господарських взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпрорегіонгаз" на загальну суму 269777,00 грн.

З акту перевірки вбачається, що підставою для висновку контролюючого органу про заниження позивачем податку на додану вартість в розмірі 269777,00 грн. стало невизнання податкового кредиту за операціями із отримання газу зрідженого від ТОВ "Дніпрорегіонгаз" у січні 2014 року.

За результатом перевірки було складено акт від 24 квітня 2014 року №2687/06-25-22-02/30928236 на підставі якого заступником начальника Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області було винесене податкове повідомлення - рішення №, яким Дочірньому підприємству "Пропан" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 404666,00 грн., в т.ч. 269777,00 грн. - за основним платежем та 134889,00 грн. - за штрафними фінансовими санкціями.

Вказане податкове повідомлення - рішення оскаржувалось позивачем до Головного управління Міндоходів України у Житомирській області та Міністерства доходів і зборів України, однак, скарги залишені без задоволення.

Не погоджуючись із порушеннями встановленими перевіркою Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області позивач звернувся з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області № від 20.05.2014 року.

Суд, досліджуючи спірні правовідносини, зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 4 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1. ст. 198 Податкового кодексу передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, відповідно до п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, в якій зазначаються в окремих рядках певні обов'язкові реквізити.

Приписами пункту 201.4. ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі, якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

З огляду на викладені норми Податкового кодексу України можна дійти висновку про існування декількох підстав для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, а також фактичне виконання господарської операції, за наслідками якої у платника ПДВ виникає право на податковий кредит.

Судом встановлено, що 20 листопада 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю Дніпрорегіонгаз" (постачальник) та дочірнім підприємством "Пропан" (покупець) укладено договір №20/11 було укладено договір купівлі-продажу зрідженого газу, відповідно до якого постачальник зобов'язується передавати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити зріджений вуглеводневого газ, в подальшому "товар", відповідно з умовами цього договору та додатковим угодам до нього.

В свою чергу 24 січня 2014 року, 25 січня 2014 року, 29 січня 2014 року, 31 січня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю Дніпрорегіонгаз" (постачальник) та дочірнім підприємством "Пропан" (покупець) було укладено відповідно додаткові угоди №№1-4 до договору купівлі-продажу зрідженого газу №20/11 от 20.11.2013 року, відповідно до яких постачальник зобов'язаний передати у власність, а покупець прийняти та оплатити зріджений газ пропан-бутан на загальну суму податку на додану вартість 269777,33 грн. (а.с.156-159).

На виконання умов договору та додаткових угод до неї постачальником виписувались видаткові накладні: №00000357 від 24.01.2014 року, №00000358 від 25.01.2014 року, №00000574 від 29.01.2014 року, №00000575 від 31.01.2014 року, №00000576 від 31.01.2014 року, №00000580 від 31.01.2014 року, №00000579 від 31.01.2014 року, №00000577 від 31.01.2014 року (а.с.74-75, 82-83) та податкові накладні: №233 від 24.01.2014 року, №234 від 25.01.2014 року, №235 від 29.01.2014 року, №236 від 21.01.2014 року, №237 від 31.01.2014 року, №336 від 31.01.2014 року, №339 від 31.01.2014 року, №340 від 31.01.2014 року на загальну суму податку на додану вартість 269777,33 грн. (а.с.71-73, 77-81).

На час здійснення господарських операцій контрагент позивача - ТОВ "Дніпрорегіонгаз" був зареєстрований як платник податку на додану вартість та перебував в Державному Реєстрі юридичних осіб , що стверджується актом Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 07.04.2014 року №196/22-01/38873258 (а.с.40-44).

Перевезення газу в січні 2014 року від ТОВ "Дніпрорегіонгаз" до ДП "Пропан" здійснювалось позивачем, ТОВ "Регіональні технології" та ТОВ "Авто-Ліга", що підтверджується товарно-транспортними накладними (а.с.94-101), договором на надання послуг перевезення вантажу автомобільним транспортом №5613ТР від 01.06.2013 року (а.с.110), актом прийому передачі послуг до договору надання послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом від 30.01.2014 року (а.с.109), договором на надання послуг перевезення вантажу автомобільним транспортом №21/2014-ТР від 02.01.2014 року (а.с.214), наказами про прийняття на роботу на посаду водіїв (а.с.179-182), договором оренди транспортних засобів з додатковою угодою (а.с.183-187), табелем обліку використання робочого часу (а.с.188-189), свідоцтвами про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів та свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу (а.с.191-203),

Приймання зрідженого газу за кількістю здійснювалось актами приймання за кількістю СВГ, що надійшов автомобільним транспортом (а.с.85-93).

Між позивачем і ТОВ "Дніпрорегіонгаз" проведено акт звірки розрахунків станом на 01 лютого 2014 року (а.с.104).

Відповідно до банківської виписки позивач розрахувався за отриманий газ з контрагентом ТОВ "Дніпрорегіонгаз" (а.с.84).

Також позивачем від ТОВ "Дніпрорегіонгаз" були отримані паспорти якості на отриманий зріджений газ (а.с.105-106).

Оцінивши вищезазначений правочин за правилами ст.86 КАС України, суд відзначає, що він був укладений між правоздатними і дієздатними юридичними особами, за формою та змістом спірний правочин не суперечать закону, предметом спірниого правочину не є речі, що обмежені в цивільному обороті, а його сторони на момент господарських операцій мали правовий статус платників ПДВ.

Таким чином, договір купівлі-продажу зрідженого газу визнається судом належними та допустимими доказом наявності між позивачем та контрагентом позивача факту вчинення правочину в розумінні ст.202 Цивільного кодексу України.

Оцінивши перелічені первинні та інші документи, суд відмічає, що вони не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом - Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак враховуються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Слід відзначити, що відповідно до правової позиції Вищого адміністративного суду України, яка викладена в ухвалі від 02 липня 2013р. по справі № К/9991/55933/12 формальні недоліки первинних документів, повинні оцінюватися у сукупності з іншими обставинами справи. Перевагу варто надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту, а не оформленню такої операції. В свою чергу, реальність господарської операції визначається фактом руху активів та зміною стану зобов'язань суб'єкта господарювання, а також наявністю інших юридичних фактів, що зумовлені власне результатами досягнення ділової мети у процесі здійснення законної підприємницької діяльності.

Судом також враховано, що відповідачем під час розгляду справи не було надано доказів на підтвердження фіктивності зазначених документів, або на несумісність зазначених в документах робіт чи послуг з власною господарською діяльністю позивача. У ході перевірки відповідачем не встановлено проведення ДП "Пропан" збиткових операцій, невикористання у власній господарській діяльності товарів (послуг), отриманих від ТОВ "Дніпрорегіогаз" , взаємопов'язаності позивача та вказаного контрагента, обізнаності щодо обставин господарювання один одного, вчинення ними узгоджених дій щодо отримання будь-якої вигоди (в тому числі і податкової).

З огляду на викладене, матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем та контрагентом позивача зобов'язань за спірними правочинами.

Отже, фактичні обставини об'єктивно засвідчують здійснення господарської діяльності між позивачем та ТОВ "Дніпрорегіонгаз" і правомірність нарахування податкового кредиту, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин. Зазначене зумовлює хибність висновків контролюючого органу про порушення позивачем п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого Дочірнім підприємством "Пропан" встановлено заниження податку на додану вартість за січень 2014 року в частині фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ "Дніпрорегіонгаз" на загальну суму 269777,00 грн.

Посилання представника відповідача на транспортні засоби, що за даними Національної бази даних АІПС "Автомобіль" не могли здійснювати перевезення скрапленого газу, суд оцінює критично, оскільки в ході судового розгляду справи встановлено, що в товарно - транспортних накладних від 31.01.2014 року №579, №580 були допущені помилки державних номерів автомобіля шляхом невірного зазначення двох останніх букв державного номеру. На автомобілі, якими здійснювалось перевезення скрапленого газу, були видані свідоцтва про допущення транспортного засобу до перевезення небезпечних вантажів, тобто вони призначені для здіснення спірних перевезень вантажу.

Стосовно посилання позивача на неправомірність проведення контролюючим органом перевірки підприємства суд зазначає наступне.

Згідно позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 24 грудня 2010 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Foods and Goods L.T.D." до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Тобто, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Частиною 2 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Оскільки позивач допустив посадову особу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області до проведення перевірки не використавши своє право не допуску посадових осіб до її проведення, тому посилання позивача на неправомірність наказу про проведення перевірки та на протиправність дій по її проведенню, судом при розгляді даної справи до уваги не беруться.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи, відповідач не довів правомірності та обґрунтованості мотивів винесення спірного податкового повідомлення-рішення, а висновки, що викладені в акті базуються на припущеннях та не містять належних та допустимих доказів вчинення платником податків порушень податкового законодавства, що суперечить вимогам ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України,

З огляду на викладене, вимоги позивача про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області № від 20.05.2014 р. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 8, 19 Конституції України, ст.ст.7-11, 71, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

Позовні вимоги задоволити.

Визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції № від 20.05.2014 р.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Сичова

Повний текст постанови виготовлено: 27 лютого 2015 р.