Справа № 813/633/15
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2015 року № 813/633/15

зал судових засідань № 8

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Братичак У.В.

секретар судового засідання Бугара М.Р.,

за участю:

представника позивача Михайляк А.В.,

представник відповідача Кошевого А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Миколаївському районі Львівської області про зобов'язання вчинити дії, стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Миколаївському районі Львівської області про зобов'язання вчинити дії, стягнення коштів в сумі 450 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що загальна сума витрат, що підлягає відшкодуванню, визначається на рівні району шляхом внесення сум в акт щомісячної звірки. Перерахування коштів відбувається на централізованому рівні і тільки тих сум, які включені в акт, складений на територіальному рівні і зазначених в узгодженій довідці. Суми не включені в акт, відшкодуванню на централізованому рівні не підлягають. Відтак, позивач просить зобов'язати прийняти до відшкодування витрати на виплачені суми пенсій в сумі 450 грн. та стягнути вказану суму на користь УПФУ в Миколаївському районі Львівської області.

Відповідач подав заперечення на позов від 23.02.2015 р. та від 25.02.2015 р., в якому проти позову заперечив повністю. Пояснив, що відшкодуванню підлягають не всі пенсії по інвалідності від нещасного випадку на виробництві, а лише ті, які призначені особам, які є застрахованими відповідно до Закону та потерпілими особами, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно з законодавством СРСР або законодавством України.

Основним документом, що дає право на відшкодування шкоди потерпілому на виробництві є акт про нещасний випадок форми Н-1. Акт нещасного випадку, що стався з ОСОБА_3 20.12.1996 р. та ОСОБА_4 16.10.1992 р. складені відповідно до законодавства Російської Федерації, а тому немає підстав вважати що право на відшкодування шкоди було встановлено на підставі законодавства України.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у запереченні на позов.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, сукупно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення справи, суд встановив наступне.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року № 1105-ХІV, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 15.05.1992 року № 2356-ХІІ, «Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України, Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04 березня 2003 року № 5-4/4.

Закон України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року № 1105-ХVI, передбачає, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України зобов'язаний своєчасно щомісяця та в повному обсязі відшкодувати витрати, понесені управлінням Пенсійного фонду у зв'язку із виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку.

Відповідно до розрахунку та інших документів, які містяться у справі, сума невідшкодованих витрат з виплати допомоги по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання ОСОБА_5. ОСОБА_3, ОСОБА_4 становить 450 грн. за період з грудень 2014 року.

Разом з тим, вказана допомога відповідачем не була прийнята до відшкодування.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що страхові випадки за участі ОСОБА_5. ОСОБА_3, ОСОБА_4 стались на території держав учасниць СНД (Російська Федерація).

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

При цьому, право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві із застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.

Згідно з статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення.

Таким чином, Фонд соціального страхування зобов'язаний прийняти до відшкодування та відшкодувати витрати Пенсійного фонду України на виплату пенсій навіть якщо нещасний випадок стався на території іншої з держав-учасниць Угоди.

Як випливає зі змісту підпункту "в" пункту 1 частини 1 статті 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Положення частини 2 пункту 5 статті 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" передбачають, що якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований.

При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків, передбачений статтею 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Постановою Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 року № 5-4/4 затверджений Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку зі втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 4 вказаного Порядку, відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення", Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та інших нормативно-правових актів, зокрема таких, як сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку зі втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію; сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій.

В свою чергу, у разі незгоди Фонду соціального страхування від нещасних випадків на відшкодування зазначених витрат в судах адміністративної юрисдикції мають вирішуватись вимоги саме про стягнення вказаних витрат, а не вимоги про зобов'язання прийняти зазначені суми до відшкодування.

За таких обставин, суд робить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту (відновлення) порушеного права в частині зобов'язання прийняти зазначені суми до відшкодування є невірним.

Вказана правова позиція суду узгоджується із практикою Верховного Суду України, зокрема, висловленою у постановах від 20 березня 2007 року у справі № 21-1087во06, від 6 червня 2011 року у справі № 21-116а11, від 20 червня 2011 року у справі № 21-76а11.

Суд вважає безпідставним посилання Фонду у таблицях розбіжностей на невідповідність актів Н-1 вимогам законодавства, оскільки ним не наведено обґрунтувань у чому полягає така невідповідність, а також не надано доказів визнання таких актів недійсними чи їх скасування, або доказів визнання неправомірними дій позивача щодо призначення відповідних пенсій.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову шляхом стягнення невідшкодованих витрат на виплату пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Відповідно до ст. 94 КАС України, судові витрати зі сторін стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Миколаївському районі Львівської області суму виплаченої пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання в сумі 450 грн.

3.В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складений та підписаний 05.03.2015 року.

Cуддя Братичак У.В.