Справа № 2а-15062/09/2670
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 лютого 2015 року 08:22 № 2а-15062/09/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у місті Києві
про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.06.2009 року № /0, від 11.08.2009 року № /1, від 16.10.2009 року № /2, від 17.11.2009 року № /3 та від 09.10.2009 року № /0, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_1) з позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі міста Києва (надалі - відповідач, ДПІ у Деснянському районі м. Києва) про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.06.2009 року № /0, від 11.08.2009 року № /1, від 16.10.2009 року № /2, від 17.11.2009 року № /3 та від 09.10.2009 року № /0.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на помилковість висновків відповідача про порушення ФОП ОСОБА_1 норм пп. «д» пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року № 168/97-ВР при віднесені до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість (всього у розмірі 5 852,00 грн.) на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ СП «Пронто-Київ», ТОВ «Компанія «Альтіма», ПП «ВІКА», ПП «Ело ЛТД», Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, ТОВ «СТК Лютіч», ТОВ «Фото Рекламне Агентство Фора», ТОВ «ТД «Ново Стар», ТОВ «Елос», в яких не вказана повна адреса покупця (ФОП ОСОБА_1) та у зв'язку з неподанням заяви про порушення продавцями порядку виписування податкових накладних. На думку позивача, в дійсності, постачальниками не були допущенні порушення порядку заповнення податкових накладних, встановленого пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки виписані податкові накладні містили всі необхідні обов'язкові реквізити. Крім того, названі підприємства надали до податкової інспекції листи з підтвердженнями про включення сум податку на додану вартість, що зазначені в податкових накладних, до складу своїх податкових зобов'язань у відповідних звітних (податкових) періодах. З огляду на вищенаведене, за твердженнями позивача, податкові повідомлення-рішення від 05.06.2009 року № /0, від 11.08.2009 року № /1, від 16.10.2009 року № /2, від 17.11.2009 року № /3 та від 09.10.2009 року № /0 є такими, що винесені без належних на то правових підстав, а тому підлягають скасуванню.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.03.2010 року по справі № 2а-15062/09/2670, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2011 року, в задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.10.2014 року ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2011 року та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.03.2010 року скасовано, а справу № 2а-15062/09/2670 направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи (ч. 5 ст. 227 КАС України).

Суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направляючи справу на новий розгляд, спростував висновки судів про неправомірність включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних податкових періодів 2006 - 2009 року податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними контрагентами-постачальниками ТОВ СП «Пронто-Київ», ТОВ «Компанія «Альтіма», ПП «ВІКА», ПП «Ело ЛТД», Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, ТОВ «СТК Лютіч», ТОВ «Фото Рекламне Агентство Фора», ТОВ «ТД «Ново Стар», ТОВ «Елос», з підстави оформлення таких податкових накладних з недоліками, а саме: при заповненні реквізитів податкових накладних постачальники зазначили неповну адресу покупця - ФОП ОСОБА_1. За висновками Вищого адміністративного суду України, з контексту норм ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), слідує, що відповідальність за правильність виписування податкової накладної покладена не на покупця, а на продавця товарів. При цьому, безпосередньо недоліки в заповненні реквізитів податкових накладних, не роблять накладні недійсними та не свідчать про їх неналежність та недопустимість як доказів за умови, що вони не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка видала податкову накладну, містять, зокрема, відомості про придбані товари (роботи, послуги), їх вартість, дату здійснення операції та відповідну суму податку на додану вартість, з урахуванням того, що звернення до податкового органу зі скаргою на постачальника у розумінні абз. 2 пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» є правом, а не обов'язком суб'єкта господарювання.

Одночасно, в ході перегляду даної справи в порядку касаційного провадження Вищий адміністративний суд України погодився з висновками судів попередніх інстанції про те, що витрати позивача на придбання у ТОВ «Небесна криниця» води в бутлях 18.9 л. та щодо оплати позивачем вартості послуг за паркову автотранспорту, наданих йому ТОВ «Дейлі-Фінанс», не призначені для використання в оподатковуваних операціям в межах господарської діяльності підприємця, а тому включення позивачем до складу податкового кредиту податку на додану вартість за такими господарськими операціями є неправомірним та, як наслідок, визначення підприємцю податкових зобов'язань з податку на додану вартість за вказаним епізодом є обґрунтованим.

Проте, встановивши відсутність в матеріалах справи детального розрахунку податкового органу з розмежуванням донарахованих податкових зобов'язань та застосованих штрафних (фінансових) санкцій по кожному епізоду, суд касаційної інстанції прийшов до висновку про відсутність можливість розмежування визначених податковим органом сум окремо по обох епізодах, та у зв'язку з цим скерував матеріали справи до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.12.2014 року справу № 2а-15062/09/2670 прийнято до провадження суддею Скочок Т.О., та призначений судовий розгляд у судовому засіданні на 19.01.2015 року.

В даному судовому засіданні судом своєю протокольною ухвалою, у відповідності до ст. 52 КАС України, здійснено заміну відповідача у даній справі - ДПІ у Деснянському районі м. Києва на - ДПІ у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві. Надалі, у судовому засіданні 29.01.2015 року, судом протокольною ухвалою здійснено заміну відповідача у даній справі - ДПІ у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на відповідача - ДПІ у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Представник позивача у вказаному судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечував, зазначивши, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними та такими, що прийняті у межах та на підставі наявних у контролюючого органу повноважень у зв'язку з виявленими порушеннями вимог податкового законодавства з боку позивача.

Суд у судовому засіданні 29.01.2015 року на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача і представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Під час попереднього судового розгляду даної справи судами встановлено, що в травні 2009 року ДПІ у Деснянському районі м. Києва була проведена планова виїзна документальна перевірка з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) ФОП ОСОБА_1 за період з 01.04.2006 року по 31.03.2009 року, за результатами якої складений акт від 29.05.2009 року № 3906/17-05/НОМЕР_1 (надалі - акт перевірки).

За висновками цього акта перевірки, позивачем були порушені вимоги норм пп. «д» пп. 7.2.1, пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року № 168/97 та Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом ДПА України від 30.05.1997 року № 165, в результаті чого ФОП ОСОБА_1 донараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість у загальній сумі 7 422,00 грн., в тому числі по періодах за 2006 рік у сумі 838,00 грн., за 2007 рік - 3 093,00 грн., за 2008 рік - 3 106,00 грн. і за 1-ий квартал 2009 року - 385,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки зафіксовано, що в ході проведення документальної перевірки позивача перевіряючим встановлено наступне:

- ФОП ОСОБА_1 неправомірно відніс до складу податкового кредиту за звітні податкові періоди травень, серпень і жовтень 2006 року, січень, лютий, березень, квітень, серпень, листопад і грудень 2007 року, січень, березень, квітень, червень, вересень, жовтень, листопад і грудень 2008 року та березень 2009 року податок на додану вартість в сумі 5 852,00 грн. за податковими накладними, виписаними ТОВ СП «Пронто-Київ», ТОВ «Компанія «Альтіма», ПП «ВІКА», ПП «Ело ЛТД», Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, ТОВ «СТК Лютіч», ТОВ «Фото Рекламне Агентство Фора», ТОВ «ТД «Ново Стар», ТОВ «Елос», які складені такими продавцями з порушенням вимог підпункту «д» пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме: в них вказано неповну адресу продавця (позивача) - не зазначені номер будинку та квартири. При цьому з тексту акта перевірки вбачається, що як реальність господарських операцій позивача з вказаними контрагентами-постачальниками, так і наявність зв'язку між даними правочинами і підприємницькою діяльністю працівником ДПІ під сумнів не ставилися;

- ФОП ОСОБА_1 неправомірно відніс до складу податкового кредиту за звітні податкові періоди травень, червень, вересень-грудень 2006 року, січень, березень, травень-грудень 2007 року, січень-жовтень, грудень 2008 року та січень-березень 2009 року податок на додану вартість в сумі 1 570,00 грн. за податковими накладними, виписаними ТОВ «Небесна криниця» (щодо придбання позивачем води в бутлях 18.9 л) та ТОВ «Дейлі-Фінанс» (щодо оплати позивачем вартості послуг за паркову автотранспорту), оскільки зазначені товари (послуги) не призначені для використання в оподатковуваних операціям в межах господарської діяльності підприємця.

05.06.2009 року ДПІ у Деснянському районі м. Києва на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення за № /0, яким на підставі пп. «б» пп. 4.2.2. п. 4.2 ст. 4, пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ФОП ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 11 084,60 грн. (в тому числі 7 422,00 грн. - за основним платежем, 3 662,60 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями).

Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржувалися позивачем в адміністративному (досудовому) порядку, за наслідками чого скарги були залишені без задоволення (згідно рішень ДПІ у Деснянському районі м. Києва від 11.08.2009 року № 6021/10/25-031, ДПА у м. Києві від 16.10.2009 року № 912/с/25-114 та ДПА України від 17.11.2009 року № 25317/7/25-0315 про результати розгляду скарг), а податковою інспекцією були прийняті податкові повідомлення-рішення від 11.08.2009 року № /1, від 16.10.2009 року № /2, від 17.11.2009 року № /3 про нарахування аналогічної суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Крім того, ДПІ у Деснянському районі м. Києва своїм рішенням від 09.10.2009 року № 7415/10/25-031 внесла зміни до згаданого вище рішення від 11.08.2009 року № 6021/10/25-031 про результати розгляду первинної скарги, а саме: на підставі пп. «б» пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4, пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» ФОП ОСОБА_1 додатково визначено суму штрафу за платежем податок на додану вартість у розмірі 48,40 грн.

За результатами аналізу змісту акта перевірки та помісячного розрахунку фінансових санкцій, доданих представником відповідача до матеріалів справи, судом встановлено, що розмір визначених податковою інспекцією податкового зобов'язання з податку на додану вартість по господарським взаємовідносинам позивача з контрагентами ТОВ СП «Пронто-Київ», ТОВ «Компанія «Альтіма», ПП «ВІКА», ПП «Ело ЛТД», Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, ТОВ «СТК Лютіч», ТОВ «Фото Рекламне Агентство Фора», ТОВ «ТД «Ново Стар», ТОВ «Елос» складає 8 756,60 грн. (в тому числі сума основного платежу - 5 852,00 грн. та 2 904,60 грн. - штрафу), а по взаємовідносинах позивача із підприємствами ТОВ «Небесна криниця» і ТОВ «Дейлі-Фінанс» - 2 328,00 грн. (в тому числі сума основного платежу - 1 570,00 грн. та 758,00 грн. - штрафу).

Як наслідок, 09.10.2009 року ДПІ у Деснянському районі м. Києва на підставі акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення за № /0, яким на підставі пп. «б» пп. 4.2.2. п. 4.2 ст. 4, пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ФОП ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 48,40 грн., в тому числі сума штрафу на аналогічну суму. Згідно наданого 20.01.2015 року до канцелярії суду представником відповідача розрахунку фінансових санкцій, сума штрафу в розмірі 48,40 грн. складається з 9,00 грн. (період недоплати лютий 2009 року) та 39,40 грн. (період недоплати березень 2009 року, з них 9,00 грн. по господарських операціях з ТОВ «Дейлі-Фінанс»).

Дане податкове повідомлення-рішення від 09.10.2009 року № /0 було залишено без змін, згідно рішення ДПІ у Деснянському районі м. Києва від 03.11.2009 року № 8269/10/25-031 «Про результати розгляду первинної скарги».

При вирішення даного спору суд виходить з наступного.

У відповідності до п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997року № 168/97-ВР (в редакції на момент спірних правовідносин, що існували в період до 01 січня 2011 року) (надалі - Закон № 168/97-ВР), «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 ст. 7 Закону № 168/97-ВР передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

При цьому, в силу приписів норми абз. 1 пп. 7.4.5 п. 7.5 ст. 7 Закону № 168/97-ВР, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Положеннями абз. 1 пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 цього Закону визначено, що податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Підпунктом 7.2.3 пункту 7.2 ст. 7 Закону № 168/97-ВР визначено, що податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг). У разі коли частка товару (робіт, послуг) не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби України, та враховується у визначенні загальних податкових зобов'язань.

Обов'язкові реквізити податкової накладної визначені в пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону № 168/97-ВР.

Абзацом 1 підпункту 7.2.4 пункту 7.2 ст. 7 Закону № 168/97-ВР передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Згідно з п. 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої Наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997року за № 165, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 червня 1997 року за № 233/2037 (далі - Порядок), податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Пунктом 4 Порядку встановлено, що сплачена (нарахована) сума податку на додану вартість у податковій накладній повинна відповідати сумі податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг продавця у реєстрі виданих та отриманих податкових накладних.

В силу п. 5 Порядку, податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж зазначена у пункті 2 цього Порядку.

Податкова накладна є підставою на віднесення до податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість у покупця, зареєстрованого як платник податку (п. 6.2 цього Порядку).

Також, пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР, встановлено, що якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Згідно з Додатком № 7 «Про склад валових витрат виробництва (обігу), що виключаються з валового доходу платників податку - фізичних осіб» до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної ДПІ України від 21.04.1993 року № 12 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), положеннями якої для визначення результатів власної підприємницької діяльності повинен керуватися суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа, який обрав спрощену систему оподаткування та звітності (пункт 8 Порядку видачі свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом ДПА України від 29 жовтня 1999 року № 599 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), положення статті 5 («Валові витрати») застосовуються в частині підтвердження первинними документами витрачених сум згідно із операціями (які відповідають переліку статті 5), за результатами або за участю яких у податковому періоді (у звітному кварталі) безпосередньо отриманий дохід.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, законодавцем визначені окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником ПДВ.

В ході дослідження наявних матеріалів справи судом також встановлено, що по суті позивачем оскаржується лише правомірність донарахування податковим органом основної суми податку на додану вартість в розмірі 5852,00 грн. по епізоду господарських взаємовідносин з ТОВ СП «Пронто-Київ», ТОВ «Компанія «Альтіма», ПП «ВІКА», ПП «Ело ЛТД», ФОП ОСОБА_2, ТОВ «СТК Лютіч», ТОВ «Фото Рекламне Агентство Фора», ТОВ «ТД «Ново Стар», ТОВ «Елос».

Натомість, факт допущеного позивачем завищення податкового кредиту по господарських операціях з підприємствами ТОВ «Небесна криниця» і ТОВ «Дейлі-Фінанс», як такими, що не були пов'язані безпосередньо з підприємницькою діяльністю підприємця, ним не заперечувався (що також було зазначено ФОП ОСОБА_1 в поданій ним апеляційній скарзі від 08.04.2010 року на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.03.2010 року по справі № 2а-15062/09/2670), а жодних документальних доказів на спростування висновків акта перевірки в цій частині до суду надано не було.

Разом з тим, суд цілком погоджується із посиланнями позивача, які знайшли свої підтвердження у висновках касаційної інстанції по даній справі, про відсутність у ДПІ у Деснянському районі м. Києва правових підстав для зменшення податкового кредиту ФОП ОСОБА_1 за відповідні звітні (податкові) періоди за податковими накладними, виписаними ТОВ СП «Пронто-Київ», ТОВ «Компанія «Альтіма», ПП «ВІКА», ПП «Ело ЛТД», Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, ТОВ «СТК Лютіч», ТОВ «Фото Рекламне Агентство Фора», ТОВ «ТД «Ново Стар», ТОВ «Елос», лише з підстави допущення даними постачальниками при заповненні реквізитів таких накладних незначних недоліків.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 06.12.2005 року № 21-105во05, в тексті якої, зокрема, зазначено наступне: «Недоліки в заповненні податкових накладних, виявлені податковою інспекцією в результаті перевірки позивача, зокрема: відсутність у деяких з них порядкового номеру, в інших - одиниці виміру, адреси одержувача (позивача у справі), не робили накладні недійсними, не свідчили про їх неналежність та недопустимість як доказів. Ці накладні могли бути підставою для висновку суду першої та другої інстанцій, зробленого в результаті оцінки всіх доказів у відповідності з вимогами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, про можливість ідентифікації контрагентів позивача, про достовірність підтвердження фактичності здійснення господарських операцій, сплати податку на додану вартість та його сум.

Недотримання позивачем порядку, встановленого пп. 7.2.6. п. 7.2. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», не є підставою для висновку про неправомірність віднесення понесених позивачем витрат до податкового кредиту та не свідчить про обґрунтованість рішення податкової інспекції, так як згідно з абзацом 2 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 ст. 7 Закону підставою для відповідальності платника податку є не підтвердження сум податку, включеного до податкового кредиту, на момент перевірки платника податку.».

Також, суд приходить до висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення ДПІ у Деснянському районі м. Києва від 09.10.2009 року № /0 про донарахування позивачу податкового зобов'язання (штрафу) в частині суми 30,40 грн.

Оскільки, у відповідності до пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ, у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Однак, наданий представником відповідача до канцелярії суду 20.01.2015 року розрахунок фінансових (штрафних) санкцій за змістом суперечить нормам пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та не відповідає матеріалам документальної перевірки в частині визначення штрафу в сумі 19,70 грн. Крім того, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи визначення податковим органом штрафу в сумі 10,70 грн. по епізоду господарських взаємовідносин з ТОВ «СТК Лютіч» в березні 2009 року нормативно та документально не підтверджується.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

За таких обставин, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про необхідність на підставі ч. 2 ст. 11, п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України визнання протиправними та скасування спірних у справі податкових повідомлень-рішень від 05.06.2009 року № /0, від 11.08.2009 року № /1, від 16.10.2009 року № /2, від 17.11.2009 року № /3 в частині нарахованого податкового зобов'язання в сумі 8756,60 грн. (в тому числі за основним платежем - 5 852,00 грн. та 2 904,60 грн. - за штрафним (фінансовими) санкціями) і податкового повідомлення-рішення від 09.10.2009 року 30,40 грн. - за штрафним (фінансовими) санкціями), та про відмову в задоволенні решти позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районі м. Києва від 05.06.2009 року № /0, від 11.08.2009 року № /1, від 16.10.2009 року № /2, від 17.11.2009 року № /3 в частині нарахованого податкового зобов'язання в сумі 8 756,60 грн. (в тому числі за основним платежем - 5 852,00 грн. та 2 904,60 грн. - за штрафним (фінансовими) санкціями).

3. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районі м. Києва від 09.10.2009 року № /0 в частині нарахованого податкового зобов'язання в сумі 30,40 грн. (в тому числі 30,40 грн. - за штрафним (фінансовими) санкціями).

4. В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок