Справа № 2а/2570/6090/11
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" лютого 2015 р. м. Київ К/9991/33534/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

за участю: секретаря Кохан О.С.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2012 по справі №2а/2570/6090/2011 за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у місті Чернігові про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., пояснення представника позивача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.12.2011 позовні вимоги ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у місті Чернігові про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 16.11.2011 №0.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2012 постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.12.2011 скасовано та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 15.06.2012 звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 13.06.2012 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2012 та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема, пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, статей 1, 205, частини першої статті 208 Митного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 8, частини другої та третьої статті 11 Закону України «Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення ф оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться та (пересилаються) громадянами на митну територію України», статей 1, 5, 5 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів», пункту 31 постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів».

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 19.04.2008 був ввезений на територію України під зобов'язання про зворотне вивезення автомобіль марки - VOLVO 940, номерний знак НОМЕР_1, 1995 року випуску, зареєстрований в Чернігівському ВРЕР 29.04.2008 тимчасово до 18.04.2009.

Державною податковою інспекцією у місті Чернігові проведено камеральну перевірку правильності обчислення та своєчасності сплати податку з власників транспортних засобів ОСОБА_2.

Перевіркою встановлено, що податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів при першій реєстрації за автомобіль VOLVO 940 сплачено не в повному обсязі, а саме: податок був розрахований виходячи із ставок при реєстрації, перереєстрації та чергового технічного огляду для легкових автомобілів та сума фактично сплаченого податку до бюджету склала 250,00грн. Ставка податку при першій реєстрації вказаного автомобіля повинна була складати 500,00грн. із 100куб.см. Податок з власників транспортних засобів при першій реєстрації транспортного засобу в Україні, який підлягав до сплати в бюджет повинен був скласти 11915,00грн., недоплата становить 11665,00грн.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у місті Чернігові складено акт від 07.11.2011 №5/17-318Н та прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.11.2011 №0, яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку з власників транспортних засобів в розмірі 11665,00грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом не подано жодних доказів, які б підтверджували правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 16.11.2011 №0.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові суд апеляційної інстанції виходив з того, що для цілей оподаткування податком з власників транспортних засобів вирішальним фактором є перебування автомобіля на обліку в органах ДАІ.

Суд касаційної інстанції не може визнати законними і обґрунтованими судові рішення попередніх інстанцій, оскільки останні ухвалені без повного та всебічного з'ясування обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи (далі - юридичні особи), а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (далі - фізичні особи), які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до статті 2 цього Закону є об'єктами оподаткування.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» об'єктами оподаткування є автомобілі легкові - код 8703.

Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується фізичними особами - перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому провадиться технічний огляд.

Відповідно до пункту 30 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок,інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1988 №1388, транспортні засоби (складові частини, що мають ідентифікаційні номери), ввезені в Україну фізичними особами, підлягають реєстрації на підставі заяв власників і виданих митними органами посвідчень на їх реєстрацію в підрозділах ДАІ із зазначенням відомостей про сплату мита, заборону відчуження, дати зворотного вивезення.

Згідно з положеннями статті 3 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» податок з власників легкових автомобілів код 8703 з об'ємом циліндрів двигуна від 1801куб.см до 2500куб.см., що використовувалися понад 8 років, становить 500грн. з 100куб.см.

Відповідно до пунктів 3, 7, 9 та 13 статті 8 Закону України «Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України» при ввезенні на митну територію України звільняються від оподаткування:

товари, що тимчасово ввозяться на митну територію України під зобов'язання про їх зворотне вивезення;

транспортні засоби в кількості однієї одиниці по кожній товарній позиції та товари, що ввозяться (пересилаються) громадянами і входять до складу спадщини за законом, відкритої за межами України на користь резидента, у разі підтвердження її складу органами, що вчиняють нотаріальні дії у країні її відкриття. Зазначене підтвердження легалізується у відповідній закордонній дипломатичній (консульській) установі України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

товари та транспортні засоби, що були попередньо вивезені (переслані) громадянами-резидентами за митний кордон України в режимі тимчасового вивезення під письмове зобов'язання про їх зворотне ввезення та ввозяться (пересилаються) на митну територію України, за наявності відповідної вивізної митної декларації із зазначенням таких товарів;

транспортні засоби в кількості однієї одиниці за кожною товарною позицією згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності, що ввозяться (пересилаються) працівниками дипломатичної служби, які перебували за кордоном у довготермінових відрядженнях або проходили дипломатичну службу строком не менше одного року та повертаються в Україну.

При цьому, згідно з визначеннями термінів, наведеними у статті 1 Закону України «Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України», товари - будь-яка продукція, послуги, роботи, права інтелектуальної власності та інші немайнові права, призначені для відчуження, що переміщуються через митний кордон України та не можуть бути віднесені до особистих речей або транспортних засобів та окремих номерних вузлів до них; транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також установленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Таким чином, статтею 8 Закону України «Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України» не встановлено звільнення від оподаткування транспортних засобів, які тимчасово ввозяться на митну територію України під зобов'язання про їх зворотне вивезення.

Враховуючи викладене, фізичні особи, що тимчасово ввозять на митну територію України транспортні засоби під зобов'язання про їх зворотне вивезення зобов'язані сплачувати при реєстрації такого транспортного засобу податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у загальному порядку.

В той же час, відповідно до підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо:

а) платник податків не подає у встановлені строки податкову декларацію;

б) дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях;

в) контролюючий орган внаслідок проведення камеральної перевірки виявляє арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового зобов'язання..

Згідно з підпунктом 15.1.1 пункту 15.1 статті 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» за винятком випадків, визначених підпунктом 15.1.2 цього пункту, податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

За змістом підпункту 15.1.2 пункту 15.1 статті 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкове зобов'язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного у підпункті 15.1.1 цього пункту, у разі коли:

а) податкову декларацію за період, коли виникло податкове зобов'язання, не було подано;

б) судом встановлено скоєння злочину посадовими особами платника податків або фізичною особою - платником податків щодо умисного ухилення від сплати зазначеного податкового зобов'язання.

Таким чином, за відсутності підстав, визначених підпунктом 15.1.2 пункту 15.1 статті 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», судам слід надавити оцінку правомірності визначення податкового зобов'язання позивачу з урахуванням положень підпункту 15.1.1. пункту 15.1 статті 15 зазначеного Закону.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій зазначене залишено поза увагою та не з'ясовано обставин справи щодо дотримання податковим органом при визначення позивачу податкового зобов'язання строків давності, встановлених Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливлюють встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки встановлення нових обставин вимагає дослідження доказів, що знаходиться поза межами касаційного розгляду справи, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції із скасуванням ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій як таких, що не відповідають статті 159 цього Кодексу.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, повно і всебічно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.12.2011 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2012 по справі №2а/2570/6090/2011 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв