Справа № 715/177/15-а
Суддя: Маковійчук Ю. В.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 715/177/15-а
Провадження № 2-а/715/7/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2015 смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

у складі головуючого суддіМаковійчук Ю.В.,

секретаря судового засіданняЗатолошної Р.В.,

за участю позивача ОСОБА_1

відповідачаВанзара І.Г.

представника відповідача Тімофті А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військового комісара Глибоцького ОРВК майора Ванзара Івана Георгійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військового комісара Глибоцького ОРВК майора Ванзара І.Г. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 1 від 22 січня 2015 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 22 січня 2015 року відповідачем було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, а саме за порушення законодавства про мобілізацію та мобілізаційну підготовку. Вважає, що оскаржувана ним постанова є незаконною, оскільки, повістки для вручення військовозобов'язаним для уточнення облікових даних та проведення медичних комісій ним було отримано 15 січня 2015 року, коли норми Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» не діяли, так не було оголошено мобілізацію. Зважаючи на ці обставини, просить визнати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності незаконною та скасувати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві.

Відповідач Ванзар І.Г. та його представник Тімофті А.В. в судовому засіданні позов не визнав повністю, просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на його безпідставність, вважав, що постанова є законною, підстав для її скасування немає.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно п. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Судом встановлено, що 15 січня 2015 року Сучевенському сільському голові ОСОБА_1 на виконання Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543 з метою уточнення облікових даних військовозобов'язаних та проведення медичних комісій військовим комісаром Глибоцького ОРВК Ванзаром І.Г. було направлено повістки на військовозобов'язаних в кількості 19 осіб та зобов'язано його до 10 години 19 січня 2015 року провести оповіщення військовозобов'язаних та до 12 години цього ж дня повернути опрацьовані документи. Однак, позивачем не було виконано вказане зобов'язання, у зв'язку із чим відповідачем 22 січня 2015 року було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що постановою військового комісара Глибоцького ОВК майором Ванзара І.Г. від 22 січня 2015 року було притягнуто ОСОБА_1, як Сучевенського сільського голову, до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.210-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1700 грн. за те, що він 16 січня 2015 року отримав повістки для вручення військовозобов'язаним за територією обслуговування сільської ради, а 19 січня 2015 року зобов'язаний був надати до Глибоцького ОРВК звіт про виконану роботу, тобто не здійснив організацію під час мобілізації в установленому порядку своєчасного оповіщення та прибуття громадян, чим порушив ст. 18 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є буді-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч.1 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, передбачається відповідальність за порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та іншими документами.

Доказом вчинення адміністративного правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення від 22 січня 2015року, що підтверджує не виконання ОСОБА_1 вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та порушення вимог ч.1 ст. 210-1 КУпАП.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізаційна підготовка - комплекс організаційних, політичних, економічних, фінансових, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України, інші військові формування), сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.

Нормою ч. 1 ст. 18 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на виконавчі органи сільських, селищних, міських рад покладаються завдання по плануванні, організації і забезпеченні мобілізаційної підготовки та мобілізації на території відповідних населених пунктів.

Суд відхиляє посилання позивача, що підстав для проведення заходів з мобілізаційної підготовки та мобілізації у військового комісара не було, так як Указ Президента України «Про часткову мобілізацію» за № 15 від 14 січня 2015 року набрав чинності з 20 січня 2015 року, виходячи із наступного. Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» був прийнятий 21 жовтня 1993 року та введений в дію Постановою Верховної Ради України від 21 жовтня 1993 року з моменту його опублікування. Вказаний Закон був опублікований 02 листопада 1993 року у Відомостях ВР України, тобто він почав діяти з 02.11.1993 року. На даний час закон є чинним, будь - яких нормативних актів, які б скасовували чи зупиняли його дію немає та він встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов'язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов'язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач проводив заходи по уточненню облікових даних військовозобов'язаних в рамках мобілізаційних заходів, а не мобілізації, яка була оголошена з 20 січня 2015 року.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги те, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена військовим комісаром Глибоцького ОРВК Ванзаром І.Г. в межах своїх повноважень, зміст постанови відповідає вимогам ст.ст. 283-284 КУпАП, адміністративне стягнення накладено в межах санкції статті, винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується належними та допустимими доказами по справі, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, який відповідає вимогам ст.ст.255,256 КУпАП, а тому відсутні підстави для скасування даної постанови.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до військового комісара Глибоцького ОРВК майора Ванзара Івана Георгійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: