Справа № 804/2847/15
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

20 лютого 2015 р.Справа №804/2847/15

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Верба І.О., розглянувши у місті Дніпропетровську матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Керуючого Дніпропетровського відділення №2 Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк» Сбербанк Росії», треті особи: Голова Правління Дочірнього банка «Сбербанк Росії», Національний банк України, про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Керуючого Дніпропетровського відділення №2 Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк» Сбербанк Росії», треті особи: Голова Правління Дочірнього банка «Сбербанк Росії», Національний банк України, у якому просить:

- покарати винних у порушенні прав та свобод позивача згідно Конституції України, Закону України «Про банки та банківську діяльність», статей, параграфів та Протоколів Європейського суду по правам людини;

- виплатити позивачу 65 грн. матеріальної шкоди та 59682 грн. моральної шкоди;

- судові витрати (судовий збір) в сумі 600 грн. та витрати за консультації юриста в сумі 200 грн. покласти на Д/П «Сбербанк Росії» згідно статті 81 пункту 5 ЦПКУ;

- згідно пункту 1 статті 273 ЦКУ органам державної влади у межах своїх повноважень забезпечити здійснення ОСОБА_1 особистих немайнових прав;

- згідно статті 1163 ГКУ усунути загрозу життю, здоров'ю та майну.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позивач зауважує на незаконні дії відповідача, внаслідок яких позивачем упущена матеріальна вигода, у зв'язку із чим ОСОБА_1 звертається до суду із позовом про виплату матеріальної та моральної шкоди, завданої невиконанням обов'язків банківського обслуговування та надання банківських послуг Дочірнім банком «Сбербанк Росії».

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Після одержання позовної заяви суддя з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства і чи підсудна позовна заява даному адміністративному суду.

Згідно пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. В цій категорії спорів передбачено, що хоча б однією із сторін такого спору повинен бути суб'єкт владних повноважень.

Визначення поняття «справа адміністративної юрисдикції» наведено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

У випадку, якщо суб'єкт у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Поняття «суб'єкт владних повноважень» визначено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

У випадку, якщо особа у спірних правовідносинах не здійснює вказаних владних управлінських функцій (щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору), то така особа не знаходиться «при здійсненні управлінських функцій», та не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України необхідних ознак суб'єкта владних повноважень.

За визначеннями статті 1 закону України «Про банки і банківську діяльність» банк це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач не здійснює щодо позивача владних управлінських функцій, оскільки керуючий відділенням банку не є суб'єктом владних повноважень та не здійснює владних управлінських функцій у відношенні позивача, а спір має цивільно-правовий характер.

Частиною другою статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Таким чином, заявлений спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, спірні відносини не носять публічно-правовий характер, а справа не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, та з урахуванням викладеного повинна вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суд відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись статтею 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у адміністративній справі №804/2847/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Керуючого Дніпропетровського відділення №2 Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк» Сбербанк Росії», треті особи: Голова Правління Дочірнього банка «Сбербанк Росії», Національний банк України, про зобов'язання вчинити певні дії.

Роз'яснити позивачу, що зазначений спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена особою, яка подала позовну заяву, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.О. Верба