Справа № 826/280/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 лютого 2015 року 14:35 № 826/280/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщук І.О., при секретарі судового засідання Приходько О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
проскасування рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ №72/26-50-17-05-36/НОМЕР_1 від 31.12.2014 р.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (особисто)

від відповідача: Трещенко Ю.М., Мєшкова О.О.

Відповідно до частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 23.02.2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Позивач, в особі Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - позивач), звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (надалі - відповідач) про визнання незаконним та скасування рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві №72/26-50-17-05-36/НОМЕР_1 від 31.12.2014 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що під час проведення перевірки, яка відбулась 22.12.2014 року не була врахована оплата податку Позивачем 24.09.2014 року 250 гривень, 12.11.2014 року 250 гривень та 17.12.2014 року 300 гривень. Дані платежі не були зараховані за принципом черговості виникнення боргу, а були зараховані за невідомим Позивачеві принципом. В разі, якщо б Відповідач зараховував сплачені платником податків платежі, які відбулись до 01.12.2014 року за принципом черговості виникнення боргу, то за Позивачем станом на 01.12.2014 року не міг би рахуватись податковий борг за липень та серпень 2014 року, отже протягом двох послідовних кварталів станом на 01.12.2014 року заборгованість станом на перше число кожного місяця не існувала, а отже, підстав для анулювання реєстрації платника єдиного податку не існувало.

В судовому засіданні Позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачем позовні вимоги заперечуються з огляду на те, що в ході перевірки встановлено, що у платника єдиного податку наявний податковий борг на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що підтверджується обліковою карткою, а тому, у відповідності до законодавства при наявному боргу податковий орган має право прийняти рішення про анулювання єдиного податку.

В судовому засіданні представники відповідача просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

В С Т А Н О В И В:

Співробітниками Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві було проведено камеральну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування, за результатами перевірки складено Акт від 22.12.2014 р. №235/26-50-17-04-30/НОМЕР_1 (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки зазначено наступні порушення абз. 8 пп. 298.2.3, п. 298.2 ст. 298, абз. 3 п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України.

Податковим органом на підставі Акту перевірки прийнято рішення №72/26-50-17-05-36/НОМЕР_1 про анулювання реєстрації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

З облікової картки вбачається, що у позивача наявний борг на 01.07.2014 р. - 54,91 грн.; 01.08.2014 р. - 48,80 грн.; 01.09.2014 - 292,40 грн., 01.10.2014 р. - 286,00 грн., 01.11.2014 р. - 529,60 грн., 01.12.2014 р. - 523,20 грн.

Судом встановлено, що дійсно позивачем сплачувався єдиний податок з фізичних осіб, згідно наступних квитанцій: від 05.06.2014 сплачено суму 250,00 грн., 24.09.2014 сплачено суму 250,00 грн., від 12.11.2014 сплачено суму 250,00 грн., від 30.12.2012 сплачено суму 400,00 грн., від 17.12.2014 сплачено суму 300,00 грн., від 08.01.2015 сплачено суму 100,00 грн.

Проте, як свідчать вищезазначені квитанції, позивачем плата вносилась не послідовно, а протягом: з червня 2014 року по вересень 2014 року позивачем не було своєчасно внесено плату за єдиний податок з фізичних осіб.

Відповідно до абз.3 п.299.10 ст.299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

У відповідності до абз.8 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Згідно з п.299.11 ст.299 Податкового кодексу України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб'єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Відтак підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку є, зокрема, встановлення податковим органом за наслідками перевірки факту наявності у платника податків податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

У відповідності до п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Суд звертає увагу, що позивач не заперечує той факт, що ним несвоєчасно сплачувався податок та не в повному обсязі, а отже, погашення боргу позивачем протягом листопада 2014 р. - січня 2015 р. не свідчить про те, що позивачем своєчасно на перше число місяця протягом двох послідовних кварталів сплачував податок.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу (ч.1) В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2) Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу Ухвала суду про відмову у витребуванні доказів окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи. (ч.3) Суд може збирати докази з власної ініціативи. (ч.5) Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. (ч.6 ст.71 КАС України).

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд приходить до висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які не підтверджуються достатніми доказами, що свідчить про не обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У позові ФОП ОСОБА_1 відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук

Повний тест постанови складено 28.02.2015 р.