Справа № 2а-731/11
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року Справа № 152490/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 05 серпня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Самбірська КЕЧ району про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

22.07.2011 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 в якому просила визнати дії відповідача щодо відмови в переведенні квартири АДРЕСА_1 протиправними та зобов`язати відповідача звернутись з клопотанням до міської ради м. Новий Калинів на перевід квартири АДРЕСА_1 з службової житлової у житлову загального користування.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона разом із сім`єю проживала у двохкімнатній квартирі АДРЕСА_2 та на підставі службового ордеру № 12 їй була надана трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 для покращення житлових умов. Попередню квартиру вона здала, а при отриманні трьохкімнатної квартири не звернула увагу на те, що квартира службова. Позивач звернулася із заявою до відповідача, щоб перевести її квартиру із службової в категорію неслужбової на що отримала відмову, оскільки МОУ заборонило проведення зміни статусу квартири до введення в дію нових нормативно-правових актів.

Постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 05 серпня 2011 року адміністративний позов задоволено. Визнано незаконною відмову командира військової частини НОМЕР_1 у проведенні зміни статусу квартири ОСОБА_1 у займаній нею квартирі АДРЕСА_1 , з числа службових. Зобов`язано командування військової частини НОМЕР_1 і керівництво Самбірської КЕЧ району звернутися з клопотанням до Новокалинівської міської ради на перевід квартири АДРЕСА_1 із службової житлової у житлову загального користування.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до п.6 „Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого Постановою Ради Міністрів Української РСР від 04 лютого 1988 року № 37 (із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ ), жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд першої інстанції порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачка проживала у двохкімнатній квартирі загального користування № 31 в будинку АДРЕСА_3 .

На підставі ордера № 12 виданого виконавчим комітетом Новокалинівської селищної ради смт. Новий Калинів для покращення житлових умов їй надано трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 на пл. Авіації статус якої - службова. Позивачка здала попередню квартиру загального користування. Ордер на квартиру видано на чоловіка позивачки ОСОБА_2 (а.с.5).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 18 серпня 2005 року,виданого Новокалинівською міською радою(а.с.6).

У 2005 році ОСОБА_1 звернулась до відповідача з клопотанням надати дозвіл на перевід її квартири АДРЕСА_1 з службової житлової у житлову загального користування. У задоволенні цього клопотання було відмовлено.

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Проте, колегія суддів не погоджується з обґрунтованістю висновків суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачений обов`язок держави забезпечити військовослужбовців жилими приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання. Такі жилі приміщення надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби.

Житловим кодексом Української РСР надано визначення службовим жилим приміщенням (ст. 118). Так, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього.

Пунктом 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081 передбачено, що житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень. Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що прийняття рішення щодо виключення житлового приміщення з числа службового є правом, а не обов`язком власника, а також свідчить про те, що однією з обов`язкових умов для виключення житла з числа службового є відсутність необхідності у використанні його в якості службових.

Разом з цим, на виконання Указу Президента України від 27.12.2005 року №1843 і вимог частини п.3 ст.12 Закону України Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у Міністерстві оборони України створюється потужний фонд службового житла з урахуванням структури, складу, чисельності та дислокації структурних підрозділів Збройних Сил України в моделі 2011 року, що свідчить про те, що у відповідача не відпала потреба у службовому житлі, а сам по собі факт проживання в службовому приміщенні не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Такий висновок відповідає правовій позиції Вищого адміністративного суду України, яка викладена в ухвалі від 30.05.2013 року у справі № 2270/3581/11.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 05 серпня 2011 року у справі № 2а-731/11 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п`ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Б.Заверуха

Судді О.М. Гінда

В.В. Ніколін