Справа № 826/455/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 лютого 2015 року 08:25 № 826/455/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»
до Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації
треті особи без самостійних вимог на предмет спору1) Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві 2) ОСОБА_1 3) Служба у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації (далі - відповідач), треті особи без самостійних вимог на предмет спору: відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві (далі - третя особа-1), ОСОБА_1 (далі - третя особа-2), Служба у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації (третя особа-3), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення (відмову) відповідача у реалізації квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 23.12.2014 № 100-12391, викладеного у формі листа;

- зобов'язати відповідача надати дозвіл відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві на реалізацію двокімнатної квартири загальної площею 42,2 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, в рахунок погашення боргу згідно виконавчого листа № 2-1446/11 від 03.08.2011.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити позов. Посилався на те, що квартира, реалізація якої заборонена оскаржуваним рішенням, передана в іпотеку як забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором. Вказав на те, що Законом України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для виселення всіх мешканців і цей перелік не містить заборони на виселення дітей. З огляду на зазначене, вважає оскаржуване рішення протиправним та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач та третя особа-3 проти задоволення позовних вимог заперечили. Посилались на те, що оскаржуване рішення прийняте у відповідності до вимог законодавства, якими визначено, що органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей та не допускати порушення інтересів дітей.

Третя особа-2 проти задоволення позовних вимог заперечила. Посилалась на те, що спірна квартира є єдиним житлом для неї та її малолітньої дитини. Вважає оскаржуване рішення відповідача правомірним.

Третя особа-1 подала до суду клопотання, у якому просила розглядати справу без участі її представника. Своєї позиції стосовно заявлених позовних вимог суду не повідомила.

Згідно з частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 19.11.2007 укладений договір про надання споживчого кредиту №0.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки від 19.11.2007 №70300, згідно якого ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконанням позичальником свого обов'язку щодо повернення кредитних коштів та процентів за договором про надання споживчого кредиту №0 позивач звернувся до суду та рішенням Подільського районного суду міста Києва вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 160 948,52 дол. США та 54444,64 грн. заборгованості за кредитним договором, 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1700 грн. судового збору.

ПАТ «УкрСиббанк» отримав виконавчий лист Подільського районного суду міста Києва від 03.08.2011 №2-1446/11 та звернувся до відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві щодо примусового виконання даного виконавчого листа.

16.09.2011 відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження №28684097 щодо примусового виконання виконавчого листа Подільського районного суду міста Києва від 03.08.2011 №2-1446/11.

В подальшому ПАТ «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором №0 та договором іпотеки №70300 публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», що підтверджується Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 та актом прийому-передачі документації.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 18.07.2014 замінено сторону у виконавчому провадженні №28684097 з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк».

В порядку примусового виконання рішення суду державним виконавцем винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження.

На підставі Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем нерухоме майно боржника, а саме квартира АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки - описана, згідно акта опису та арешту майна від 01.11.2011 з метою подальшої реалізації у рахунок погашення боргу.

11.11.2014 головний державний виконавець відділу ДВС Голосіївського РУЮ у місті Києві Бережна О.О. направила лист до Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації із проханням надати дозвіл на реалізацію двокімнатної квартири загальною площею 42,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. К. Лятошинського, буд. 14-А, № 111, що належить на праві власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, в рахунок погашення боргу згідно виконавчого листа №2-1446/11 від 03.08.2011 та в якій зареєстрована малолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Голосіївська районна у місті Києві державна адміністрація листом від 23.12.2014 №100-12391 надала відповідь листом від 23.12.2014 №100-12391, згідно якої вона заперечує проти реалізації вказаної квартири, оскільки відчуження зазначеного житлового приміщення суперечить правам та законним інтересам малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Не погоджуючись із рішенням відповідача, викладеним у листі від 23.12.2014 №100-12391, позивач оскаржив його до суду та просив зобов'язати відповідача надати дозвіл на реалізацію вищезазначеної квартири.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері.

Частиною 3 статті 17 названого Закону встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла, а діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» встановлено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна та визнає неприпустимим зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна (частини третя та четверта статті 12 цього Закону).

Відповідно до частини 4 статті 177 Сімейного кодексу України дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

На виконання вимог частини 10 статті 177 Сімейного кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866 затверджений Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини.

Пунктом 67 вказаного Порядку передбачено, що дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей.

Суд встановив, що відповідач, з метою всебічного з'ясування обставин справи, недопущення порушення прав малолітньої дитини, направив ОСОБА_1 лист від 18.11.2014 №100/09-3460 (а.с. 164 Т. І) із запрошенням її з'явитись до Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

ОСОБА_1 з'явилась до вказаного органу та надала пояснення, у якому просила відмовити в наданні дозволу на реалізацію житла, а також вказала, що квартира АДРЕСА_1 є єдиним житлом, де вона може проживати з малолітньою донькою, а незадовільний фінансовий стан родини не дає змоги придбати або орендувати інше житло (а.с. 165 Т. І).

Службою у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації 08.12.2014 здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1, та з'ясовано, що ОСОБА_1 разом з чоловіком та малолітньою донькою дійсно проживають за вказаною адресою. За результатами проведеного обстеження складено акт обстеження житлово-побутових умов проживання від 08.12.2014 (а.с. 166 Т. І).

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач листом від 23.12.2014 №100-12391 з посиланням на положення статей 177, 190 Сімейного кодексу України, статті 32 Цивільного кодексу України, статті 17, 18 ЗУ «Про охорону дитинства», статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» роз'яснила, що орган опіки і піклування заперечує проти реалізації квартири АДРЕСА_1, оскільки відчуження зазначеного житлового приміщення суперечить правам та законним інтересам малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка там зареєстрована та має право користування житловим приміщенням.

Посилання позивача на положення Закону України «Про іпотеку» суд відхиляє, оскільки в рамках виконавчого провадження здійснюється стягнення грошової суми з боржника - ОСОБА_1, а не звернення стягнення на предмет іпотеки та реалізація спірної квартири не є єдиним способом задоволення вимог виконавчого документа.

Крім того, з рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20.11.2013 №752/317/13-ц видно, що у задоволенні вимог ПАТ «Дельта Банк» про примусове виселення з житлового будинку ОСОБА_1 та її неповнолітню дитину ОСОБА_3, а також всіх громадян, що мешкають у вказаній квартирі відмовлено.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Україною 28.08.1991, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування рішення (відмову) відповідача у реалізації квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 23.12.2014 № 100-12391, викладеного у формі листа від 23.12.2014 №100-12391.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача надати дозвіл відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві на реалізацію двокімнатної вищезазначеної квартири, що належить на праві власності ОСОБА_1, в рахунок погашення боргу згідно виконавчого листа № 2-1446/11 від 03.08.2011, суд зазначає, що вона є похідною від попередньої позовної вимоги, а тому задоволенню не підлягає.

Крім того, надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, у якому зареєстрована малолітня дитина є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу, а саме комісії з питань захисту прав дитини (Типове положення про комісію з питань захисту прав дитини, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Таким чином, вищевказана позовна вимога розцінюється Окружним адміністративним судом міста Києва саме втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський