Справа № 825/3848/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/3848/14 Головуючий у 1-й інстанції: Лобан Д.В. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

24 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Бахмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» до Бахмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Надія» (далі - Позивач, СТОВ «Надія») звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Бахмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області (далі - Відповідач, Бахмацька ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.08.2014 року №.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.12.2014 року позов задоволено частково - визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 08.08.2014 року № в частині визначення грошового зобов'язання у розмірі 170 940,92 грн. за основним платежем та 85 470,27 грн. штрафних (фінансових) санкцій. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем доведено відсутність фактів порушення податкового законодавства. Крім іншого, суд першої інстанції наголосив на тому, що Відповідачем не подано жодних доказів нікчемності та безтоварності укладених Позивачем з ТОВ «Укрєвробуд Плюс» та ТОВ «БК «Укррегіонбуд» договорів підряду, на підставі яких СТОВ «Надія» було сформовано податковий кредит з ПДВ.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову в зазначеній частині, якою у задоволенні позовних вимог відмовити. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує на неповному дослідженні судом всіх фактичних обставин справи та перевірки їх доказами, що спричинило прийняття неправильного рішення.

У судовому засіданні повноважний представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд вимоги останньої задовольнити повністю.

Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інтонації - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що у квітні - травні 2014 року працівниками Бахмацької ОДПІ на підставі наказу від 28.04.2014 року №188 згідно пп. ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 81.1 ст. 81, п. 82.2 ст. 82 ПК України було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку СТОВ «Надія» з питань дотримання вимог податкового законодавства з питань правомірності формування податкового зобов'язання та кредиту з податку на додану вартість за період з 01.01.2014 року по 31.01.2014 року. У ході перевірки податковим органом було виявлено порушення Позивачем: п. 198.6 ст. 198, п. 203.2 ст. 203, п. 209.2 ст. 209 ПК України та п. 3 Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках, затвердженого постановою КМ України від 12.01.2011 року №11, внаслідок чого занижено податок на додану вартість за січень 2014 року на суму 172 031,00 грн. Результати перевірки зафіксовані в акті від 14.05.2014 року №229/22/24842666. На підставі викладених в акті перевірки висновків Відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 08.08.2014 року №, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 258 046,50 грн. (у тому числі за основним платежем - 172 031,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 86 015,50 грн.).

За результатами адміністративного оскарження вказане податкове повідомлення-рішення було залишено без змін.

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд першої інстанції встановив, що у період, що перевірявся, Позивачем до складу податкового кредиту було включено, зокрема, 170 940,95 грн., сформованого за наслідками господарських відносин з ТОВ «Укрєвробуд Плюс» та ТОВ «БК «Укррегіонбуд».

Вирішуючи питання про реальність укладених між Позивачем та вказаними контрагентами договорів, суд першої інстанції встановив наступне.

Між СТОВ «Надія» (Замовник) та ТОВ «Укрєвробуд Плюс» (Підрядник) було укладено договір підряду №0509 від 05.09.2013 року, а також додаткові угоди до нього №1 від 05.09.2013 року та №2 від 05.09.2013 року, №1/1 від 05.09.2013 року. За умовами даного договору Підрядник зобов'язується на свій ризик виконати за завданням Замовника виконати роботи по монтажу модульної будівлі та здати їх Замовнику, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити вказані роботи у порядку і на умовах цього Договору.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що роботи, які зобов'язується виконати Підрядник, конкретний склад та обсяги цих робіт визначаються додатковою угодою (додатковими угодами) до цього договору, яка (які) укладаються сторонами на окремі етапи (частини) робіт, що є невід'ємними частинами даного договору.

Згідно пункту 5.11.1 Договору приймання-передача виконаних робіт оформлюється щомісячно актами приймання виконаних підрядних робіт типової форми №КБ-2в та довідками по вартість виконаних підрядних робіт типової форми №КБ-3в, які складаються Підрядником і подаються разом із виконавчою документацією на підпис Замовнику до 25-ого числа кожного місяця.

Про реальність виконання договірних зобов'язань, на переконання суду першої інстанції, свідчать наявні у матеріалах справи копії: актів приймання виконаних будівельних робіт (т. 1 а.с. 123-130, 134-141, 171-177); довідок про вартість виконаних будівельних робіт (т. 1 а.с. 131, 178); договірних цін (т. 1 а.с. 132-133); локальних кошторисів (т. 1 а.с. 142-153); підсумкових відомостей ресурсів (т. 1 а.с. 154, 162-169, 179-182); податкових накладних (т. 2 а.с. 156-157); банківських виписок по рахунку (т. 2 а.с. 159-165).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що між СТОВ «Надія» (Замовник) та ТОВ «БК «Укррегіонбуд» (Підрядник) укладено договір підряду №20-09/13 від 20.09.2013 року на реконструкцію та будівництво та додаткові угоди до нього від 23.09.2013 року №1, від 14.11.2013 року №2. За умовами даного договору Генпідрядник зобов'язується на свій ризик виконати за завданням Замовника будівельно-монтажні роботи по об'єкту «Будівництво МНФ» за місцем знаходження відокремленого підрозділу Замовника - філія «Батьківщина» СТОВ «Надія» та здати їх Замовнику, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити вказані роботи у порядку та на умовах цього договору.

Пунктом 1.2 Договору роботи, які зобов'язується виконати Генпідрядник, конкретний склад та обсяги цих робіт визначаються додатковою угодою (додатковими угодами) до цього договору, яка (які) укладаються сторонами на окремі етапі (частини) робіт, що є невідємними частинами цього договору.

Згідно пункту 5.11.1 Договору приймання-передача виконаних робіт оформлюється щомісячно актами приймання виконаних підрядних робіт типової форми №КБ-2в та довідками по вартість виконаних підрядних робіт типової форми №КБ-3в, які складаються Підрядником і подаються разом із виконавчою документацією на підпис Замовнику до 25-ого числа кожного місяця.

Факт виконання умов вказаного Договору, на думку суду першої інстанції, підтверджується наявними у матеріалах справи копіями: договірних цін (т. 2 а.с. 68-69, 81-82, 109-110, 132); локальних кошторисів (т. 2 а.с. 70-75, 83-91, 111-120, 133-142); довідок про вартість виконаних будівельних робіт (т. 2 а.с. 76, 92, 98, 104, 121, 126); актів приймання виконаних будівельних робіт (т. 2 а.с. 77-79, 83-97, 105-107, 122-125, 127-130); податкових накладних (т. 2 а.с. 143-155); банківських виписок (т. 2 а.с. 158-165).

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції дійшов до висновку, що підстав для визнання безтоварним укладених Позивачем з ТОВ «Укрєвробуд Плюс» та ТОВ «БК «Укррегіонбуд» немає. При цьому, суд наголосив на тому, що податковим органом як суб'єктом владних повноважень не доведено, що господарські операції Позивача є фіктивними або безтоварними, не доведено недобросовісності Позивача та його контрагентів. Крім того, доказів визнання нікчемними угод суду не надано, а отже висновки податкового органу ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені належними доказами і не мають фактичного та правового обґрунтування.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Приписи ч. 1 ст. 208 ГК України визначають, що якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Враховуючи положення зазначених вище статей ГК України, колегія суддів вважає за необхідне підкреслити той факт, що для визнання правочину такого, що укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, необхідно встановити факт наявності у контрагентів або контрагента такої мети.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, доказів наявності у сторін договорів мети, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, Відповідачем надано не було.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, господарські операції між контрагентами мали товарний характер та не були вчинені з метою, яка завідомо суперечила інтересам держави і суспільства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон про бухгалтерський облік) документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

Приписи ст. 9 вказаного закону визначають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно п. 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, наявні у матеріалах справи документи містять всі обов'язкові для первинних документів реквізити та відповідають законодавчо визначеним вимогам. Поряд з цим, Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не було доведено юридичної дефектності чи невідповідності первинних документів вимогам чинного законодавства, оскільки висновки останнього ґрунтуються виключно на матеріалах актів про неможливість зустрічної звірки ТОВ «Укрєвробуд Плюс» та ТОВ «БК «Укррегіонбуд».

При цьому, аналіз наявних у матеріалах справи копій первинних документів свідчить про відповідність їх вимогам наказу Мінрегіонбуду України від 04.12.2009 року №554 «Про затвердження примірних форм первинних документів з обліку в будівництві (Форми № КБ-2в, КБ-3)» та ДНБ Д.1.1-1-2000.

Посилання Апелянта на відсутність ряду документів, що підтверджують господарські відносини Позивача з ТОВ «Укрєвробуд Плюс», колегія суддів оцінює критично, з огляду на те, що, по-перше, СТОВ «Надія» були надані необхідні первинні документи, що підтверджують реальність господарських операцій, по-друге, специфікації, списки, сертифікати, акти перевірки бетону, акти приймання-передачі матеріалів, проекти виконання робіт, списки працівників тощо, не мають обов'язкового характеру за умовами договору та необхідні виключно для коригування господарських відносин між контрагентами.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що наявні у матеріалах справи документи у розумінні приписів Закону про бухгалтерський облік є первинними документами, а тому підтверджують реальність виконання укладених Позивачем договорів.

Щодо висновків суду першої інстанції про необґрунтованість висновків податкового органу щодо завищення Позивачем податкового кредиту з ПДВ, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п.198.1, п.198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредит виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст. 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно п. 201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.3 ст. 200 ПК України визначено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент виписування податкових накладних Позивачу контрагенти останнього були зареєстровані у встановленому законом порядку як суб'єкти підприємницької діяльності, а також платниками податку на додану вартість, а факт реальності господарських операції, як було встановлено раніше, підтверджується належним чином оформленими первинними документами, а тому правових підстав для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у Відповідача не було.

Окрім іншого, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що навіть встановлення факту взаємовідносин контрагентів Позивача або Позивача з фіктивними суб'єктами господарювання не є безумовним доказом ознак фіктивності у діяльності СТОВ «Надія», оскільки приписи чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства не ставили у залежність право формування Позивачем податкового кредиту від добросовісності платника податку, з яким суб'єкт господарювання перебував у господарських правовідносинах. При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що невиконання такими особами податкових зобов'язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб'єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб'єкта господарювання.

Крім того, посилання Апелянта на використання у ході перевірки Позивача актів про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Укрєвробуд Плюс» та ТОВ «БК «Укррегіонбуд» колегія суддів оцінює критично, оскільки зустрічні звірки не є перевірками платника податків, письмовий документ який складається після проведення такої звірки (довідка) не може містити у собі висновки посадових осіб податкового органу про порушення суб'єктом господарювання вимог чинного законодавства, у тому числі і про реальність, повноту, достовірність, господарських операцій такої особи. Тобто дані висновки не можуть братися до уваги та використовуватися податковими органами під час проведення перевірок інших платників податків, як податкова інформація чи доказова база.

З огляду на викладене, безпідставним, на думку колегії суддів, є посилання податкового органу на порушення Позивачем приписів ст. 209 ПК України в частині використання сільськогосподарським підприємством суми податку на додану вартість, що не підлягає сплаті до бюджету, оскільки, як зазначено вище, правомірність формування податкового кредиту з ПДВ підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Щодо решти висновків суду першої інстанції, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції в ході перегляду оскаржуваної постанови не було встановлено порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення Чернігівського окружного адміністративного суду переглядалось в межах апеляційної скарги.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Бахмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» до Бахмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.