Справа № 826/20951/14
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 березня 2015 року письмове провадження № 826/20951/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши адміністративну справу

за позовом Фізичної особи - підприємця - ОСОБА_1

до Державної податкової інспекціїя у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.03.2013 р. № .

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що зазначене рішення винесене на підставі помилкового висновку акту перевірки про порушення позивачем п. 164.1 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, пп.168.1.1 п. 168.1 ст. 168 та пп. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України .

Під час розгляду справи представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі з огляду на те, що доводи контролюючого органу, викладені в Акті перевірки базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження доказами.

Зокрема, вказував, що розмір податкового зобов'язання взято лише з протиправно отриманих пояснень Позивача, а також їх помилкового трактування, без посилання на будь-які первинні та інші документи, без отримання пояснень від інших осіб та без всебічного і повного з'ясування обставин. Податкове зобов'язання у розмірі 111 270, 96 грн. нараховане Відповідачем з незрозуміло звідки взятої «націнки» на товар в розмірі 10-15%, без дослідження за яку саме ціну придбавались товари Позивачем.

Відповідачем позовні вимоги у письмових запереченнях поданих на адресу суду заперечуються з огляду на правомірність прийнятого рішення.

10.02.2015 у судове засідання прибули не всі сторони, то суд відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив перейти до розгляду справи у письмовому провадженні.

За результатами розгляду документів і матеріалів поданих сторонами, пояснень їхніх представників, Окружний адміністративний суд м. Києва, встановив:

ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) зареєстровано як фізичну особу-підприємця Деснянською районною у м. Києві державною адміністрацією 06.06.2011 р. за № 028500. Місцезнаходження: АДРЕСА_1.

ФОП ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку у ДПІ у Деснянському районі м. Києва з 07.06.2011 р. відповідно до Довідки про взяття на облік платника податків № 43449 від 07.06.2011 р.

Судом встановлено, що на підставі п. п. 78.1.1 та п.п. 78.1.13 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України, наказу ДПІ у Деснянському районі м. Києва від 12.11.2012 року № 1489, посадовими особами відповідача проведено невиїзну документальну перевірку з питань дотримання податкового та валютного законадавства фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1, за результатами якої складено акт перевірки № 4653/17-10/НОМЕР_3 від 30.11.2012 року.

З акту перевірки вбачається, що відповідно до поданих звітів платника єдиного податку, обліку та звітності до ДПІ у Деснянському районі м.Києва та письмового пояснення ФОП ОСОБА_1 було встановлено, що протягом перевіряємого періоду з 06.06.2011 року по 30.09.2012 року ФОП ОСОБА_1, здійснював підприємницьку діяльність у сфері роздрібної торгівлі взуттям та шкіряними виробами.

При цьому відповідно до пояснень ФОП ОСОБА_1 перевіряючими встановлено, що закупівля товару проводилася на ринку 7 кілометр м. Одеса у фізичних осіб для подальшої реалізації в торгівельних закладах, націнка на товар становить 10-15%. До перевірки ФОП ОСОБА_1 не надано документів на придбання товару та підтверджень підстав для неутримання податку з доходів фізичних осіб у джерела виплати доходів таким фізичним особам.

Також, зазначено, що ФОП ОСОБА_1 повідомлено, що документи на придбання товару для перевірки надати не може, у зв'язку з їх відсутністю.

З огляду на встановлені обставини та виходячи з норм п. 164.1 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, пп.168.1.1 п. 168.1 ст. 168 та пп. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України перевіряючи дійшли висновків, що вищевказані операції повинні оподатковуватись податком з доходів фізичних осіб на загальних підставах у відповідності до п.164.1 ст.164 та п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу. В даному випадку, на думку працівників відповідача, ФОП ОСОБА_1 виступає податковим агентом щодо виплати доходу громадянам за реалізовані товари. Так, як націнка на реалізований товар складає 15% від обсягу виручки (ІУкв. 2011р.- 186 000,00 грн., І-ІІІкв.2012р. - 583 600,00 грн.) витрати на придбання товару визначені у сумі 669 217,39 грн., а саме: ІУкв.2011р.- 161 739.13 грн., І-ІІІ кв. 2012 р. -507 478,26 грн.

Таким чином, в порушення вимог пп. 168.1.1 п.168.1 ст.168, пп. «а», «б» п. 176.2 ст. 176, пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 протягом перевіряємого періоду не нараховувався, не утримувався та не перераховувався до бюджету податок з доходів фізичних осіб в результаті чого до бюджету не сплачено податку з доходів фізичних осіб у розмірі 111 573,19 грн., та не подавалися до податкової інспекції відповідно податкові розрахунки ф. 1-ДФ за 4-ий квартал 2011 року.

Відносно обставин, встановлених під час проведення перевірки, позивачем були подані до податкового органу заперечення, за результатами розгляду яких висновки акту перевірки залишилено без змін, а заперечення без задоволення.

20 березня 2013 року ДПІ у Деснянському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на підставі Акта перевірки № 4653/17-10/НОМЕР_3 від 30.11.2012 року прийняла оскаржуване податкове повідомлення-рішення за № (форми «Р»), яким визначило ФОП ОСОБА_1 суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентом із доходів платника податку у вигляді заробітної у розмірі 139 598,70 грн., в т.ч. 111 270,96 грн. - основний платіж, 28327,74 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Не погоджуючись із рішенням, прийнятим відповідачем, позивач оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У відповідності до п. 9.1 ст. 9 Податкового кодексу України (далі - ПК України в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до переліку загальнодержавних податків і зборів, зокрема, входить податок на доходи фізичних осіб, порядок обчислення, нарахування, утримання та перерахування якого до державного бюджету визначений у розділі IV «Податок на доходи фізичних осіб» цього Кодексу.

Згідно п. 163.1 ст. 163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

При цьому загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів (перелік, яких закріплений у п. 164.2 ст. 164 цього ж Кодексу), нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп. 164.1.2 п.164.1 ст. 164 цього Кодексу).

Відповідно до п. 162.1 ст. 162 ПК України платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

В розумінні норми пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України «податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб» - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України).

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів (тобто, ніж заробітна плата), є: а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; б) платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов'язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету (п. 171.2 ст. 171 ПК України).

Податок сплачується (перераховується) у разі коли така фізична особа є податковим агентом, - за місцем реєстрації у контролюючих органах, до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (пп. 168.1.2 п. 168.1 пп. «а» пп. 168.4.5 п. 168.4 ст. 168 ПК України).

Згідно із пп. «а» і «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

В силу норми пп. 2 п. 297.1 ст. 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з частини податків і зборів, зокрема, податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об'єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності фізичної особи та оподатковані згідно з цією главою.

Одночасно п. 297.3 ст. 297 ПК України передбачено, що платник єдиного податку виконує передбачені цим Кодексом функції податкового агента у разі нарахування (виплати, надання) оподатковуваних податком на доходи фізичних осіб доходів на користь фізичної особи, яка перебуває з ним у трудових або цивільно-правових відносинах.

В ході судового розгляду встановлено, що протягом 2011 року ФОП ОСОБА_1, перебував на спрощеній системі оподаткування відповідно до свідоцтва про сплату єдиного податку серії № 897903.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 статті 44 Кодексу, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менше як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складання якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідач в обґрунтування правомірності висновків Акта перевірки посилався на факт відсутності у позивача на момент проведення документальної перевірки первинних і розрахункових документів на підтвердження походження реалізованих протягом 2011 - 2012 років товарів, та на надання ФОП ОСОБА_1 письмових пояснень з питання здійснення підприємницької діяльності за період з 06.06.2011 року по 30.09.2012 року. Як зазначено в тексті Акта перевірки саме на підставі письмових пояснень ФОП ОСОБА_1 перевіряючим було встановлено, що останній здійснював підприємницьку діяльність у сфері роздрібної торгівля взуттям та шкіряними виробами, придбавав їх у фізичних осіб (без статусу підприємців) на ринку у м. Одесі з метою подальшої реалізації в торгівельних закладах з націнкою, а тому, як наслідок, - виступав податковим агентом щодо оподаткування доходів отриманих такими фізичними особами-продавцями товарів.

Однак, представник відповідача дані письмові пояснення ФОП ОСОБА_1, з відміткою про реєстрацію у податковому органі, суду не надав.

Разом з тим, сам по собі факт відсутності у позивача первинних документів за результатами придбання товарів, що були в подальшому реалізовані ним протягом перевіряємого періоду, в даному випадку не може беззаперечно свідчити про здійснення закупівлі таких товарів саме у фізичних осіб - не суб'єктів підприємницької діяльності.

У судовому засіданні 10.02.2015 року представник позивача повідомив, що ФОП ОСОБА_1 для проведення власної господарської діяльності у сфері роздрібної торгівлі взуттям, шкіряними та іншими виробами, проводить закупівлі відповідних товарів шляхом укладення з суб'єктами господарювання договорів поставки, купівлі-продажу тощо.

Зазначені договори укладались з суб'єктами господарської діяльності, а тому позивач не може являтись податковим агентом.

Позивач також повідомив, що докази укладення договорів з суб'єктами господарювання на придбання товарів, були втрачені позивачем, що підтверджується заявою до міліції та талоном повідомлення про прийняття такої заяви № 000184 від 26.10.2012 року. Копії таких документів відновлені та надавались Відповідачу, при зверненні до останнього із скаргою на рішення про донарахування податку від 25.12.2012 року № НОМЕР_4, однак не прийняті ним до уваги оскільки такі копії не були завірені платником податку.

До матеріалів справи позивачем надано суду належним чином завірені копії видаткових накладних виданих ФОП ОСОБА_2 № 0001 від 26.03.2012 року, № 0002 від 30.04.2012 року, № 0002 від 04.06.2012 року на загальну суму 466 730,00 грн. та копії прибуткових касових ордерів.

На думку суду, оскільки відповідач був повідомлений про втрату документів, хоча пізніше отримав їх копії, та не врахував при проведенні повторної перевірки (акт від 24.05.2013 року № 967/17-10), то міг витребувати їх від постачальника позивача - ФОП ОСОБА_2 Однак, податковий орган наданим йому податковим кодексом правом не скористався та безпідставно здійснив донарахування податку.

Суд зауважує, що відсутність з об'єктивних причин у момент проведення податкової перевірки первинної документації у платника податку, не може свідчити про те, що вищевказані операції здійснювалися з фізичними особами не суб'єктами підприємницької діяльності та повинні оподатковуватись податком з доходів фізичних осіб.

При цьому відповідачем під час проведення документальний перевірки жодним чином не був доведений факт здійснення ФОП ОСОБА_1 протягом 2011 - 2012 років сплати коштів на користь фізичних осіб незареєстрованих як суб'єкти підприємницької діяльності.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до ч. 1, 4 ст. 70 цього Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Таким чином, з наявних матеріалів справи та пояснень представника позивача судом вбачається, що висновки Акта перевірки № 4653/17-10/НОМЕР_3 від 30.11.2012 року про порушення позивачем норм пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, пп. «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України документально не підтверджуються, а тому спірне податкове повідомлення-рішення від 20.03.2013 р. № , що прийняте на підставі такого Акта перевірки, є неправомірним.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

За таких обставин, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про необхідність на підставі ч. 2 ст. 11, п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України визнання протиправним і скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує з Державного бюджету України на користь позивача фактично здійснені та документально підтверджені судові витрати в розмірі 182, 70 грн.

Керуючись ст.2, ст.9, ст. ст.69 - 71, ст.94, ст. ст.158-163, ст.167, ст.186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районі м. Києва ДПС від 20 березня 2013 року № .

3. Судові витрати в сумі 182, 70 грн. присудити на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України.

Покласти на відповідний підрозділ Державної казначейської служби України виконання постанови суду в частині стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства, та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій