Справа № 826/18326/14
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Літвіної Н.М.

Суддів Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

при секретарі Соловіцькій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніверс медіа груп» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ДПІ у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 січня 2015 року адміністративний позов - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві № від 23 жовтня 2014 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач - ДПІ у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, податковим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Юніверс медіа груп» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій по взаємовідносинах з ТОВ «Юридично-консалтингова компанія «Зевс» за період з 01 листопада 2013 року по 30 березня 2014 року, за результатами якої складено акт № 1481/26-59-22-08/37270009 від 09 жовтня 2014 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. п. 47.5.1 п. 47.5 ст. 47, п. п. 48.5.1 п. 48.5 ст. 48, п. 198.6 ст. 198 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 66 911, 00 грн.

На підставі акту перевірки ДПІ у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № від 23 жовтня 2014 року, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 83 639, 00 грн, у тому числі 66 911, 00 грн. - основний платіж, 16 728, 00 грн - штрафні (фінансові) санкції.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, між ТОВ «Юніверс медіа груп» (замовник) та ТОВ «Юридично-консалтингова компанія «Зевс» (постачальник) укладено договір про надання послуг № 03-01/11/2013 від 01.11.2013, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання надати замовнику послуги в обсягу і на умовах, передбачених цим Договором, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги.

Виконання умов вищезазначеного договору підтверджується договором про надання послуг № 03-01/11/2013 від 01 листопада 2013 року, копіями рахунків-фактури за відповідні періоди, копіями актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) за відповідні періоди, копіями податкових накладних за відповідні періоди, копіями реєстрів виданих та отриманих податкових накладних за відповідні періоди, а також належним чином завіреними копіями платіжних доручень за відповідні періоди.

Крім того, позивачем надано додаткові угоди до договору від 01 листопада 2013 року, роздруківки Інтернет-сторінок та письмові пояснення посадових осіб ТОВ «Юридично-консалтингова компанія «Зевс».

Відповідно до п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України - не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України - право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України - не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до п. 201.4., 201.6. ст. 201 ПК України - податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно ж до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Господарська операція згідно зі ст. 1 названого Закону - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, з наведених законодавчих приписів вбачається, що наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника податків. При цьому господарські операції мають бути відображені в податковому обліку відповідно до їх реального змісту.

Зокрема, не може визнаватися право платника ПДВ на податковий кредит у тому разі, якщо відповідні товари ним реально не придбавалися, або якщо витрати на таке придбання реально не понесені тощо.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02 червня 2011 року з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, виконання договорів підтверджується вищезазначеними матеріалами справи .

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта з приводу наявності лист ДПІ у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві № 2059/7/26-22-03-1 від 02 жовтня 2014 року в якому зазначено, що в рамках кримінального провадження від 27 лютого 2014 року № 000030 ліквідовано «конвертаційний центр», який надавав послуги підприємствам реального сектору економіки з формування незаконного податкового кредиту та переведення безготівкових коштів у готівку на території міста Києва та інших регіонів України. У межах проведення слідчо-оперативних заходів вилучено 54 печатки по 46 суб'єктам господарської діяльності, в тому числі по ТОВ «Юридично-консалтингова компанія «Зевс».

Також, згідно отриманої від прикордонної служби інформації ОСОБА_3, який є директором, бухгалтером та засновником ТОВ «Юридично-консалтингова компанія «Зевс» перетнув державний кордон 02 січня 2013 року по маршруту Київ-Софія з аеропорту Бориспіль.

Проте, колегія суддів не приймає до уваги зазначені доводи, оскільки постанова про порушення кримінальної справи не є належним доказом по справі і не береться судом до уваги, оскільки дані документи не є остаточними за своїм змістом, не мають наперед встановленого й доведеного характеру, тобто не є юридичними фактами, оскільки обвинувальний вирок суду в кримінальній справі відсутній. Факт порушення кримінальної справи, сам по собі не свідчить про спрямованість правочину на знищення майна держави чи відсутність господарських операцій і не спростовує правове значення складених за цими операціями первинних документів.

Крім того, дані, наведені в акті перевірки щодо відсутності ОСОБА_3 на території України з 02 січня 2013 року суперечать даним, наведеним в постанові Апеляційного суду Київської області від 10 липня 2014 року у справі №359/4167/14-п, згідно якої ОСОБА_3, 28 лютого 2014 року подав до Південної митниці Міндоходів митну декларацію із недостовірними даними, внаслідок чого останній був визнаний судом винним в порушенні митних правил і притягнутий до встановленої законом відповідальності.

Також, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року в адміністративній справі № 826/9966/14, залишеною в цій частині без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року, зобов'язано ДПІ у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві вилучити з АІС «Податковий блок» та з автоматизованої системи «Результати співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» інформацію, внесену на підставі висновків зустрічної звірки ТОВ «Юридично-консалтингова компанія «Зевс», результати якої оформлені довідкою № 329/26-56-22-03-09/37727193 від 24 червня 2014 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Юридично-консалтингова компанія «Зевс» (код за ) щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01 липня 2013 року по 31 травня 2014 року»; зобов'язано ДПІ у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві відновити дані податкової звітності ТОВ «Юридично-консалтингова компанія «Зевс», шляхом внесення до них даних, визначених у податкових деклараціях з податку на додану вартість ТОВ «Юридично-консалтингова компанія «Зевс» за період з 01 липня 2013 року по 31 травня 2014 року.

Колегія суддів також звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат товариства не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Отже, податковим органом не спростовано доводів позивача та не надано суду доказів, які б свідчили про відсутність факту реального здійснення операцій між ТОВ «Юніверс медіа груп» та ТОВ «Юридично-консалтингова компанія «Зевс», а тому рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції належним чином дослідив реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування, добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування.

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 січня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

Повний текст ухвали виготовлений 05 березня 2015 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Коротких А. Ю.

Хрімлі О.Г.