Справа № 821/4712/14
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 р. Справа № 821/4712/14

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В.
судді - Потапчук В.О.
судді - Коваль М.П.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до державного реєстратора Реєстраційної служби Скадовського районного управління юстиції Херсонської області Бабича Владислава Володимировича про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до суду з позовом до державного реєстратора Реєстраційної служби Скадовського районного управління юстиції Херсонської області Бабича Владислава Володимировича про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року відмовлено позивачу в задоволені позовних вимог.

ОСОБА_4 не погодившись з постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Сторони по справі сповіщались належним чином про час, дату та місце проведення судового засідання, однак своїм правом на участь в розгляді апеляційної скарги не скористались та у судове засідання не з'явилися, тому судовий розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження згідно ст. 197 КАС України.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 07.02.2014 р. Скадовським районним судом ухвалено рішення у справі № 663/2577/13-цп. Суд частково задовольнив позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна та повністю задовольнив зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та про поділ квартири в натурі між співвласниками. Відповідно до резолютивної частини вказаного рішення суду квартиру АДРЕСА_1, визнано такою, що належить ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності. ОСОБА_4 виділено у натурі у власність житлові приміщення даної квартири, що складають 42/100 частини, а ОСОБА_7 - 58/100 частини.

13.10.2014 року уповноважена позивачем особа ОСОБА_8 звернулась до реєстраційної служби Скадовського РУЮ із заявою про державну реєстрацію права спільної часткової власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1.

15.10.2014 р. державним реєстратором Бабичем В.В. винесено рішення № 16501766 "Про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень". Як вбачається зі змісту вказаного рішення, підставою для відмови у реєстрації прав є: подані для реєстрації прав документи не дають можливість встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; документи подано уповноваженою особою ОСОБА_8, яка не підтвердила свої повноваження на вчинення зазначених дій; уповноваженою особою не надано копію картки платника податків.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначено Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 р. № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV ).

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 9 Закону № 1952-IV державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Частиною 1 статті 15 Закону № 1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Частиною 4 статті 15 Закону № 1952-IV встановлено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

У відповідності до ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

При цьому, процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедура взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. № 868 (далі - Порядок № 868).

Відповідно до пунктів 36, 37 Порядку № 868 для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, серед іншого, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Отже, державний реєстратор здійснює державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень у разі, якщо документи, що подаються для такої реєстрації відповідають вимогам законодавства щодо їх оформлення та підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно.

Судом встановлено, що підставою для прийняття відповідачем рішення про відмову в реєстрації прав на нерухоме майно є подання уповноваженою особою позивача документів, що не дають можливість встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, оскільки рішенням Скадовського районного суду від 07.02.2014 р. не визначено щодо якої спільної власності має проводитись реєстрація (спільної чи часткової), з урахуванням положень ст.ст. 355-356 ЦК України.

Так, статтею 355 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно із частиною 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За приписами частин 2 та 3 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Отже, із аналізу наведених норм цивільного законодавства слідує, що у разі поділу нерухомого майна на частки, право спільної сумісної власності припиняється. У даному випадку рішення суду містить одночасно визнання за співвласниками права спільної сумісної власності та права спільної часткової власності, без припинення судом права спільної сумісної власності, що унеможливлює проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно за позивачем.

Отже, суд погоджується з доводами відповідача щодо існування взаємовиключних прав на майно, встановлених рішенням Скадовського районного суду від 07.02.2014 р., оскільки за приписами підпункту 4 пункту 21 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 р. № 1141 у разі проведення державної реєстрації виникнення права власності на нерухоме майно державний реєстратор вносить до запису про право власності та суб'єкта цього права відомості про розмір частки у праві спільної власності (у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії належним чином не обґрунтовані, не підтверджені наявними у справі матеріалами та задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року по справі № 821/4712/14, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк
суддя В.О. Потапчук
суддя М.П. Коваль