Справа № 806/121/15
Суддя: Сичова Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 року Житомир справа № 806/121/15

час прийняття: 12 год. 00 хв. категорія 11.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сичової О.П.,

за участі секретаря Шевчук Т.А.,

за участі представника позивача Піскова В.В.,

за участі представника відповідача Осіпчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Житомирторф" до Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції про визнання протиправною та скасування постанови від 25.12.2014 р.,

встановив:

Державне підприємство "Житомирторф" звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з вказаним позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції від 25 грудня 2014 року, якою накладено арешт на:

- грошові кошти, що містяться на рахунках Дочірнього підприємства "Житомирторф" та "Озерянського торфзаводу" філії ДП "Житомирторф, а також рахунках, які будуть відкриті після накладення арешту та належать ДП "Житомирторф", "Озерянський торфзавод" ДП "Житомирторф";

- кошти, що перебувають у касі боржника або надійдуть до неї після накладення арешту та належать боржнику ДП "Житомирторф", "Озерянський торфзавод" філії ДП "Житомирторф".

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що спірна постанова винесена державним виконавцем з порушенням Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства Юстиції України від 15.12.1999 року №74/5, який зареєстрований в Мін'юсті України 15.12.1999 року за №865/4158. Також зазначає, що у зв'язку із накладенням арешту підприємство не в змозі платити заробітну плату працівникам, здійснювати оплату за електроенергію та не в змозі надати послуги з водопостачання та водовідведення жителям смт.Жовтневе Лугинського району Житомирської області.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити з підстав зазначених в письмових запереченнях на адміністративний позов.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 25 грудня 2014 року державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції було винесено постанову про арешт коштів боржника, зі змісту якої видно, що ДП "Житомирторф" не виконано виконавчі документи за рішеннями судів та інших органів про стягнення з підприємства на користь стягувачів боргу на загальну суму 4423112,01 грн.. Зокрема накладено арешт на кошти, які знаходяться на рахунка:

р/р № ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" у м.Києві, МФО 380805;

р/р № 3 ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" у м.Києві, МФО 380805;

р/р № 1 ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" у м.Києві, МФО 380805;

р/р № 4 ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" у м.Києві, МФО 380805;

р/р № 2 ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" у м.Києві, МФО 380805;

р/р № 2550 ЖРУ ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 311744;

р/р № 0941 ЖРУ ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 311744;

та рахунки, які будуть відкриті після арешту та належать ДП "Житомирторф", "Озерянський торфозавод" філія ДП "Житомирторф"

Також зазначеною постановою накладено арешт на кошти, що перебувають у касі боржника або надійдуть до неї після накладення арешту та належать боржнику: ДП "Житомирторф" "Озерянський торфозавод" філія ДП "Житомирторф".

Перевіряючи оскаржену постанову на відповідність критеріям, які визначені у ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не може визнати її такою, що повністю прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з урахуванням усіх обставин, які мали значення для її прийняття.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до частин 1-3 статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Частиною 6 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Пунктом 10.3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року №22 встановлено, що арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті в банку, або на кошти на одному/кількох рахунку (-ах).

Відповідно до пункту 4.1.9 Інструкція з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказ Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших фінансових установах, накладається арешт, про що виноситься постанова державного виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчими документами, виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій та вказується номер рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. Постанова підписується державним виконавцем та скріплюється печаткою органу ДВС.

Зазначені правові норми свідчать, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений для самостійного його виконання, з метою забезпечення виконання рішення державний виконавець має право накласти арешт на все майно та кошти, що містяться на всіх рахунках боржника у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Таким чином, при прийнятті постанови про арешт коштів боржника від 25 грудня 2014 року відповідачем в порушення вищезазначених норм Закону України "Про виконавче провадження", Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказ Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 та Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, наклав арешт на всі кошти боржника, які містяться на рахунках та перебувають у касі боржника або надійдуть до неї після накладення арешту, хоча повинен був застосувати арешту на кошти тільки у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Крім того, як вбачається з оскаржуваної постанови, державним виконавцем накладено арешт на кошти, що перебувають у касі боржника або надійдуть до неї після накладення арешту та належать боржнику ДП "Житомирторф".

Відповідно до чч. 1-4 ст. 52 Закону, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Зокрема, згідно п.п. 4.1.1. п. 4.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень від 04 квітня 2012 року за № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04 квітня 2012 р. за № 489/20802 (далі по тексту - Інструкція), державні виконавці в процесі виконання рішення можуть вилучати готівкові кошти у боржника в національній та іноземній валютах. Приймання державними виконавцями грошей не дозволяється. Виявлені у боржника готівкові кошти вилучаються, про що державний виконавець складає акт вилучення готівки. Вилучення проводиться у присутності понятих. Цей акт складається у необхідній кількості примірників, з яких перший залишається у виконавчому провадженні, інші вручаються боржнику або його представнику, особі, у якої вилучено, під розписку в першому примірнику. У разі відмови боржника (його представника) від підпису про це зазначається в акті вилучення готівки.

Відповідно до п.п. 4.1.4., 4.1.5. п. 4.1 Інструкції, в акті вилучення готівки обов'язково зазначаються:

а) повне найменування (прізвище, ім'я та по батькові) особи, у якої вилучено готівку;

б) розмір грошової суми, яку вилучено (цифрами та словами);

в) найменування валюти, її кількість, номінал купюр.

Перший примірник акта, який залишається у державного виконавця, не пізніше наступного робочого дня затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, та скріплюється печаткою.

Підпунктами 4.1.6., 4.1.7. пункту 4.1. Інструкції встановлено, що вилучена готівка в національній та/або іноземній валюті не пізніше наступного робочого дня зараховується державним виконавцем на відповідний рахунок органу ДВС для покриття витрат на організацію та проведення виконавчих дій, покриття боргу за виконавчими документами та стягнення виконавчого збору, а також на повернення авансового внеску та стягнення штрафів, накладених державним виконавцем на боржника, якщо такі мали місце. Витрати, пов'язані із зарахуванням коштів на відповідний рахунок органу ДВС (комісія банку), є витратами на організацію та проведення виконавчих дій та покриваються за рахунок вилучених у боржника коштів. Документ, який підтверджує внесення коштів на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, приєднується до акта вилучення готівки та підшивається разом з актом до матеріалів виконавчого провадження.

Суми, які підлягають перерахуванню на користь держави, при відсутності витрат на організацію та проведення виконавчих дій та інших стягнень перераховуються до Державного бюджету України або місцевих бюджетів у порядку, встановленому Державною казначейською службою України, а виконавчий збір - на відповідний рахунок органу ДВС. Відповідна квитанція банку про отримання коштів приєднується до акта вилучення готівки та підшивається разом з актом до матеріалів виконавчого провадження.

Згідно п.п. 4.1.8., 4.1.9 п. 4.1 Інструкції, розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, державний виконавець зобов'язаний винести постанову відповідно до частини другої статті 57 Закону. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборон на його відчуження. Постанова підписується державним виконавцем та скріплюється печаткою органу ДВС.

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших фінансових установах, накладається арешт, про що виноситься постанова державного виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчими документами, виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій та вказується номер рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. Постанова підписується державним виконавцем та скріплюється печаткою органу ДВС.

Таким чином, аналізуючи наведені вище норми, суд приходить до висновку, що діючим законодавством про виконавче провадження не передбачено можливості арешту каси підприємства. Готівкові кошти можуть бути вилучені у підприємства на підставі акту державного виконавця.

Поняття вилучення коштів та поняття арешт коштів не є тотожними, оскільки арешт коштів може бути застосований тільки до безготівкових коштів, облікованих на банківських рахунках чи в інших кредитних установах.

Разом з тим, до касового приміщення передбачена окрема процедура примусового виконання, оскільки опечатування приміщення та вилучення готівкових коштів це одноразова дія, що не пов'язана з арештом.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідач при накладенні арешту на кошти боржника, що перебувають у касі або надходять до неї не перевірив, яким чином арешт вплине на господарську діяльність ДП «Житомирторф», чи не призведе це до неможливості здійснювати господарську діяльність, виплачувати заробітну плату робітникам тощо.

Щодо посилання позивача на зняття арешту з рахунків, які використовуються підприємством для виплати заробітної плати працівникам, сплати за споживчу електроенергію, то суд вважає їх безпідставними, оскільки ним не надано доказів на підтвердження того, що ці кошти є цільовими та спрямовані на виплату заробітної плати працівникам чи сплату за споживчу електроенергію.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, та зважаючи на викладене, суд вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, а тому позовні вимоги про її скасування підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 86, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

Позовні вимоги задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції про арешт коштів боржника від 25.12.2014 р. винесену у виконавчому провадженні за реєстраційним номером 45716361.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Сичова

Повний текст постанови виготовлено: 27 лютого 2015 р.