Справа № 544/2524/14-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 р.Справа № 544/2524/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 04.12.2014р. по справі № 544/2524/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Пирятинському районі Полтавської області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

03.12.2014 року позивач - ОСОБА_1, звернувся до Пирятинського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Пирятинському районі, в якому просив суд: визнати причину його пропуску для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів поважною та поновити йому вказаний строк; визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови йому у здійсненні перерахунку державної та додаткової пенсій відповідно до ст.ст. 50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як інваліду ІІ групи з 01.01.2014; зобов'язати відповідача провести йому перерахунок державної пенсії відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії відповідно до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням вимог ст.. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та провести відповідні виплати за період з 01.01.2014; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Пирятинському районі Полтавської області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 03.12.2014 року адміністративний позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог за період з 01.01.2014 року по 03.06.2014 року - залишено без розгляду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм процесуального права, позивач просить ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 04.12.2014 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою визнати причину пропуску строку для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів поважною та поновити строк для звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що оскільки до 01 січня 2014 року протягом трьох років поспіль діяла норма, що положення статей 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України, а Закон України від січня 2014 року №719-VII "Про Державний бюджет України на 2014 рік", нормами якого було визначено розмір нарахування державної та додаткової пенсії було опубліковано лише у обмежених друкованих засобах масової інформації (газеті "Урядовий кур'єр" та Офіційному віснику України), в інших засобах масової інформації питання зміни розміру нарахування державної та додаткової пенсії з 01.01.2014 року не висвітлювалися та не обговорювалися, в зв'язку з цими обставинами, він дізнався про порушення своїх прав лише 19 листопада 2014 року. Вказані причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом, на думку позивача, є поважними.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про залишення адміністративного позову в частині позовних вимог за період з 01.01.2014 року по 03.06.2014 року без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено шестимісячний строк для звернення до суду з адміністративним позовом, передбачений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, без поважних причин.

За висновком суду першої інстанції, позивачем не доведено поважність причин пропуску строку звернення до суду, що зумовило застосування судом наслідків пропущення строку звернення до суду, визначених ст.100 КАС України, та відповідно залишення частини позовних за період з 01.01.2014 року по 03.06.2014 року без розгляду.

Колегія суддів частково погоджується з даним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 03.12.2014 року із вимогами із вимогами щодо захисту його порушеного права, починаючи з 01.01.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З наведених вище приписів КАС України випливає, що адміністративний позов може бути поданий у межах строку звернення до адміністративного суду визначеного цим Кодексом або іншими законами, який обчислюється з моменту коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Предметом адміністративного позову у цій справі є перерахунок пенсії, для звернення з яким чинним законодавством України спеціальних строків не встановлено, а тому такий позов має бути поданий в межах визначеного ч. 2 ст. 99 КАС України шестимісячного строку, перебіг якого починається з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Визначаючи початок перебігу строку звернення з даним адміністративним позовом, суд апеляційної інстанції виходить з того, що пенсія позивача є періодичною виплатою, яка позивачем, хоч і в меншому розмірі, отримується кожного місяця, а тому про порушення своїх прав щодо недоплати він повинен був дізнаватися кожного місяця під час її отримання.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом (03.12.2014 р.), шестимісячний строк на звернення до суду з позовом та період, за який позивач просить суд захистити його права, колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту в межах шестимісячного строку, починаючи з 03.06.2014 року.

Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала (частина 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України). Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи (частина 2 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України).

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Слід зазначити, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Однак, позивачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано доказів поважності пропуску строку для звернення до адміністративного суду з позовом щодо перерахунку пенсій за період з 01.01.2014 року по 02.06.2014 року.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку звернення до суду з поважних причин, посилаючись на юридичну необізнаність, колегія суддів не приймає, оскільки юридична необізнаність не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги стосовно наведених причин поважності пропуску строку звернення до суду колегією суддів відхиляються, оскільки перебіг процесуального строку починається з наступного після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, тобто, з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не надав доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку звернення до суду, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 року по 02.06.2014 року судом першої інстанції правомірно залишено без розгляду.

Водночас, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо залишення без розгляду в межах шестимісячного строку звернення до суду позовних вимог ОСОБА_1 по 03.06.2014 року включно, оскільки права позивача, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 99 КАС України та дати звернення позивача до суду, підлягають захисту саме з 03.06.2014 року.

Виходячи із зазначених обставин справи, колегія суддів вважає, що судом при ухваленні рішення було порушено приписи ст.ст.99, 100 КАС України в частині залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 за 03.06.2014 року, у зв'язку з чим, ухвала Пирятинського районного суду Полтавської області від 04.12.2014р. по справі № 544/2524/14-а в цій частині підлягає скасуванню.

У відповідності до ст. 159 КАС України, судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 199 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, серед іншого, скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Відповідно до п. 4 ст. 204 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, внаслідок неправильного застосування норм ч. 2 ст.99 КАС України в частині залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Пирятинському районі про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії за 03.06.2014 року, ухвала Пирятинського районного суду Полтавської області від 04.12.2014р. не може бути визнана законною, а тому підлягає скасуванню, а справа в цій частині направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження.

В іншій частині рішення доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 197, п. п. 1, 3 ст. 199, ст. 200, ч. 4 ст. 204, ст.ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 04.12.2014р. по справі № 544/2524/14-а - скасувати в частині залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Пирятинському районі про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії за 03.06.2014 року.

Справу № 544/2524/14-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Пирятинському районі про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії в зазначеній частині позовних вимог направити до Пирятинського районного суду Полтавської області на розгляд зі стадії вирішення питання про відкриття провадження.

В іншій частині ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 04.12.2014р. по справі № 544/2524/14-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.