Справа № К/9991/26151/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Київ К/9991/26151/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Кочана В.М.,
Олексієнка М.М., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом Прокурора міста Луганська в інтересах держави в особі Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Універсам» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, за касаційною скаргою Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2008 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 5 квітня 2011 року, -

в с т а н о в и в :

У червні 2008 року Прокурор міста Луганська в інтересах держави в особі Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся в суд з позовом, у якому просив стягнути з ТОВ «Універсам» адміністративно-господарські санкції та пеню у загальному розмірі 6904,72 гривень за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2006 році.

На обґрунтування позову послався на те, що ТОВ «Універсам» в порушення статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-ХII (далі - Закон № 875-ХII) не забезпечило установленого законодавцем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, а відтак відповідно до статті 20 цього Закону відповідач має сплатити адміністративно-господарські санкції та пеню.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2008 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 5 квітня 2011 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало касаційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Луганського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2008 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 5 квітня 2011 року, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи та іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 8 лютого 2007 року ТОВ «Універсам» подало до Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2006 рік за формою № 10-ПІ, відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 18 осіб. Кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону № 875-ХII, складає 1 особу, однак фактично у 2006 році інваліди на підприємстві не працювали, у зв'язку з чим відповідач повинен був сплатити до 15 квітня 2007 року адміністративно-господарські санкції у розмірі 6422,22 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачем пропущено річний строк звернення до адміністративного суду, встановлений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, частиною 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За правилами частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення до суду із вказаним позовом та розгляду справи в суді першої інстанції) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 20 Закону № 875-XII встановлено, що адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою № 10-ПІ за 2006 рік відповідач подав до Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів 8 лютого 2007 року та, враховуючи твердження позивача, до 15 квітня 2007 року повинен був сплатити штрафні санкції. Отже, перебіг строку звернення до суду починається з 15 квітня 2007 року, однак прокурор міста Луганська в інтересах держави в особі Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся в суд з адміністративним позовом лише 25 червня 2008 року.

Відповідач заперечуючи проти адміністративного позову наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском позивачем встановленого річного строку для звернення до адміністративного суду.

Відповідно до частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення до суду із вказаним позовом та розгляду справи в суді першої інстанції) пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

За таких обставин, оскільки позивач звернувся до суду з пропуском строку, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, не надавши належних доказів поважності причин його пропуску, а відповідач наполягав на відмові в задоволенні позову з цих підстав, то суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2008 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 5 квітня 2011 року у справі за позовом Прокурора міста Луганська в інтересах держави в особі Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсам» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Кочан В.М.

Олексієнко М.М.