Справа № 804/20138/14
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОлійника В. М.
при секретаріПрихно К.С.
позивача представника позивача представника відповідача-1 відповідача-2 представника відповідача-2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 Тарасової Л.В. ОСОБА_6 ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до відповідача-1: Реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, відповідача-2: ОСОБА_6 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-
08 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції, ОСОБА_6, в якому, з урахуванням уточнень від 17.02.2015 р., просить:
визнати дії Реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції щодо реєстрації права власності за ОСОБА_6 на домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 на підставі рішення без номера виданого 18.03.2014 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області за ОСОБА_6 - незаконним;
визнати недійсним рішення №16018385 від 24.09.2014 року Реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 на підставі рішення без номера виданого 18.03.2014 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області;
зобов'язати реєстраційну службу Верхньодніпровського районного управління юстиції скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №7106363 від 18.09.2014 року щодо реєстрації права власності за ОСОБА_6 на домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1;
зобов'язати реєстраційну службу Верхньодніпровського районного управління юстиції зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на 1/2 домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання від 19.02.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу ОСОБА_8 реєстровий №279.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що він та його рідний брат ОСОБА_6 отримали у спільну часткову власність домоволодіння в рівних частинах по 1/2, що знаходиться в АДРЕСА_1.
Відповідач-2 у вересні 2012 року вирішив отримати право власності на все домоволодіння та звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом про визнання за ним права власності на домоволодіння в цілому з виплатою позивачу вартості його частки власності.
Після розгляду справи у двох інстанціях вищевказане домоволодіння так і залишилося у спільній частковій власності позивача та відповідача-2.
На початку жовтня 2014 року позивач дізнався про те, що Реєстраційна служба Верхньодніпровського районного управління юстиції в проміжок часу з 18.08.2014 року по 06.10.2014 року зареєструвала за ОСОБА_6 право власності на належну позивачу 1/2 частку домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, внаслідок чого ОСОБА_6 став єдиним власником зазначеного домоволодіння.
Позивач стверджує, що своїми діями відповідачем-1 грубо порушено гарантоване Конституцією його право на власність.
Державна реєстрація прав проводиться лише на підставі рішень судів, що набрали законної сили.
Таким чином, стверджує позивач, рішення Реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції є неправомірним та підлягає скасуванню.
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, адміністративний позов просили задовольнити.
Представник відповідача-1 в судовому засіданні заперечував проти адміністративного позову, просив відмовити у його задоволенні та пояснив, що вимоги позивача визнати незаконними дії реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції щодо реєстрації права власності на 1/2 домоволодіння, що знаходиться у АДРЕСА_1 та належить позивачу на підставі договору довічного утримання від 19.02.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу ОСОБА_8, реєстровий №279, за ОСОБА_6 - є безпідставними, оскільки РС Верхньодніпровського РУЮ на підставі договору довічного утримання від 19.02.2004 року не реєструвала у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 право власності на 1/2 домоволодіння, що знаходиться у АДРЕСА_1.
Також, представник відповідача-1 вважає безпідставними вимоги позивача визнати недійсним рішення реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на 1/2 домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання від 19.02.2004 року, так як таке рішення не виносилось реєстраційною службою Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області.
Крім того, вимоги позивача зобов'язати реєстраційну службу Верхньодніпровського районного управління юстиції скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис щодо реєстрації права власності за ОСОБА_6 на 1/2 домоволодіння, також є безпідставними, оскільки такого запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не існує, тому скасувати його неможливо.
Тобто, державний реєстратор може скасувати тільки ту державну реєстрацію, яку він здійснив на підставі прийнятого ним рішення.
З цієї причини неможливо виконати вимогу позивача про зобов'язання реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на 1/2 домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3, так як такий запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не здійснювався.
Відповідач-2 та його представник також заперечували проти позовних вимог позивача та пояснили, що твердження позивача про те, що 18.08.2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області задовольнив апеляційну скаргу позивача по цивільній справі № 406/2555/2012 про визнання права власності на будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, скасувавши рішення суду першої інстанції, та ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, не відповідає дійсності.
Отже, відповідач-2 звернувся до реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області для реєстрації права власності на будинок за адресою АДРЕСА_1.
За таких умов відповідачем-1 не було порушено жодних прав позивача.
Крім того, представник відповідача-2 повідомив, що після того як рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.08.2014 року набрало законної сили, позивач, всупереч діючому законодавству, коли були пропущені строки, подав заяву про додаткове рішення та заяву про роз'яснення рішення.
Додаткове рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2014 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2014 року про роз'яснення рішення по справі № 406/2555/2012 винесені з порушенням норм матеріального та процесуального права. З цього приводу відповідач-2 подав касаційну скаргу від 30.12.2014 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Інформації стосовно відкриття чи відмови у відкритті касаційного провадження не надходило.
Також в обґрунтування заперечень зазначено, що відповідачі керувались рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, які набрали законної сили, згідно яких право власності на вищезазначене домоволодіння визнано за відповідачем-2 та були внесені кошти в розмірі 49 483 грн. на депозитний рахунок ТУДСА України в Дніпропетровській області, що становить 1/2 вартості вищезазначеного домоволодіння, які призначені для виплати позивачу за його частку домоволодіння.
Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що між ОСОБА_9 з однієї сторони та гр. ОСОБА_6 (відповідач-2), ОСОБА_3 (позивач) було укладено договір довічного утримання від 19.02.2004 року, відповідно до якого ОСОБА_9 (мати позивача) передано у спільну часткову власність ОСОБА_6 та ОСОБА_3 домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1.
Ціна відчужуваного жилого будинку визначена у розмірі 21 038,00 грн.
Договір посвідчений приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу ОСОБА_8, реєстровий №279.
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.09.2009 року №23864933 вищенаведене домоволодіння належало позивачу разом з відповідачем-2 в рівних частинах по 1/2 частині кожному.
Після прийняття спадщини за взаємною згодою позивач і відповідач-2 поділили спірне домоволодіння шляхом внесення конструктивних змін до будинку (влаштування дверних пройомів та закладення у суміжних кімнатах вікон та дверей). Фактично станом на вересень 2012 року вищенаведене домоволодіння було поділено за згодою власників на дві окремі квартири з окремими входами.
Відповідач-2 у вересні 2012 року звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом про визнання за ним права власності на домоволодіння в цілому з виплатою позивачу вартості його частки власності.
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у справі №406/2555/2012 прийняв рішення від 18.03.2014 року, яким задовольнив позов відповідача-2 та визнав за ним право власності на домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 з виплатою відповідачем-2 на користь позивача 49 483,00 грн. вартості 1/2 частини вищенаведеного домоволодіння.
Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18.03.2014 року позивач оскаржив в апеляційному порядку.

Апеляційний суд Дніпропетровської області 18.08.2014 р. апеляційну скаргу позивача задовольнив частково а саме - рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2014 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про поділ будинку та земельної ділянки, а також в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 12 588,00 грн. витрат за проведення переобладнання спільного майна було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.08.2014 року набрало законної сили і не було оскаржено до суду касаційної інстанції.

Крім того, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.11.2014 року задоволено заяву позивача про роз'яснення рішення.

Ухвалою було роз'яснено, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2014 року, з урахуванням додаткового рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2014 року, скасовано рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2014 року в частині визнання права власності за ОСОБА_6 на будинок АДРЕСА_1, що розташований на присадибній земельній ділянці площею 746 кв.м., з виплатою ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 49 483 грн., які внесені ОСОБА_6 на депозитний рахунок ТУДСА України в Дніпропетровській області вартості 1/2 частину цього будинку, з припиненням права власності ОСОБА_3 на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1, стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 понесені судові витрати в сумі 3 154,48 грн. за сплачений судовий збір та правову допомогу, а також 2 931 грн. за проведення судової будівельно-технічної експертизи, та в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про усунення перешкод та визнання права власності на частки, ухвалено нове рішення яким відмовлено ОСОБА_6 в задоволенні його позовних вимог у повному обсязі, та відмовлено у задоволеній частині зустрічного позову ОСОБА_3.

Таким чином, домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 після рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.08.2014 року залишилось у спільній частковій власності ОСОБА_6 та ОСОБА_3 по 1/2 частині у кожного.

Однак, за заявою ОСОБА_6 державний реєстратор Реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області 24 вересня 2014 року прийняв рішення № 16018385 про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 всього домоволодіння по АДРЕСА_1. На підставі цього також внесено в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запис № 7106363 від 18.09.2014 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на домоволодіння по АДРЕСА_1.

При цьому державна реєстрація всього домоволодіння була проведена за ОСОБА_6 на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18.03.2014 року у справі №406/2555/2012, яке на той час не набрало законної сили та було скасовано рішенням суду апеляційної інстанції.

Крім того, державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, розглянувши заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 04.02.2015 року, за реєстраційним номером 10055840, яку подав ОСОБА_3, для проведення державної реєстрації права власності форма власності: приватна, спільна часткова, розмір частки: 1/2 на житловий будинок садибного типу, що розташований АДРЕСА_1 виніс рішення №19215588 від 10.02.2015 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень оскільки право власності на заявлений об'єкт нерухомого майна вже зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за іншою особою.

Законом, що регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV, 01.07.2004 р. (далі Закон № 1952-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону №1952-IV державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону №1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до ч. 7 ст. 15 Закону №1952-IV розгляд заяви про державну реєстрацію обтяжень і прийняття рішення про таку реєстрацію, відмову у державній реєстрації обтяжень або її зупинення проводиться в день надходження заяви.

Згідно п.п. 1, 5 ч. 1. ст. 19 Закону №1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом, а також рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем-1 в момент державної реєстрації права власності на домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, за ОСОБА_6 було порушено право позивача на належне йому майно, оскільки вказана реєстрація була здійснена на підставі рішення суду, що не набрало законної сили та скасовано судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд вважає, що для належного та повного захисту прав позивача і відповідача-2 необхідно вийти за межі позовних вимог та частково задовольнити позовні вимоги наступним шляхом:

визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області № 16018385 від 24.09.2014 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на домоволодіння по АДРЕСА_1;

зобов'язати Реєстраційну службу Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 7106363 від 18.09.2014 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на домоволодіння по АДРЕСА_1;

визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області № 19215588 від 10.02.2015 р. року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень;

зобов'язати Реєстраційну службу Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на 1/2 приватної спільної власності на домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання від 19.02.2004 року;

зобов'язати Реєстраційну службу Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на 1/2 приватної спільної власності на домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 на підставі договору довічного утримання від 19.02.2004 року.

У задоволенні решти позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити.

На підставі ст. 94 КАС України суд також вважає за необхідне, враховуючи часткове задоволення адміністративного позову, присудити з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати у розмірі 50,00 грн.

Керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області № 16018385 від 24.09.2014 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на домоволодіння по АДРЕСА_1.

Зобов'язати Реєстраційну службу Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 7106363 від 18.09.2014 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на домоволодіння по АДРЕСА_1.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області № 19215588 від 10.02.2015 р. року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Зобов'язати Реєстраційну службу Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на 1/2 приватної спільної власності на домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання від 19.02.2004 року.

Зобов'язати Реєстраційну службу Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на 1/2 приватної спільної власності на домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 на підставі договору довічного утримання від 19.02.2004 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 50,00 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2015 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 23 лютого 2015 року. Суддя З оригіналом згідно. Помічник судді В.М. Олійник В.М. Олійник Е.Г. Лоба