Справа № 1819/6478/12 (2а/589/16/13)
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" лютого 2015 р. м. Київ К/800/35108/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

на постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 29 січня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - ГУ ПФУ в Сумській області), третя особа - Управління державної пенітенціарної Служби України в Сумській області (далі - УДПС України в Сумській області), про визнання дій відповідача щодо невірного встановлення відсоткової надбавки за вислугу років та не зарахування відсоткової надбавки за службу в умовах режимних обмежень неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що з 30 червня 2000 року звільнився у відставку з органів внутрішніх справ за підпунктом «а» пункту 65 (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 та отримує пенсію за вислугу років. Вказує, що на день звільнення його вислуга років в календарному обчисленні складала понад 25 років, у зв'язку з чим він мав право на отримання надбавки за вислугу в розмірі 40 %, проте УДПС України в Сумській області встановило йому цю надбавку у розмірі 35 %. Крім того, з 01 січня 2004 року має право на встановлення надбавки за службу в умовах режимних обмежень, яку йому не встановили. Посилаючись на те, що внаслідок неправомірних дій відповідачів отримує пенсію у меншому, ніж належить розмірі, та уточнивши позовні вимоги, просив суд поновити строк, визнати неправомірними дії УДПС України в Сумській області щодо встановлення йому надбавки за вислугу років в розмірі 35%, зобов'язати відповідача зарахувати період служби в Збройних Силах СРСР до вислуги років для встановлення 40% цієї надбавки, направити до ГУ ПФУ в Сумській області подання, яким зобов'язати ГУ ПФУ в Сумській області провести перерахунок пенсії з урахуванням 40% надбавки за вислугу років з 30 червня 2000 року і надбавки за роботу в умовах режимних обмежень з 01 січня 2004 року та провести відповідні виплати.

Постановою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 29 січня 2013 року, яку залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року, позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_4 строк звернення до суду. Визнано дії УДПС України в Сумський області щодо встановлення надбавки за вислугу років в розмірі 35% неправомірними. Зобов'язано УДПС України в Сумський області зарахувати період служби в Збройних Силах СРСР - 02 роки 01 місяць 18 днів до стажу служби для виплати відсоткової надбавки за вислугу років та безперервну службу із врахуванням періоду служби в Збройних Силах, надавши до ГУ ПФУ України в Сумській області необхідне подання. Зобов'язано ГУ ПФУ в Сумській області провести перерахунок пенсії з врахуванням 40% надбавки за вислугу років з 30 червня 2000 року та провести відповідні виплати. В решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ГУ ПФУ в Сумській області порушує питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема статті 55 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-ХІІ).

Відповідно до статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах доводів касаційної скарги.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами встановлено, що з 30 червня 2000 року ОСОБА_4 є пенсіонером Державного департаменту України з питань виконання покарань та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

У вересні 2012 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Сумській області та УДПС України в Сумській області із запитами, в яких просив повідомити про строк його вислуги, який враховано при обчисленні розміру надбавки за вислугу років та надати довідки, згідно з якими проводились перерахунки його пенсії.

Листом від 22 вересня 2012 року №2/174-Б УДПС України в Сумській області повідомило, що на момент звільнення позивача з органів Державної кримінально-виконавчої служби України його вислуга років для призначення пенсії складала: у календарному обчисленні: 21 рік 06 місяців 11 днів та у пільговому обчисленні: 28 років 00 місяців 21 день, що відповідає надбавці за вислугу років у розмірі 35 %, надбавка за службу в умовах режимних обмежень протягом цього періоду в грошове забезпечення для нарахування пенсії не враховувалась.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що УДПС України в Сумській області безпідставно не зарахувало до вислуги років позивача строкову службу в Збройних Силах СРСР, а тому зобов'язане направити до ГУ ПФУ в Сумській області відповідне подання з цього приводу, а орган Пенсійного фонду провести перерахунок пенсії з урахуванням 40% надбавки за вислугу років з 30 червня 2000 року.

Проте, з такими висновками погодитись неможливо.

Відповідно до частини 1 статті 43 Закону № 2262-ХІІ, пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

На час звільнення позивача зі служби, діяв Указ Президента України від 04 жовтня 1996 року № 926/96, яким встановлювались розміри надбавки за вислугу років до окладів грошового утримання, зокрема, для осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які прослужили понад 25 років у розмірі 40% посадового окладу (додаток № 10) (далі - Указ Президента України № 926/96).

Для осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які прослужили від 20 до 25 років ця надбавка встановлювалася у розмірі 35 % посадового окладу.

Із висновку №1066 про призначення пенсії ОСОБА_4 від 05 жовтня 2000 року, затвердженого начальником фінансового управління Державного департаменту України з питань виконання покарань видно, що на день звільнення його вислуга складала 25 років в календарному обчисленні та 32 роки - в пільговому (а.с.38). Аналогічні відомості щодо розміру вислуги років (25 років 06 місяців 10 днів в календарному обчисленні), зазначені і в розрахунку вислуги років №М-912831 на а.с.34-36.

Відомості щодо її перерахунку, після звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ, в матеріалах справи відсутні. Проте, із матеріалів справи видно, що починаючи з 2000 року надбавка за вислугу років позивачу виплачувалась у розмірі 35 %, тобто у розмірі, що не відповідав строку служби позивача.

Вирішуючи спір та розглядаючи питання щодо не зарахування строкової військової служби в Збройних Силах СРСР до вислуги років позивача, суди не дали правової оцінки цим документам, не звернули уваги на те, що розмір вислуги років позивача обчислено правильно, проте розмір встановленої ОСОБА_4 на час звільнення надбавки не відповідав розміру, визначеному Указом Президента України № 926/96.

Відповідно до частини 2 статті 55 Закону № 2262-ХІІ, нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Разом з тим, функції з призначення, виплати та перерахунку пенсій, передбачених Законом № 2262-ХІІ, були передані територіальним органам Пенсійного фонду України з 01 січня 2007 року.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ врегульовані Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління ПФУ від 30 січня 2007 року № 3-1 (далі - Порядок №3-1).

Як видно із довідок про розмір грошового забезпечення ОСОБА_4 наданих ГУ ПФУ в Сумській області для перерахунку пенсії, УДПС України в Сумській області встановило надбавку за вислугу років в розмірі 35%.

За змістом положень пункту 24 Порядку органи ПФУ не наділені повноваженнями самостійно визначати розмір пенсії, а здійснюють її нарахування на підставі наданих їм іншими органами довідок про розмір грошового забезпечення, і розмір пенсійних виплат залежить від розміру складових грошового забезпечення, зазначених у таких довідках.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленій у постановах постанові від 25 листопада 2014 року (справа № 21-322а14), яка відповідно до положень статті 244-2 КАС України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Отже, вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на вказані норми закону та безпідставно зобов'язали ГУ ПФУ в Сумській області перерахувати пенсію ОСОБА_4 з урахуванням 40 % надбавки за вислугу років за відсутності довідки, виданої уповноваженим органом.

Враховуючи наведене, судові рішення в частині задоволення позовних вимог підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд в цій частині.

Відповідно до частини 2 статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області задовольнити частково.

Постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 29 січня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року скасувати в частині задоволення позовних вимог, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті судові рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак