Справа № 2а-8622/11/1370
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року м. Київ К/800/51991/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М.,

Бутенка В.І.,

Штульман І.В.,

здійснивши попередній розгляд справи за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області (далі - УПФ) до відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції Львівської області (далі - ВДВС) про визнання дій неправомірними та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, за касаційною скаргою представника позивача на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2011 року представник УПФ звернувся в суд з позовом, відповідно до якого просив визнати неправомірними дії ВДВС., допущені при проведенні виконавчих дій, та скасувати постанову державного виконавця від 4 березня 2011 року про стягнення виконавчого збору.

Посилався на протиправність дій та незаконність постанови відповідача, оскільки виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник позивача, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні судові рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову. Зазначає, що стягнення виконавчого збору та винесення про це постанови до фактичного виконання рішення суду є неможливим.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з урахуванням наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, державним виконавцем на підставі виконавчого листа № 2а-272/09, виданого 25 жовтня 2010 року Сокальським районним судом Львівської області, 3 листопада 2010 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано строк до 10 листопада 2010 року для добровільного виконання судового рішення.

Листами УПФ від 9 лютого 2011 року та 28 лютого 2011 року поінформовано державну виконавчу службу про стан виконання рішення суду щодо виплати недоплаченої державної соціальної допомоги та про включення її в основну відомість за березень 2011 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із законності рішення ВДВС про стягнення виконавчого збору.

Такий висновок відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Частинами першою, другою статті 46 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV у редакції Закону України від 18.11.2003 року №1255-IV, із змінами, внесеними згідно із Законом України від 23.06.2005 року №2716-IV) встановлено, що у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом, а в разі невиконання рішення немайнового характеру в строк, встановлений для добровільного його виконання, з боржника після повного виконання рішення в тому ж порядку стягується виконавчий збір у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - громадянина і в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - з боржника - юридичної особи.

Виконавчий збір не стягується із страховиків, які здійснюють державне обов'язкове особисте страхування, при виконанні державними виконавцями рішень про стягнення коштів за державним обов'язковим особистим страхуванням, та з осіб, звільнених від його сплати згідно з законодавством, а також за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, стягнення виконавчого збору, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, та враховуючи роз'яснення, викладені в пункту 4.16.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 15.12.1999 року №74/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за №865/4158, підставою для стягнення виконавчого збору є невиконання боржником рішення суду протягом строку, встановленого державним виконавцем, окрім випадків, коли виконавчий збір не стягується.

Судами установлено, що відповідачем у встановлений строк, судове рішення виконано не було, при цьому державним виконавцем вживалися примусові заходи до його виконання, тому постанова про стягнення виконавчого збору прийнята у відповідності до вимог статті 46 Закону № 606-ХІV.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновок суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо) особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження може звернутися із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області відхилити, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

І.В. Штульман