Справа № 802/247/15-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2015-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 лютого 2015 р. Справа № 802/247/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Слишинської Н.С.

представника позивача: Арустамян А.Е.

представника відповідача: Прокопюк О.В., Доброштан Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: приватного підприємства "Тінік-Оіл"

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

04.02.2015 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся позивач - приватне підприємство "Тінік-Оіл" (далі - ПП "Тінік-Оіл") з адміністративним позовом до відповідача - Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ). У позовній заяві позивач просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ № від 21.01.2015 року за платежем податок на додану вартість в сумі 235596,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що на підприємстві проведено позапланову виїзну документальну перевірку з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування податку на додану вартість по взаєморозрахункам з ТОВ "Східмегатранс" за період серпень 2014 року, за наслідками якої складено Акт № 415/02-28-22-05/37836304 від 30.12.2014 року. Перевіркою встановлено порушення ПП "Тінік-Оіл" вимог Податкового кодексу України, а саме норм п. 198.1, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 пп.200.2 ст. 200 та п. 201.1 ст. 201 ПК України. Фактичні обставини порушення полягали у тому, що податковий орган дійшов висновку про заниження підприємством податкового зобов'язання із податку на додану вартість внаслідок безпідставного формування податкового кредиту по господарських операціях із ТОВ "Східмегатранс", які виникли на підставі договору поставки. Такі висновки відповідача позивач вважає необґрунтованими, оскільки податковий орган не встановлює відсутність самих господарських операцій, підтвердженням реального змісту яких є наявна первинна документація, надана в повному обсязі під час перевірки. Позивач зазначає, що Вінницька ОДПІ отримала від ПП "Тінік-Оіл" оригінали та копії документів, які підтверджують наявність об'єкту оподаткування з податку на додану вартість, однак зробила, на думку позивача, хибний висновок щодо відсутності у ПП "Тінік-Оіл" підстав для формування податкового кредиту, що слугувало підставою для прийняття відповідачем необґрунтованого рішення. Крім того, позивач вказує, що наявність певних дефектів у товаро-транспортних накладних не може свідчити про відсутність реального здійснення господарських операцій.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав із підстав зазначених у позовній заяві та наданих у судовому засіданні додаткових поясненнях по справі.

Відповідач проти адміністративного позову заперечив. У наданих суду письмових запереченнях на позовну заяву (а.с.89-93) просив у задоволенні вимог адміністративного позову відмовити. Як на підставу заперечень відповідач посилався на те, що в ході проведення перевірки не встановлено факту передачі товарів (паливо-мастильні матеріали) у зв'язку з відсутністю актів приймання-передачі товару, довіреностей, документів, що засвідчують зберігання товару, що підтверджує відсутність реального здійснення господарської операції між позивачем та його контрагентом ТОВ "Східмегатранс".

В судовому засіданні 25.02.2015 року допитано як свідка ОСОБА_4, який працює директором ПП "Тінік-Оіл". Свідок зазначив, що у серпні 2014 року здійснював закупівлю ПММ у ТОВ "Східмегатранс" близько 60 тис.т. палива. Замовлення здійснювались у телефонному режимі та електронною поштою, зазначив, що паливо доставлялось до підприємства двома транспортними засобами. Крім того, свідок повідомив, що придбане паливо використано у господарській діяльності позивача, частина якого була оприбуткована на орендованих підприємством АЗС, а інша частина зберігалась на нафтобазі.

Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд встановив наступне.

На підставі направлення на перевірку № 343/22 від 22.12.2014 року, виданого Вінницькою ОДПІ, головним податковим ревізором-інспектором відділу перевірок з окремих питань управління податкового аудиту ОДПІ проведено позапланову виїзну документальну перевірку ПП "Тінік-Оіл" з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування податку на додану вартість по взаєморозрахункам з ТОВ "Східмегатранс" за період серпень 2014 року.

Результати перевірки знайшли своє відображення в акті № 415/02-28-22-05/37836304 від 30.12.2014 року. Відповідно до висновків вказаного акта перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п. 198.1, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 пп.200.2 ст. 200 та п. 201.1 ст. 201 ПК України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на суму 157064 грн за основним платежем та 78532 грн штрафними санкціями за період серпень 2014 року.

На підставі вказаного акта Вінницька ОДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № від 21.01.2015 року за платежем податок на додану вартість в сумі 235596,00 грн.

Вважаючи таке рішення протиправним позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, а саме визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI, (далі - ПК України).

Так, згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього

Кодексу.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

При цьому нормами ч. 2 ст. 9 вказаного закону встановлені вимоги до первинних документів. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як зазначено в листі Вищого адміністративного суду України "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" № 742/11/13-11 від 02.06.2011 р., з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість обов'язковому з'ясуванню підлягають, зокрема, обставини, що підтверджують рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Таким чином, для визначення належного виконання платником податку обов'язку щодо формування показників податкової звітності, судом має бути перевірено чи мали операції між платником податків та його контрагентом реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, подальше використання позивачем придбаної у зазначених контрагентів продукції, тощо.

На підтвердження позовних вимог позивач надав суду для долучення до матеріалів справи копії первинних документів по взаємовідносинам зі своїм контрагентом ТОВ "Східмегатранс", а саме договора, податкову накладну, видаткову накладну, товаро-транспортну накладну тощо.

Як вбачається з Акта № 415/02-28-22-05/37836304 від 30.12.2014 року, під час проведення перевірки посадові особи податкового органу дійшли висновку, що фінансово - господарські взаємовідносини між позивачем та ТОВ "Східмегатранс" не мали реального характеру і були вчинені без наміру створення правових наслідків, з метою отримання податкової вигоди. На думку податкового органу, договір між позивачем та контрагентом укладено за відсутності наміру дійсної поставки паливо-мастильних матеріалів, з метою штучного формування податкового кредиту. При цьому, податковим органом поставлено під сумнів реальність операції щодо транспортування ПМА «Еліт95-Супер», ПМА «Еліт92-Супер» об'ємом - 58352,0 л.

Представник позивача на спростування тверджень податкового органу, посилався на те, що всі господарські операції з поставки нафтопродуктів від ТОВ "Східмегатранс" мали реальний характер.

Однак, перевіривши докази, на які посилається позивач як на підставу твердження реального характеру господарських операцій з контрагентом, суд доходить висновку про неможливість встановлення здійснення господарських операцій з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у липні 2014 року між позивачем та ТОВ "Східмегатранс" було укладено договір купівлі-продажу № 38, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується поставляти Покупцю паливно-мастильні матеріали (надалі товар), а Покупець зобов'язується приймати цей товар та оплачувати його на умовах, визначених цим договором.

Кількість товарів, що підлягає поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) за групами, видами та марками, тощо, визначаються специфікаціями до даного договору, які погоджуються сторонами шляхом їх підписання, додаються до цього договору та є його невід'ємною частиною.

Товар поставляється покупцю на умовах EXW (згідно Правила Інкотермс в редакції 2000 року) місце поставки зазначається в специфікаціях.

Товар вважається поставленим після підписання сторонами всіх необхідних документів, в яких зазначається дата поставки товару.

Прийняття товару за кількістю та якістю проводиться покупцем за місцем поставки, яке обумовлено у специфікаціях до договору.

Якість товару, що буде поставлятися, повинна відповідати ДСТУ, технічним умовам, які діють в Україні.

Постачальник повинен засвідчувати якість товарів, що поставлятиметься, належними товаро-супровідними документами, які повинні надсилатися чи передаватися разом з товаром (рахунки, видаткові накладні, податкові накладні, акти прийому-передачі, сертифікати якості), якщо інші вимоги щодо засвідчення якості товарів не будуть передбачені у специфікаціях до договору.

Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку на поточний рахунок Постачальника на умовах 100% оплати вартості товару.

Вирішуючи питання про реальність поставки нафтопродуктів від ТОВ "Східмегатранс" на підприємство позивача, суд виходить із специфіки товару, який постачався та вимог чинного законодавства щодо документального оформлення таких операцій.

Так, приймання та транспортування такого виду товару, як бензин та дизпаливо, повинно відбуватись відповідно до вимог Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 04.06.2007 № 271/121 та Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, яка затверджена спільним наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за №805/15496 (надалі - Інструкція № 281/171/578/155).

Так, суд звертає увагу, що порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів встановлено Інструкцією №281/171/578/155.

Ця Інструкція поширюється на всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів (абзац 2 розділу 1 Інструкції).

Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (далі - підприємства) (абзац 4 розділу 1 Інструкції).

Так, відповідно до її положень, з прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою N1-ТТН (нафтопродукт) (далі ТТН), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт.

Про прийнятий нафтопродукт матеріально відповідальна особа складає акт за своїм підписом, підписами водія та представника із зазначенням їх прізвищ і посад.

Окрім того, Інструкцією №281/171/578/155 встановлено порядок відпуску нафти та нафтопродуктів автомобільним транспортом.

Так, згідно пунктів 7.5.1-7.5.8 вказаної Інструкції нафта і нафтопродукти вантажоодержувачам постачаються централізовано або вивозяться самостійно вантажоодержувачем. Контролювання наливання нафти або нафтопродуктів здійснює оператор автоматизованої системи наливу, а кількість налитого до міри повної місткості продукту здійснюється водієм автоцистерни на підставі договору постачання. Відпуск нафти або нафтопродуктів до мір повної місткості здійснюється лише за наявності свідоцтва про її повірку. Нафтопродукти відпускаються у технічно справну та чисту тару відповідно до вимог ДСТУ 4454 після пред'явлення представником вантажоодержувача доручення і свідоцтва про повірку автоцистерни. Відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів, розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках. Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності. ТТН на вивезення нафти або нафтопродуктів автотранспортом вантажоодержувача оформлюється на підставі довіреності вантажоодержувача, а під час постачання вантажовідправником - на підставі подорожнього листа автотранспортного підприємства. Відпуск нафти або нафтопродуктів здійснюється в день оформлення ТТН за наявності усіх її примірників. У ТТН оператор зазначає номер резервуара, з якого відпущено нафту або нафтопродукт, розписується в ній і здає для оформлення. У ТТН зазначаються найменування, марка та вид нафти або нафтопродукту, об'єм, маса, густина і температура, за якої визначалась густина, а також дата і час виїзду автоцистерни з підприємства.

Відтак, вказаними нормативно-правовими актами передбачено вимоги до документального оформлення операцій, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів, відображення цих операцій у бухгалтерському обліку та затверджено типові форми документів, які мають бути складенні в процесі приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку товарної нафти і нафтопродуктів.

Відповідно до наданих документів та на виконання умов вищезазначеного договору ТОВ "Східмегатранс" на адресу ПП "Тінік-Оіл" виписано (оформлено) видаткову накладну №177 від 29.08.2014 року та податкову накладну №46 від 29.08.2014 року на поставку моторного альтернативного „Еліт - 95 Супер" на загальну суму 942 384 грн в т.ч. ПДВ -157064 грн.

У наданій позивачем товарно-транспортній накладній (далі - ТТН): №0010177 від 28.08.2014 року, зазначено: постачальника - TOB "Східмегатранс"; вантажоотримувача - ПП "Тінік-Оіл"; перевізника - TOB "Глобал Енержи"; автомобіль- держ. номер НОМЕР_1, причіп НОМЕР_2; ПІБ водія - ОСОБА_5, пункт навантаження - м. Вінниця; пункт розвантаження - м. Вінниця, найменування, марка, вид нафтопродукту (нафти)- ПМА «Еліт95-Супер», ПМА «Еліт92-Супер»; об'єм нафтопродукту - 29176.

Аналізуючи товаро-транспортну накладну за серпень 2014 року щодо поставки до ПП "Тінік-Оіл" суд доходить висновку про неналежність її як доказу у справі, оскільки така не підтверджує реальність господарських операцій ПП "Тінік-Оіл" та TOB "Східмегатранс", так як у вказаній товаро-транспортній накладній наявні істотні дефекти.

Зокрема, в графі «пункт навантаження» зазначено: м. Вінниця, тоді як постачальником товару є ТОВ "Східмегатранс", 91055, м. Луганськ, вул. Леніна, 2.

Також, графи: «номер резервуара»; «дата і час виїзду з підприємства-вантажовідправника»; «дата і прибуття до вантажоодержувача»; «дата і час виїзду від вантажоодержувача» не заповнені.

Окрім вказаного, суд звертає увагу, що накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) форми №1-ТТН (нафтопродукт), що додається до подорожнього листа, є документом суворої звітності.

Відповідно до п. 7.5.7 Інструкції, ТТН на вивезення нафти або нафтопродуктів автотранспортом вантажоодержувача оформлюються на підставі довіреності вантажоодержувача, а під час постачання вантажовідправником - на підставі подорожнього листа автотранспортного підприємства.

Пунктом 7.5.8 Інструкції, відпуск нафти або нафтопродуктів здійснюється в день оформлення ТТН за наявності усіх її примірників.

У ТТН оператор зазначає номер резервуара, з якого відпущено нафту або нафтопродукт, розписується в ній і здає для оформлення. У ТТН зазначаються найменування, марка та вид нафти або нафтопродукту, об'єм, маса, густина і температура, за якої визначалась густина, а також дата і час виїзду автоцистерни з підприємства.

Водночас, як встановлено судом, вказані обов'язкові реквізити у товаро-транспортній накладній відсутні. Так, ТТН не містить відомості про конкретні адреси навантаження та розвантаження, лише найменування населеного пункту, відомості про подорожні листи, дати та час виїзду та заїзду транспорту. А отже, такі документи не відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Разом з тим, згідно наданих до матеріалів справи документів, встановлено також, що існують розбіжності в датах оформлення документів, а саме: видаткова накладна, податкова накладна виписана постачальником на адресу ПП "Тінік-Оіл" 29.08.2014р., тоді як товарно-транспортна накладна датована 28.08.14 р., тобто перевезення товару здійснено раніше чим відбувся перехід права власності на даний товар.

Водночас, свідком - директором ПП "Тінік-Оіл" було зазначено, що у товарно-транспортній накладній зроблено помилку та поставка товару здійснювалась лише один день - 29.08.2014 року та двома транспортними засобами.

Однак, суд ставить під сумнів вказані покази свідка, оскільки в матеріалах справи містяться накладні на внутрішнього переміщення, які свідчать про наявність ввезення товару не лише 29.08.2014 року, але і 30.08.2014 року, 05.09.2014 року, 07.09.2014 року, 11.09.2014 року, 12.09.2014 року.

Крім того, доказів про здійснення перевезення товару двома транспортними засобами суду не надано. При цьому, первинна позиція позивача щодо перевезення палива полягала в тому, що поставка товару здійснювалась одним транспортним засобом.

Позивач зіслався на те, що ПП "Тінік-Оіл" здійснено купівлю паливно-мастильних матеріалів в об'ємі - 58352,0 л. Однак, у судовому засіданні з'ясовано, що за своїми технічними характеристиками один транспортний засіб не в змозі транспортувати одночасно такий об'єм палива, що свідчить про суперечності у твердженнях сторони позивача.

Крім того, суттєвим є той факт, що у судовому засіданні та з дослідженої судом видаткової накладної № 177 від 29.08.2014 року встановлено, що пунктом завантаження товару був м. Київ, тоді як місце складання видаткової накладної зазначено м. Луганськ.

Наведене, у свою чергу, вказує на юридичну дефектність первинних/облікових/ податкових документів для цілей формування даних бухгалтерського та податкового обліку та, в сукупності, відповідно, свідчить про відсутність підстав для формування спірних сум податкового кредиту, що, у свою чергу, свідчить про законність та обґрунтованість висновків відповідача та оскаржуваного рішення.

Окрім цього, представником позивача як на підставу реальності здійснення господарських операцій надано погодження маршруту pvxу транспортного засобу під час дорожнього перевезення небезпечного вантажу № 102/1630 НВ., яке згоджене УДАІ УМВС України у Вінницькій області 23.07.2014 р. терміном дії по двадцяте жовтня 2014 р.

На даному документі міститься штамп (ВІННИЦЬКА МІСЬКА РАДА «прозорий офіс» адміністратор дозвільної системи).

Водночас, суд не бере до уваги вказаний документ, оскільки у такому, в графі вантажовідправник не зазначено TOB "Східмегатранс", м. Луганськ, вул. Леніна, 2., тим самим спростовує інформацію щодо реалізації продукції - палива моторного альтернативного «EJIІT-95СУПЕР» та палива моторного альтернативного «ЕЛІТ-92 СУПЕР» від TOB "Східмегатранс" на адресу ПП "Тінік-Оіл" в період серпень 2014 року.

Також, суд не бере до уваги наданий до суду звіт з навігатора щодо підтвердження поставки товару, оскільки такий не є первинним документом бухгалтерського обліку та не відповідає вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Таким чином, в даному випадку, за спірними операціями лише оформлювались окремі первинні документи та податкові накладні без фактичного виконання контрагентами обумовлених операцій.

Враховуючи неналежне оформлення первинної документації, а саме відсутності документів щодо реальності проведених операцій, позивач не підтвердив реальність господарської операції, яка може бути об'єктом оподаткування.

Окрім цього, відповідно до статті 1 Закону України "Про перевезення небезпечних вантажів", небезпечний вантаж - речовини, матеріали, вироби, відходи виробничої та іншої діяльності, які внаслідок притаманних їм властивостей за наявності певних факторів можуть під час перевезення спричинити вибух, пожежу, пошкодження технічних засобів, пристроїв, споруд та інших об'єктів, заподіяти матеріальні збитки та шкоду довкіллю, а також призвести до загибелі, травмування, отруєння людей, тварин і які за міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за результатами випробувань в установленому порядку залежно від ступеня їх впливу на довкілля або людину віднесено до одного з класів небезпечних речовин; небезпечні речовини - речовини, віднесені до таких класів: клас 1 - вибухові речовини та вироби; клас 2 - гази; клас 3 - легкозаймисті рідини; клас 4.1 - легкозаймисті тверді речовини; клас 4.2 - речовини, схильні до самозаймання; клас 4.3 - речовини, що виділяють легкозаймисті гази при стиканні з водою; клас 5.1 - речовини, що окислюють; клас 5.2 - органічні пероксиди; клас 6.1 - токсичні речовини; клас 6.2 - інфекційні речовини; клас 7 - радіоактивні матеріали; клас 8 - корозійні речовини; клас 9 - інші небезпечні речовини та вироби.

Відтак, паливо відноситься до категорії "небезпечні речовини" та, як наслідок, до небезпечних вантажів.

Зі змісту товаро - транспортної накладної, на яку зіслався позивач, вбачається, що перевезення нафтопродуктів на підприємство позивача здійснювалось ТОВ "Глобал Енержи" транспортним засобом - VOLVO FH 12.420 з державним номерним знаком НОМЕР_3.

Судом встановлено, що між ПП "Тінік-Оіл" та ТОВ "Глобал Енержи" укладено договір № 010714-4ПП на перевезення нафтопродуктів вантажним транспортом. Відповідно до умов договору, перевізник зобов'язується за рахунок замовника перевезти вантаж в обсязі, в термін, в пункт призначення та на умовах, визначених цим Договором, а Замовник зобов'язується сплатити на користь Перевізника встановлену даним Договором плату.

Згідно даних АІС «Автомобіль» ДАІ МВС України інформація щодо зареєстрованих автотранспортних засобах за TOB "Глобал Енержи" відсутня.

Водночас, як встановлено податковим органом та підтверджено матеріалами справи, транспортний засіб - VOLVO FH 12.420 з державним номерним знаком НОМЕР_3 належить ОСОБА_7.

Із матеріалів справи встановлено, що Вінницьким ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області видано тимчасовий реєстраційний талон TOB "Глобал Енержи" на право користування даним транспортним засобом.

У відповідності з Порядком заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 21.01.2014 р. №49 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.02.2014 р. за №228/25005 під кодом ознаки доходів фізичних осіб 157 відображається дохід, виплачений самозайнятій особі (підпункт 165.1.36 пункту І5.1 статті 165, статті 177 та 178 розділу IV Кодексу).

Разом з тим, згідно Форми № 1 ДФ "Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку" за 3 квартал 2014 р. поданої TOB "Глобал Енержи" до контролюючого органу відомості про суми нарахованого та виплаченого доходу за послуги по перевезенню ОСОБА_7 відсутні.

Суд погоджується із твердженням позивача про те, що вказана обставина може свідчити про порушення вимог Закону іншими платниками податків. Водночас, мова не йде про правову кваліфікацію дій TOB "Глобал Енержи" та ОСОБА_7, а така обставина оцінюється у справі як додатковий доказ безтоварності господарських операцій позивача із ТОВ "Східмегатранс".

А відтак, надана позивачем товарно-транспортна накладна на підтвердження факту поставки нафтопродуктів (бензину та дизпалива) від ТОВ "Східмегатранс", не береться судом до уваги з підстав їх невідповідності встановленим законодавством вимогам.

Окрім того, ПП "Тінік-Оіл" надано копії Сертифікатів відповідності серії ВГ виданих органом з сертифікації - ОС ДП УкрНДНЦ м.Київ, зареєстрованих в Реєстрі за № UA1.094.0224607-13, № UA1.094.0224609, терміном дії з 15 листопада 2013 до 13 жовтня 2018.

В даних документах зазначено:

- Продукція - Паливо моторне альтернативне «ЕЛІТ-95 СУПЕР» та Паливо моторне альтернативне «ЕЛІТ-92 СУПЕР» відповідає вимогам ТУ У 24.6-1:2011 «Паливо моторне альтернативне» Еліт супер» .

- Виробник продукції: Мале приватне підприємство «ФЕОН», 03164, м. Київ , вул. Генерала Наумова, 1, . Адреса виробництва: Київська обл., м. Кагарлик, вул. Залізничників,6.

- Сертифікат видано: Мале приватне підприємство «ФЕОН», 03164, м. Київ , вул. Генерала Наумова, 1, .

Однак, в ході проведення перевірки, згідно даних інформаційної бази "Інтегрована автоматизована інформаційна система "Податковий блок" (система "Співставлення податкового зобов'язання та податкового кредиту у розрізі контрагентів"), даним додатку № 5 до декларації по ПДВ "Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" за період з листопада 2013 р. по серпень 2014 року податковим органом встановлено, що ТОВ "Східмегатранс" не декларувало взаємовідносин з МПП "ФЕОН", м. Київ.

Таким чином, в контексті наведеного відсутні будь-які документальні підтвердження того, що контрагент у встановленому Законом порядку набув право та мав у своєму розпорядженні паливо (виготовили самостійно, придбали в інших осіб чи виробника), яке в подальшому могло б стати предметом реалізації позивачу.

Суд звертає увагу, що наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов'язковою, але не вичерпною обставиною для формування податкового кредиту. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

За таких обставин суд не погоджується з висновками позивача, що сама лише наявність у ПП "Тінік-Оіл" податкових накладних, виписані від імені його контрагента, є достатньою підставою для включення сум ПДВ до податкового кредиту.

Вказаний висновок підтверджується правовою позицією Верховного Суду України. Так у постанові від 27.03.2012 року по справі № 21-737во10, Верховний Суд України зазначив, що про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

відсутність первинних документів обліку.

В розрізі зазначених правових позицій суд звертає увагу на те, що зміна майнового стану сторін за договором ПП "Тінік-Оіл" з ТОВ "Східмегатранс" не відбулася. Так, в акті перевірки зазначено, що кредиторська заборгованість з ТОВ "Східмегатранс" складає 852858,24 грн.

Таким чином, досліджені в судовому засіданні докази не свідчать про реальність господарських операцій ПП "Тінік-Оіл" з ТОВ "Східмегатранс", оскільки результати, відображені у податковому обліку ПП "Тінік-Оіл" по взаємовідносинам з вказаним контрагентом фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій учасників взаємовідносин.

Крім того, на підтвердження виконання умов договору № 38 від 02.07.2014 року ПП "Тінік-Оіл" з ТОВ "Східмегатранс" до суду не надані документи, які підтверджують факт замовлення товару.

Так, представником позивача у судовому засіданні та свідком вказано, що замовлення товару та його погодження здійснювалось електронною поштою та в усній формі.

Однак, суд критично оцінює вказану позицію позивача з огляду на таке.

Статтею 180 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч. 2). При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 3). Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості (ч. 4).

Відповідно до ч.1 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ст. 669 Цивільного кодексу України, кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

Відповідно до умов договору № 38, кількість товарів, що підлягає поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) за групами, видами та марками, тощо, визначаються специфікаціями до даного договору, які погоджуються сторонами шляхом їх підписання, додаються до цього договору та є його невід'ємною частиною.

Разом з тим, доказів щодо оформлення замовлення та погодження кількості товару позивачем надано не було. Крім того свідок пояснив, що специфікації при поставці палива не оформлялись.

Таким чином, суд дійшов висновку, що надані позивачем документи, хоча формально наявні, але зміст цих документів не дозволяє встановити факт реальності господарської операції з поставки нафтопродуктів.

Окрім вказаного, суд критично ставиться до тверджень позивача, що вказаний товар зберігався на орендованих складських приміщеннях.

Пунктом 14.4 Інструкції №281/171/578/15 передбачено, що для посилення контролю за станом приймання, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів, матеріально відповідальні особи ведуть журнал обліку надходження нафти та нафтопродуктів і журнал вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах.

Записи в товарній книзі кількісного руху нафти і нафтопродуктів здійснюють за марками і видами матеріально відповідальні особи: під час приймання - на підставі приймального акта або ТТН; під час відпуску - на підставі реєстрів відпуску за добу.

При цьому, позивачем не надано суду доказів наявності у нього журналу обліку надходження нафти та нафтопродуктів та актів приймання-передачі.

Також, на підтвердження факту реалізації продукції по зазначеному договору до суду позивачем були надані фіскальні чеки, договори оренди автозаправних комплексів, накладні внутрішнього переміщення. Водночас, представник позивача вказував, що частину придбаного палива ним було злито на автозаправні комплекси та нафтобазу.

Надані позивачем матеріали та наведені ним доводи, не спростовують зазначене та не доводять зворотного. Зокрема, пред'явлені позивачем документи, самі по собі не є підтвердженням того, що саме бензин ПМА «Еліт95-Супер», ПМА «Еліт92-Супер» було йому реалізована саме ТОВ "Східмегатранс", за відносинами з яким і сформовано спірні суми податкового кредиту.

Крім того, із аналізу накладних внутрішнього переміщення щодо паливано-мастильних матеріалів судом встановлено, що об'єм палива, який був переміщений у ПП "Тінік-Оіл" є більшим, аніж був ввезений за договором з ТОВ "Східмегатранс".

Враховуючи викладене, суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що наявність факту використання палива є належним доказом реальності операцій із ТОВ "Східмегатранс" та правомірності віднесення сум до податкового кредиту, адже, як зазначено вище, первинні бухгалтерські та податкові документи є підставою для змін в бухгалтерському та податковому обліку підприємства, виключно за умови фактичного вчинення господарської операції, чого, в даному випадку, судом не встановлено, а позивачем доведено не було.

Окрім вказаного, слід зазначити, що судом не ставиться під сумнів можливість переміщення позивачем згідно накладних на внутрішнє переміщення палива у цілях власної господарської діяльності. Однак із досліджених доказів залишився недоведеним той факт, що предметом внутрішнього переміщення є саме те паливо, яке, як зазначив позивач, ним отримано від ТОВ "Східмегатранс" згідно видаткової накладної № 177 від 29.08.2014 року.

В контексті вказаного, суд звертає увагу також, що згідно показів свідка, питома вага частин палива, яке постачалось іншими контрагентами становить близько 90 %.

Тобто, наявність самих лише обставин укладання цивільно-правового договору, формальних доказів про його виконання, не є безумовним свідченням правомірності здійснення змін у податковому обліку такого платника податку.

За таких обставин, суд вважає, що за наслідками розгляду справ не встановлено факту реальності здійснення господарських операції з поставки нафтопродуктів від ТОВ "Східмегатранс" у серпні 2014 року, що, в свою чергу, позбавляє товариство можливості на формування податкового кредиту по вказаним господарським операціям.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи не спростовують висновків акта відповідача, а відповідач в свою чергу довів, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, визначений Конституцією та законами України, а тому підстав для визнання його протиправним та скасування відсутні. Відтак, у задоволені адміністративного позову необхідно відмовити.

З урахуванням положень ст. 94 КАС України, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати стягненню з Державного бюджету не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович