Справа № 826/1978/13-а
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" лютого 2015 р. м. Київ К/800/48913/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Білуги С.В.,

Загороднього А.Ф.,

та секретаря Мороз Ю.М., за участю представника Айріш Банк Резолюшн Корпорейшн Лімітед Марчукова Д.В., представника Державної виконавчої служби України Харченко О.О., представника публічного акціонерного товариства «Універмаг «Україна» Некляєва Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Універмаг «Україна» та Айріш Банк Резолюшн Корпорейшн Лімітед (Irish Bank Resolution Corporation Limited) на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 квітня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року у справі за позовом Айріш Банк Резолюшн Корпорейшн Лімітед (Irish Bank Resolution Corporation Limited) до Державної виконавчої служби України, старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойка Олександра Миколайовича, треті особи: публічне акціонерне товариство «Універмаг «Україна», товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Елегант Інвест», про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування постанов, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року Айріш Банк Резолюшн Корпорейшн Лімітед звернувся до суду з позовом до Державної виконавчої служби України, старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойка О.М., треті особи: публічне акціонерне товариство «Універмаг «Україна», товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Елегант Інвест», про визнання протиправними дії відповідачів щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 26 жовтня 2012 року та постанови про арешт коштів боржника від 07 лютого 2013 року у виконавчому провадженні ВП №34793439; визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника від 26 жовтня 2012 року та постанови про арешт коштів боржника від 07 лютого 2013 року у виконавчому провадженні ВП №34793439, зобов'язання відповідачів винести нову постанову, якою зняти арешт з грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, визначених у постановах про арешт коштів боржника від 26 жовтня 2012 року та від 07 лютого 2013 року у виконавчому провадженні ВП №34793439.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційних скаргах представники публічного акціонерного товариства «Універмаг «Україна» та Айріш Банк Резолюшн Корпорейшн Лімітед, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просять скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов Айріш Банк Резолюшн Корпорейшн Лімітед повністю.

Перевіривши доводи касаційних скарг, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Квін Холдінгс Україна» та Компанією Квінн Груп Проперті Холдінгс Лімітед (Quinn Group Property Holdings Limited) укладений договір позики від 24 жовтня 2006 року, за умовами якого Компанія Квінн Груп Проперті Холдінгс Лімітед погодилась надати товариству з обмеженою відповідальністю «Квін Холдінгс Україна» позику, а товариство з обмеженою відповідальністю «Квін Холдінгс Україна» погодилось отримати, належним чином використати і повернути позику, а також сплатити проценти за користування позикою та здійснити інші пов'язані з нею платежі, згідно з умовами договору.

В подальшому, 21 квітня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Квін Холдінгс Україна» та відкритим акціонерним товариством «Універмаг «Україна» укладений договір про приєднання, відповідно до якого сторони домовилися здійснити реорганізацію шляхом приєднання товариства з обмеженою відповідальністю «Квін Холдінгс Україна» до відкритого акціонерного товариства «Універмаг «Україна», після чого правонаступником товариства з обмеженою відповідальністю «Квін Холдінгс Україна» за усім його майном, правами та обов'язками стало відкрите акціонерне товариство «Універмаг «Україна», у зв'язку із чим активи та пасиви товариства з обмеженою відповідальністю «Квін Холдінгс Україна» в повному обсязі передалися відкритому акціонерному товариству «Універмаг «Україна».

Між товариством з обмеженою відповідальністю «Квін Холдінгс Україна» та відкритим акціонерним товариством «Універмаг «Україна» було підписано передавальний акт від 05 березня 2009 року, згідно із яким товариство з обмеженою відповідальністю «Квін Холдінгс Україна» передало відкритому акціонерному товариству «Універмаг «Україна» як правонаступнику всі активи та зобов'язання щодо всіх його кредиторів та боржників, які були визначені в додатку №1 до акту.

Разом з тим, 01 червня 2009 року між Компанією Квінн Груп Проперті Холдінгс Лімітед, Компанією Демесне Інвестментс Лімітед (Demesne Investments Limited) та відкритим акціонерним товариством «Універмаг «Україна», як правонаступником товариства з обмеженою відповідальністю «Квін Холдінгс Україна», укладений додатковий договір позики до договору позики від 24 жовтня 2006 року.

Відповідно до умов додаткового договору позики від 01 червня 2009 року Компанія Квінн Груп Проперті Холдінгс Лімітед відступає Компанії Демесне Інвестментс Лімітед всі права, вигоди та обов'язки позикодавця за договором позики від 24 жовтня 2006 року, які виникають починаючи з дати чинності.

В свою чергу, відкритим акціонерним товариством «Універмаг «Україна» зобов'язалось повернути позику та сплатити відсотки за користування нею Компанії Демесне Інвестментс Лімітед, як передбачено в початковому договорі та відповідно до умов початкового договору.

Згідно із пунктом 4.5. додаткового договору позики основна сума заборгованості за початковим договором на дату підписання додаткового договору позики становить 44200000 доларів США. Непогашена сума процентів за користування позикою, нарахованих на 31 травня 2009 року становила 557620,54 долари США.

Згідно із пунктом 5.4.1. додаткового договору позики датою погашення є 31 травня 2019 року. При цьому, пунктом 5.5.1 додаткового договору позики стаття 4 початкового договору була викладена в новій редакції, відповідно до якої позичальник сплачуватиме суму позики в період з 01 червня 2009 року по 30 квітня 2019 року щомісячно рівними частинами, що складає 368333,33 долари США, в період з 01 травня 2019 року по 31 травня 2019 року дана сума складатиме 368333,73 долари США.

Головним управлінням Національного банку України по м. Києву і Київській області 03 липня 2009 року видане Реєстраційне свідоцтво №11259 на підтвердження реєстрації Договору позики від 24 жовтня 2006 року б/н, зі змінами внесеними додатковим договором позики від 01 червня 2009 року б/н укладеного між відкритим акціонерним товариством «Універмаг Україна» та Компанією Demesne Investments Limited.

За таких обставин, з 03 липня 2009 року до Компанії Demesne Investments Limited перейшли всі права та обов'язки позикодавця (кредитора) за договором позики від 24 жовтня 2006 року.

В подальшому, 06 квітня 2011 року між Компанією Демесне Інвестментс Лімітед (Demesne Investments Limited), Компанією Іннішмор Консалтансі Лімітед (Innishmore Consultancy Limited) та публічним акціонерним товариством «Універмаг «Україна» укладений додатковий договір позики до договору позики від 24 жовтня 2006 року, згідно із яким Компанія Демесне Інвестментс Лімітед відступила Компанії Іннішмор Консалтансі Лімітед всі права, вигоди та обов'язки позикодавця за додатковим договором позики від 01 червня 2009 року до початкового договору позики, які виникають починаючи з дати набуття чинності (пункт 4.1. додаткового договору позики від 06 квітня 2011 року).

Між Компанією Іннішмор Консалтансі Лімітед (Innishmore Consultancy Limited) та Компанією Ліндхарст Девелопмент Трейдінг С.А. (Lyndhurst Development Trading S.A.) укладений договір відступлення права вимоги від 07 липня 2011 року, відповідно до якого Компанія Іннішмор Консалтансі Лімітед (попередній кредитор) у безвідкличному порядку відступає Компанії Ліндхарст Девелопмент Трейдінг С.А. (новому кредитору) всі права вимагати повернення (в тому числі і в судовому порядку) і отримати від позичальника повну суму боргу, право вимоги на яку виникло після надання позики попереднім кредитором позичальнику за договором позики від 24 жовтня 2006 року також всі інші суми, які підлягають чи підлягали б в майбутньому до виплати позичальником попередньому кредитору, включаючи суми процентів і неустойки.

Між Компанією Іннішмор Консалтансі Лімітед (Innishmore Consultancy Limited), Компанією Ліндхарст Девелопмент Трейдінг С.А. (Lyndhurst Development Trading S.A.) та публічним акціонерним товариством «Універмаг «Україна» укладений додатковий договір позики від 04 листопада 2011 року до Договору позики від 24 жовтня 2006 року.

Пунктом 4.4. додаткового договору позики сторонами було підтверджено, що основна сума заборгованості за початковим договором на дату підписання додаткового договору позики становить 43000000 доларів США. Непогашена сума процентів за користування позикою, нарахованих на 01 листопада 2011 року становила 2231641,09 доларів США.

Вказані зміни були зареєстровані 30 листопада 2011 року Головним управлінням Національного банку України по м. Києву і Київській області.

Поряд з цим, судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що 15 вересня 2009 року між Англо Айріш Банк Корпорейшн Лімітед (правонаступником якого є Айріш Банк Резолюшн Корпорейшн Лімітед та відкритим акціонерним товариством «Універмаг «Україна» укладено договір застави майнових прав на грошові кошти та право грошової вимоги.

Судами попередніх інстанцій також було встановлено, що рішенням Господарського суду м. Києва у справі №35/465 від 23 грудня 2011 року позовні вимоги Компанії Ліндхерст Девелопмент Трейдинг до публічного акціонерного товариства «Універмаг «Україна» задоволено у повному обсязі та стягнуто з публічного акціонерного товариства «Універмаг «Україна» на користь Компанії Ліндхарст Девелопмент Трейдінг С.А. (Lyndhurst Development Trading S.A 43000000 доларів США заборгованості за договором позики від 24 жовтня 2006 року, та 2231641,09 доларів США - процентів за користування позикою.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22 червня 2012 року замінено кредитора у зобов'язанні Компанію Ліндхарст Девелопмент Трейдинг С.А. (Британські Віргінські Острови) на товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Елегант Інвест».

В подальшому, Господарським судом м. Києва було видано наказ №35/465 від 07 липня 2012 року про примусове виконання рішення щодо стягнення заборгованості з боржника - публічного акціонерного товариства «Універмаг «Україна».

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №34793439 від 18 жовтня 2012 року та встановлено строк для самостійного виконання рішення суду боржником - публічним акціонерним товариством «Універмаг «Україна» до 26 жовтня 2012 року.

У зв'язку з невиконанням у добровільному порядку рішення суду у встановлений державним виконавцем строк, постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 26 жовтня 2012 року ВП №34793439, затвердженою начальником відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, було накладено арешт на 5 банківських рахунків публічного акціонерного товариства «Універмаг «Україна» в межах суми 49754805,20 доларів США, 62106 грн.

На підставі рішення суду та постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 07 лютого 2013 року ВП №34793439, затвердженою начальником відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, накладено арешт на 12 банківських рахунків публічного акціонерного товариства «Універмаг «Україна» в межах суми 49754805,20 доларів США, 62106 грн.

Відмовляючи Айріш Банк Резолюшн Корпорейшн Лімітед у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що грошові зобов'язання публічного акціонерного товариства «Універмаг «Україна» перед товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Елегант Інвест» виникли ще у 2006 році на підставі договору позики від 24 жовтня 2006 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Квін Холдінгс Україна» та Компанією Квінн Груп Проперті Холдінгс Лімітед (Quinn Group Property Holdings Limited), а договір застави майнових прав на грошові кошти та право грошової вимоги, укладений між Англо Айріш Банк Корпорейшн Лімітед (правонаступником якого є Айріш Банк Резолюшн Корпорейшн Лімітед) (заставодержатель) та відкритим акціонерним товариством «Універмаг «Україна» 15 вересня 2009 року, тобто вже після виникнення у публічного акціонерного товариства «Універмаг «Україна» майнових зобов'язань за договором позики від 24 жовтня 2006 року. А тому, старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойко О.М. при винесені постанови про арешт коштів боржника від 26 жовтня 2012 року та постанови про арешт коштів боржника від 07 лютого 2013 року у ВП № 34793439 діяв правомірно, з підстав та у межах повноважень, наданих законодавством України. Крім того, відмовляючи в задоволенні позову Айріш Банк Резолюшн Корпорейшн Лімітед, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку, що стягнення на зазначений предмет застави може бути звернуто без жодних обмежень, оскільки відповідно до частини першої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). Саме відповідно до вимог цього Закону належить давати оцінку діям державного виконавця щодо вчинення виконавчих дій.

За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження»).

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет застави здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень статті 54 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною третьою цієї норми визначено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

В пункті 5.3.1. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року №74/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за №865/4158, визначено, що стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. За постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору, винесеною у виконавчому провадженні про звернення стягнення на заставлене майно, стягнення звертається на вільне від застави майно боржника.

При реалізації цієї норми необхідно мати на увазі, що згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно статті 20 цього Закону, за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання заставодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Для підтвердження своїх вимог заставодержатель надає державному виконавцю договір застави, кредитний договір або інший договір, який підтверджує основне зобов'язання, документи, які підтверджують виконання боржником зобов'язань перед заставодержателем (платіжне доручення, квитанція тощо про сплату відповідних сум), розрахунки, які підтверджують вимоги заставодержателя, та інші документи на підтвердження таких вимог (пункт 5.3.3. Інструкції).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що застава як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Застава має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії договору застави.

Відповідно до частини шостої статті 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Інше передбачено Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених із метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Статтями 14, 15 вказаного Закону встановлюються правила пріоритету обтяження. Зокрема, пріоритет права заставодержателя на задоволення забезпечених заставою вимог за рахунок предмета застави відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в заставу рухоме майно виникає з моменту державної реєстрації застави. Зареєстровані права та вимоги на рухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Отже, звернення стягнення на предмет застави в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених заставою вимог за рахунок предмета застави.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 09 квітня 2014 року, яка відповідно до статті 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Суди першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи спір, не врахували зазначені вимоги закону, не дали оцінки тій обставині, що зареєстрована у встановленому порядку застава Банку надає останньому пріоритет на задоволення його вимог перед іншими стягувачами, які не є заставодержателями, не перевірили доводи позивача, що всі грошові кошти на рахунках публічного акціонерного товариства «Універмаг «Україна», відкритих у відкритому акціонерному товаристві «ВіЕйБі Банк», є предметом застави, а також не дослідили умови та зобов'язання за вищезазначеним договором застави майнових прав, укладеного між Англо Айріш Банк Корпорейшн Лімітед та публічним акціонерним товариством «Універмаг «Україна».

Зазначені обставини мають суттєве значення для правильного вирішення спору, оскільки відповідно до частини третьої статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право задовольнити вимоги інших стягувачів (у тому числі стягнути виконавчий збір) за рахунок заставленого майна, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Таким чином, судами не враховано, що суттєве значення для вирішення спору у даній справі є встановлення дійсної вартості предмета застави на час розгляду даної справи та співвідношення такої вартості із сумою заборгованості боржника перед позивачем.

Втім, зазначена обставина залишилась не встановленою судами обох інстанцій, що призвело до передчасних висновків про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно із частиною першою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні.

Відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, рішення судів підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Універмаг «Україна» та Айріш Банк Резолюшн Корпорейшн Лімітед (Irish Bank Resolution Corporation Limited) задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 квітня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року у справі за позовом Айріш Банк Резолюшн Корпорейшн Лімітед (Irish Bank Resolution Corporation Limited) до Державної виконавчої служби України, старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойка Олександра Миколайовича, треті особи: публічне акціонерне товариство «Універмаг «Україна», товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Елегант Інвест», про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування постанов, зобов'язання вчинити дії скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя М.М. Заїка

судді: С.В. Білуга

А.Ф. Загородній