Справа № 453/232/14-а 2-а/453/21/14
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року Справа № 876/4571/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Дяковича В.П., Попка Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області на постанову Сколівського районного суду Львівської області від 17 березня 2014 року у справі за позовом управління Пенсійного фонду України у Сколівському районі Львівської області до Головного управління юстиції у Львівській області, управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання неправомірними дій та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ :

14 лютого 2014 року управління Пенсійного фонду України у Сколівському районі Львівської області (далі - УПФ України у Сколівському районі) звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати неправомірними дії державного виконавця при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.01.2014 року ВП № 41431631 та скасувати зазначену постанову.

Постановою Сколівського районного суду Львівської області від 17 березня 2014 року вказаний позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області (далі - ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області) просить зазначене судове рішення скасувати. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що постанова про відкриття виконавчого провадження відповідає чинному законодавству і підстав її скасування судом першої інстанції не було.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи адміністративний позов УПФ України у Сколівському районі, суд першої інстанції виходив із того, що ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області не є тим органом, на який законом покладено обов'язок з виконання даної категорії судових рішень, а тому, приймаючи постанову про відкриття виконавчого провадження він вийшов за межі наданих йому повноважень.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання апеляційного суду, не відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Як встановлено судом, 17 січня 2014 року державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області Мироненком В.В. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-442/2011, виданого 12.12.2013 року Сколівським районним судом Львівської області про зобов'язання УПФ України у Сколівському районі нарахувати і виплатити ОСОБА_1 щомісячну державну соціальну допомогу до пенсії з 12.01.2011 року по 22.07.2011 року у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, право на яке надане ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням фактичного проведення виплат та 20 % гірських.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV).

Статтею 17 Закону № 606-ХІV визначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема і виконавчих листів, що видаються судами

Відповідно до статті 19 Закону № 606-ХІV, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Згідно із вимогами статті 25 Закону № 606-ХІV, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо: 1) не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання; 2) він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом; 3) пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Як слідує з матеріалів справи, єдиною підставою для скасування оскаржуваної постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження, яку зазначає УПФ України у Сколівському районі, є пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за підвідомчістю виконання рішення, з приводу чого апеляційний суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 21 Закону № 606-ХІV передбачено, що на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі покладається виконання рішень, за якими:

1) боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, міські, районні, міжрайонні, інші прирівняні до них прокуратури, військові прокуратури гарнізонів, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи;

2) сума зобов'язання становить від трьох до десяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України; входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування; організовує, координує та контролює роботу головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь у районах, містах, районах у містах, а також управлінь у містах та районах.

Відповідно до пункту 15 вказаного Положення Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві, Севастополі, та управління Пенсійного фонду України в районах, містах районах у містах.

Пунктом 1.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 30.04.2002 року № 8-2, управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є органами Фонду, підвідомчими відповідно головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Фонду.

Виходячи із системного аналізу положень статті 21 Закону № 606-ХІV слід зазначити, що такою визначено поняття «територіальних підрозділів центрального органу» та «структурних підрозділів центрального органу», які за своєю сутністю аналогічні поняттям «територіальних органів центрального органу виконавчої влади» та «структурних підрозділів апарату центрального органу виконавчої влади», визначених у статтях 8, 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади».

Тому суд апеляційної інстанції критично оцінює сумніви позивача щодо підвідомчості виконавчого провадження, оскільки підстави вважати, що законодавець наділив вказані поняття різним змістом, не надавши відповідних їх визначень, відсутні.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку про те, що оскільки УПФ України у Сколівському районі фактично є територіальним підрозділом центрального органу державної влади, то виконавче провадження по виконавчому листу № 2а-442/2011, виданого 12.12.2013 року підвідомче ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області, який у свою чергу правомірно, враховуючи положення статті 25 Закону № 606-ХІV, прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.01.2014 року.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВА :

апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області задовольнити.

Постанову Сколівського районного суду Львівської області від 17 березня 2014 року у справі № 453/232/14-а скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог управління Пенсійного фонду України у Сколівському районі Львівської області.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Я.С.Попко