Справа № 363/4258/14-а
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2015-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 363/4258/14-а Головуючий у 1-й інстанції: Купрієнко С.І. Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

27 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 27 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд:

- визнати неправомірною відмову управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області в переході ОСОБА_2 на пенсію по втраті годувальника у відповідності до вимог ст.ст. 45,47 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- визнати нечинним та скасувати розпорядження №1850 від 30.05.2014 року управління Пенсійного фонду України в Вишгородському районі Київської області про відмову ОСОБА_2 в перерахунку пенсії по втраті годувальника (перехід на інший вид пенсії), в зв'язку з відсутністю необхідно страхового стажу у годувальника;

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області прийняти рішення про перехід ОСОБА_2 з одного виду пенсії на пенсію по втраті годувальника при неповному стажі роботи , в розмірі пропорційному наявному стажу роботи годувальника, у відповідності до вимог ст.45 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 27 січня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 197 КАС України апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» як інвалід з дитинства третьої групи, що підтверджується довідкою МСЕК (а.с. 16).

Мати позивача, ОСОБА_3, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці п'ятдесят шість років, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29.10.2013, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області.

22.05.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника, на що отримав відмову.

Вважаючи вказану відмову протиправною, ОСОБА_2 звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії по втраті годувальника.

Перевіряючи наведений висновок суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана відмова відповідача мотивована тим, що померла мати позивача - ОСОБА_3 не мала страхового стажу, достатнього для призначення пенсії ( ас.14).

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). При цьому дітям пенсії призначаються незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, також мають право на пенсію, якщо згодом втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються:

а) діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років, при цьому брати, сестри й онуки - за умови, якщо вони не мають працездатних батьків;

б) батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до довідки серії НОМЕР_1 від 19.11.1981 року ОСОБА_2 визнано інвалідом третьої групи з дитинства (а.с.16).

Згідно зі ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по третій групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно положень ч. 3 ст. 36 цього Закону, до членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: були на повному утриманні померлого годувальника;

одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При проведенні перевірки працівниками управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області встановлено, що підтверджено 4 роки 9 місяців та 4 дні стажу ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія в разі втрати годувальника встановлюється на весь період, протягом якого член сім'ї померлого вважається непрацездатним згідно з статтею 37 цього Закону, а членам сім'ї, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», - довічно.

Статтею 45 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено випадки призначення пенсії в разі втраті годувальника при неповному стажі роботи. Членам сім'ї, що втратила годувальника, який помер внаслідок загального захворювання і не мав стажу, достатнього для призначення повної пенсії по інвалідності (стаття. 25), призначається пенсія при неповному стажі в розмірі, пропорційному наявному стажу роботи годувальника.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області залишити без задоволення.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 27 січня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС України). Касаційна скарга на судові рішення подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

.

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.