Справа № 815/3872/13-а
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3872/13-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року

14год.30хв.

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Аракелян М.М.

За участю секретаря - Слободянюка К.С.

За участю сторін:

Від позивача: Віноградова С.А. - за довіреністю

Від прокуратури: Шивцов В.М.

Від відповідачів:

Від Південної митниці: Мальцев Д.В. - за довіреністю

Від Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області: не з'явився

Від третьої особи / Державна казначейська служба України /: не з'явився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еві Текс" до Південної Митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна казначейська служба України, за участю прокуратури Одеської області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення надмірно сплаченого мита та податку на додану вартість,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна позовна заява ТОВ "Еві Текс", в якій позивач просить визнати протиправною бездіяльність Південної митниці щодо повернення надмірно сплачених до бюджету ТОВ "Еві Текс" мита у сумі 3132391,40грн. та податку на додану вартість у сумі 6554225,97грн., які було зараховано до бюджету, у загальній сумі 9686617,37грн.; стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ "Еві Текс" надмірно сплачені до бюджету ТОВ "Еві Текс" мито у сумі 3132391,40грн. та податок на додану вартість у сумі 6554225,97гривень, які було зараховано до бюджету, у загальній сумі 9686617,37грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12.06.2012 року ТОВ "Еві Текс" було укладено Контракт № ЕСЕ-1 з компанією "CORTDALE ENTERPRISES S. А." (Продавцем), згідно п.1.1 якого Продавець зобов'язується поставляти, а Покупець приймати й оплачувати Товар відповідно до специфікації поставки або інвойсів. Валюта Контракту згідно п. 2.3 - долари США, валюта платежу згідно п. 3.2 - долари США або євро. Продавець здійснює поставку Товару на умовах, які оговорюються на кожну партію в інвойсах, при тлумаченні термінів зазначеного Контракту має чинність документ Инкотермс 2000 року і Конвенція ООН про договори міжнародної купівлі-продажу Товару 1980 року. Ціна товару визначається для кожної партії та зазначається в інвойсах на окрему поставку, умови поставки - СІР, CIF, DDU, DAF, СРТ (у редакції Інкотермс-2000) - згідно п. п. 4.2, 4.3 Контракту. Згідно інвойсів ТОВ "Еві Текс" на виконання умов Контракту були поставлені товари загальною фактурною вартістю 9 336 255, 69 грн., що відображено у митних деклараціях. Інвойси скріплені печатками продавця. Дані щодо фактурної вартості, дат та номерів митних декларацій відображені у митних деклараціях (ряд. 22, 42) та у стовбцях 2, 3, 5 Розрахунку надмірно сплачених коштів, які підлягають стягненню на користь позивача. Однак, мито та ПДВ були сплачені з митної вартості, зазначеної у графі 45 митних декларацій (шостий (резервний) метод). Відповідно до цих декларацій з урахуванням коригування ціна товару склала 38 974 994, 28 грн. (відповідно ряд. 45 або 12 митних декларацій; стовбець 4 Розрахунку).

Таким чином, на думку позивача, декларантом була здійснена переплата мита та ПДВ. Митні декларації, які додані до заяви, містять відмітку Південної митниці про сплату митних платежів та на теперішній час митне оформлення товару здійснено на підставі вищевказаних митних декларацій. Відповідно до рядку 47 митних декларацій (стовбці 8, 9 Розрахунку) нараховані та сплачені платежі у загальній сумі 12 693 722, 53 грн. У результаті збільшення вартості товару (після митної оцінки) збільшилась загальна сума мита і ПДВ, сплачена позивачем. Позивач вважає, що у зв'язку зі збільшенням ціни (вартості) товару, державі через Південну митницю та Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області надмірно сплачені мито у сумі 3 132 391, 40 грн. та податок на додану вартість у сумі 6 554 225, 97 грн., які було зараховано до бюджету, у загальній сумі 9 686 617, 37 грн. Посилаючись на положення ст.4.18, ст.4.22 Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, ст.301 МК України, п.1.2 Порядку розрахунково-касового обслуговування, позивач зазначає, що надмірно сплачені до бюджету кошти підлягають поверненню платнику незалежно від того, в результаті помилки митного органу або в результаті помилки платника виникла така переплата. При цьому, у позові зазначається, що Товариство не оскаржувало у судовому порядку рішення, дії чи бездіяльність Південної митниці щодо митного оформлення товарів за шостим (резервним) методом згідно поданих митних декларацій.

Разом з цим, зважаючи на положення ст. 43 ПК України, Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, позивач зазначає, що Товариством у встановлений строк направлялась до Південної митниці заява від 25.01.2013 року № 25-01/8 про повернення надмірно сплачених коштів, однак, Південною митницею не прийнято рішення у формі висновку про повернення позивачу надмірно сплачених до бюджету коштів згідно заяви позивача.

З наведеного, на думку позивача, вбачається протиправність бездіяльності Південної митниці в поверненні надмірно сплачених позивачем до бюджету коштів.

Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати протиправною бездіяльність Південної митниці щодо повернення надмірно сплачених до бюджету мита та податку на додану вартість, які були зараховані до бюджету у загальній сумі 9 686 617, 37 грн. та стягнути ці кошти на користь Товариства з Державного бюджету України.

Представник відповідача / Південної митниці Міндоходів/ надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов (т.2 а.с.6 - 13), в яких просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що бездіяльність з боку Південної митниці не мала місця, оскільки згідно чинного законодавства, бездіяльність - певна форма поведінки особи, пов'язана з невиконанням нею дій, які вона повинна була і могла вчинити в силу покладених на неї посадових обов'язків і згідно з чинним законодавством України. З огляду на вказане, відповідач зазначає, що заява TOB "Еві Текс" про повернення надмірно сплачених коштів від 25.01.2013 року № 25-01/8 надійшла на адресу Південної митниці 30.01.2013 року. Листом № 11/4.2-8/1692 від 05.02.2013 року Південна митниця запросила документи, необхідні для підтвердження наявності підстав повернення надмірно сплачених коштів до бюджету. Проте, запитані документи митному органу надані не були, що в свою чергу свідчить про те, що митний орган не бездіяв у питанні повернення коштів, а вчинив дії, спрямовані на з'ясування підстав для такого повернення. Також відповідач вважає, що відсутні підстави для здійснення повернення на користь TOB "Еві Текс" надмірно сплачених до бюджету коштів у загальній сумі 9 686 617, 37 грн., оскільки Південна митниця, при проведенні оформлення вантажу, що надійшов на адресу TOB "Еві Текс", здійснила всі дії, передбачені митним законодавством України та у відповідності до нього. Тому пред'явлення такої вимоги до ГУДКСУ в Одеській області є безпідставною та необґрунтованою.

Представник відповідача /Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області/ надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов (т.6 а.с.2-4), в яких зазначив, що не визнає позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування своєї правової позиції вказав, що повернення зайво сплачених коштів здійснюється відповідним органом Державного казначейства України на підставі висновків митних органів, шляхом перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у висновку про повернення та протягом п'яти днів від дати отримання висновку про повернення. Оскільки Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області не отримувало від Південної митниці висновок про повернення з Державного бюджету України на користь ТОВ "Еві Текс" коштів - надмірно сплаченого мита і ПДВ у загальній сумі 9 686 617, 37 грн., тому у ГУ ДКСУ в Одеській області відсутні правові підстави на здійснення операцій щодо повернення спірної грошової суми.

Враховуючи зазначене, відповідач вважає, що у позивача відсутні підстави щодо стягнення з Державного бюджету України через Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області суми надмірно сплачених мита та ПДВ.

Під час розгляду справи судом на підставі листа від 17.06.2013 року № (16)07/2/1-752вих13 (т.1 а.с. 251) допущено до участі у справі прокуратуру Одеської області для здійснення представництва інтересів держави.

В судовому засіданні 15.09.2014 року судом було ухвалено рішення про задоволення клопотання представника позивача частково та залучено до участі у справі у якості співвідповідача Державну Казначейську службу України.

Представник прокуратури в судовому засіданні повністю підтримав позицію Південної митниці Міндоходів та просив суд в задоволенні адміністративного позову ТОВ "Еві Текс" відмовити.

Представник третьої особи/ Державної казначейської служби України/ в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином та завчасно, заперечень чи письмових пояснень по суті позовних вимог до суду не надав.

В судовому засіданні представники сторін підтримали наведені правові позиції по суті спору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 12.06.2012 року між ТОВ "Еві Текс" (Покупець) та компанією "CORTDALE ENTERPRISES S. А." (Продавець) було укладено контракт № ЕСЕ-1 (надалі - контракт), згідно п.1.1 якого Продавець зобов'язується поставляти, а Покупець приймати й оплачувати Товар відповідно до специфікації поставки або інвойсів. Валюта Контракту згідно п. 2.3 - долари США, валюта платежу згідно п. 3.2 - долари США або євро. Продавець здійснює поставку товару на умовах, які оговорюються на кожну партію в інвойсах, при тлумаченні термінів зазначеного контракту має чинність документ Інкотермс 2000 року і Конвенція ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товару 1980 року. Ціна товару визначається для кожної партії та зазначається в інвойсах на окрему поставку, умови поставки - СІР, CIF, DDU, DAF, СРТ (у редакції ІNCOTERMS-2000) - згідно п. п. 4.2, 4.3 контракту (т. 1 а.с. 151-154).

В специфікації від 12.06.2012 року до Контракту № ЕСЕ-1 від 12.06.2012 року, визначений перелік товарів, які поставлялись згідно цього Контракту із зазначенням їх кодів УКТЗЕД (т.1 а.с.155-157).

На виконання умов зазначеного контракту компанією "CORTDALE ENTERPRISES S.А." поставлено TOB "Еві Текс" товар згідно інвойсів для кожної партії товарів: 12/05/0320 від 14.06.2012 року, №12/06/0050 від 15.06.2012 року, №12/06/0151/1 від 21.06.2012 року, №12/05/0275/1 від 20.06.2012 року, №12/06/0150/1 від 20.06.2012 року, № 12/06/0152 від 15.06.2012 року, №В2012/010 від 02.07.2012 року, №12/06/0100/1 від 21.06.2012 року, №12/06/0061/1 від 21.06.2012 року, №187/Х від 19.06.2012 року, №201/D від 20.06.2012 року, №204/D від 15.06.2012 року, № 018169 від 14.07.2012 року, №ЕСЕ/0305 від 17.06.2012 року, №ЕСЕ/ 0310/1 від 21.07.2012 року, №018196 від 19.07.2012 року, №12/06/0171/1 від 21.06.2012 року, №12/06/0156 від 15.06.2012 року, №12/06/0176 від 17.06.2012 року, №СЕЕ-010/12 від 12.06.2012 року, № 169/D від 12.06.2012 року, №1219827 від 27.06.2012 року, №12-01/2307/СЕ/2012 від 20.06.2012 року, №047106 від 20.07.2012 року, №12/06/0130 від 15.06.2012 року, №12/06/0130 від 15.06.2012 року, №12/06/0160 від 16.06.2012 року, №12/06/0155 від 15.06.2012 року, №12/06/0015 від 15.06.2012 року( т. 1 а.с.10-198).

Відповідно до умов контракту № ЕСЕ-1від 12.06.2012 року, згідно відповідних інвойсів, складених продавцем, ТОВ "Еві Текс" були поставлені товари, що відображено у митних деклараціях (т.1 а.с. 10-149).

ТОВ "Еві Текс" підготовлені та подані до Південної митниці митні декларації, відповідно до яких задекларовані товари, поставлені йому згідно вищезазначених інвойсів.

Фактурна вартість товарів згідно інвойсів зазначена у митних деклараціях (графи 22, 42) та складає 9 336 255, 69 грн. Митна вартість товарів в цих деклараціях зазначена згідно 6 (резервного) методу визначення митної вартості та склала 38 974 994, 28 грн.

ТОВ "Еві Текс" 25.01.2012 року звернулося до Південної митниці із заявою (вихід. № 25-01/8) про повернення надмірно сплаченого мита та ПДВ у загальній сумі 9 686 617, 37. Відповідно до вказаної заяви ТОВ "Еві Текс" до Південної митниці були підготовлені та подані вантажні митні декларації, ціна товару яких була підтверджена контрактами та інвойсами до них. Ст. 57 МК України також визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Однак мито та податок на додану вартість були сплачені з митної вартості, визначеної за шостим методом визначення митної вартості, яка документально не підтверджується, а не з митної вартості, визначеної за першим методом. В результаті чого ТОВ "Еві Текс" було надмірно сплачено ввізне мито та ПДВ на загальну суму 9 686 617, 37 грн., які набули статусу надмірно сплачених коштів. З урахуванням викладеного позивач просив повернути надмірно сплачене ввізне мито та ПДВ на загальну суму 9 686 617, 37 грн. згідно митних декларацій форм МД-2, документів, що підтверджують суму надмірно сплаченого мита та ПДВ, а саме контрактів, додаткових угод до контрактів, інвойсів; розрахунку надмірно сплачених платежів, які додаються (т. 1 а.с. 162 ).

За результатами розгляду заяви позивача Південною митницею на адресу керівника ТОВ "Еві Текс" направлено лист від 05.02.2013 року № 11/4.2-8/1692 (т.1 а.с.240), в якому зазначено, що декларантом ТОВ "Еві Текс" за митними деклараціями, перелік який наведений у додатках до листа, було самостійно заявлено до митного оформлення товари за митною вартістю, визначеною декларантом шляхом подання декларації митної вартості за формою ДМВ 2-3 (метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) та ДМВ 2-6 (резервний метод). Разом з цим, у вказаному листі Митницею зазначено, що за результатами контролю за правильністю визначення митної вартості Південною митницею прийнято рішення про можливість застосування митної вартості, заявленої декларантом, та здійснено митне оформлення за наданими ВМД.

Також, як вбачається з вказаної відповіді, Південна митниця з метою об'єктивного опрацювання листів ТОВ "Еві Текс" просила позивача надати на адресу Південної митниці належним чином завірені копії карток відмов в прийнятті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України та рішень про визначення митної вартості за поданими митними деклараціями.

Проте, запитувані документи позивачем митному органу надані не були, проти чого не заперечували у судовому засіданні представники позивача.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами у даній адміністративній справі врегульовано нормами Митного Кодексу України (надалі по тексту - МК України).

Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на митну службу України, яка є складовою частиною системи органів виконавчої влади України і складається з митних органів, митних організацій, а також спеціалізованих навчальних закладів та науково-дослідної установи митної служби України. До митних органів відносяться, зокрема, митниці.

До митної справи відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Згідно з п. 23, 24 ст.4 МК України митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку; митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Згідно положень Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1, 8 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей; необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів: відомості про товари: фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення.

Частиною першою статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 4, 8 статті 52 МК України, в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що заявления митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані:

- заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

- подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

- нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявления митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Згідно з частинами 1, 3 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 55 МК України передбачено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Форма такого рішення та порядок його заповнення встановлені наказом Державної митної служби України від 29.05.2009 року № 506 "Про затвердження форми рішення про визначення митної вартості товарів, Порядку його заповнення та Класифікатора додаткових складових до ціни договору", який був чинний на день прийняття митних декларацій Південною митницею.

Відповідно до опису графи 44 пункту 2 глави 2 розділу II Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації, яка затверджена наказом Державної митної служби України від 09.07.1997 року № 307, у редакції яка була чинною на день прийняття митним органом митних декларацій, у графі 44 "Додаткова інформація / Подані документи / Сертифікати і дозволи" митної декларації зазначаються коди згідно з Класифікатором документів і реквізити документів, поданих при декларуванні.

Судом встановлено, що в усіх митних деклараціях позивача в графі 44 відсутні відомості стосовно рішення про визначення митної вартості товарів, що означає, що позивач самостійно визначив митну вартість під час переміщення товарів через митний кордон України, яка зазначена у поданих ним митних деклараціях (т. 1 а.с. 10-150).

Крім того, відповідно до пункту 5.3 розділу І "Загальні положення" Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації, у редакції що була чинною на день прийняття митних декларацій, графи А, С, D/J, E/J, G, Н, І, F митної декларації заповнюються посадовими особами митних органів. Інші графи митної декларації заповнюються декларантом.

Отже, графи митної декларації, що містять дані про ціну товару, метод визначення митної вартості, про митну вартість товару (тобто графи 12, 42, 43, 45) заповнюються декларантом, а не посадовими особами митних органів.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 Порядку оформлення й використання Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, затвердженого наказом Державної митної служби України від 12.12.2005 року № 1227, який був чинним на день прийняття митних декларацій митним органом України, він визначає механізм надання митним органом письмового повідомлення заінтересованим особам про відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

Пунктом 2 Порядку оформлення й використання Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, затвердженого наказом Державної митної служби України від 12.12.2005 року № 1227, передбачено, що у всіх випадках відмови невідкладно оформлюється Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

Отже, законодавством України не передбачено усної відмови митного органу в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

Відповідно до абз. 1 п. 2. ч. 3 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю.

Проте, позивачем не надано до суду карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, як доказу відмови Південною митницею у прийнятті митних декларацій, також судом встановлено, що товар не був випущений у вільний обіг під сплату гарантійних зобов'язань відповідно до ст.ст. 52, 55 МК України.

Доказів звернення TOB "Еві Текс" до органу вищого рівня чи до суду з приводу оскаржень дій митного органу щодо відмови у митному оформленні товарів до суду надано не було, натомість протилежне представником позивача не заперечувалося.

Крім того суд звертає увагу, що відповідно до пп. 7, 8 ч. 3 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування. Разом з тим, судом встановлено, що декларантом TOB "Еві Текс" під час заявлення митної вартості в деклараціях, які є предметом спору, не направлялось на адресу Південної митниці жодних заяв з даних питань, відносно чого представники позивача у судовому засіданні не заперечували, що є підтвердженням самостійного обрання та зазначення митної вартості обраної декларантом та його власної відповідальності.

Разом з цим, суд вважає безпідставним твердження позивача стосовно того, що митна вартість ввезеного на підставі вищезгаданих вантажних митних декларацій товару підлягала декларуванню саме за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

Перелік документів, які декларант має надати митному органу для підтвердження митної вартості товару визначений у ст. 53 МК України, а саме згідно ч.2 цієї статті документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Перевірка правильності визначення митної вартості задекларованих товарів здійснюється митним органом, зокрема, на підставі відомостей, наведених у відповідних документах. Проте, позивачем на підтвердження зазначеного посилання щодо того, що митна вартість підлягала визначенню саме за ціною договору, до суду у якості документів, що були наявні у позивача на момент подання ВМД, надані лише зовнішньоекономічний контракт із додатками до нього та відповідні інвойси, що є недостатнім для встановлення судом наявності правових підстав для визначення митної вартості заявлених до митного оформлення товарів за основним методом. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Під час розгляду справи, ухвалою від 06.08.2013 року, за клопотанням представника позивача, судом призначена по справі судово-економічна експертиза щодо нормативного та документального обґрунтування в митних деклараціях вартості товарів. Однак, 31 жовтня 2013 року Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз прийнято повідомлення № 5086 про неможливість надання висновку судової економічної експертизи по адміністративній справі № 815/3872/13-а по наявним в матеріалах справи документам (т.1 а.с.209-210).

Відповідно до п. 1 ст. 50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.

Разом з тим, відповідно до положень п.п. 41.1.2 ст. 41 Податкового кодексу України митні органи є контролюючими щодо мита, акцизного податку, податку на додану вартість, інших видів податків, які відповідно до податкового законодавства справляються у разі ввезення (пересилання) товарів і предметів на митну територію України або територію спеціальної митної зони або вивезення (пересилання) товарів і предметів з митної території України або території спеціальної митної зони.

Згідно з ч. 1 ст. 295 Митного кодексу митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов'язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов'язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на митні органи.

Також, слід зазначити, що ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів або неможливості надати затребувані митним органом додаткові документи за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи митний орган випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митної вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним собою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу.

Суд зазначає, що позивач не звертався до митного органу щодо випуску товарів, що декларуються, у вільний обіг під гарантійні зобов'язання.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 264 Митного кодексу України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує акти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46, п. 54.1 ст. 54, п. 56.11 ст. 56 Податкового кодексу України митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань.

Платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом та така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків, оскарженню не підлягає.

Таким чином, позивачем самостійно визначена митна вартість товару, ввезеного на територію України, розраховані митні платежі та сплачені до бюджету, що зафіксовано в митних деклараціях, а тому відповідно до вимог Податкового кодексу України та Митного кодексу України зазначені грошові зобов'язання є узгодженими та оскарженню не підлягають.

При цьому, сторонами не заперечується факт того, що позивачем не подавались вантажні митні декларації, митна вартість товарів за якими була визначена за першим методом, та як наслідок митним органом не приймались рішення щодо відмови в прийнятті таких декларацій, а, усна відмова в прийнятті декларацій взагалі не передбачена законодавством.

Надані до митного органу декларації були заповнені самостійно позивачем та відповідач не міг вносити зміни до них, зокрема, щодо митної вартості товару, методу її визначення, коригування, тощо, а будь-яких підстав для відмови у митному оформленні товарів за митними деклараціями наданими ТОВ "Еві Текс" у митного органу не було, тим більш, що визначена митна вартість позивачем відповідала рівню цін на аналогічні та подібні товари за даними митного органу.

Таким чином, враховуючи самостійне визначення позивачем бази оподаткування податком на додану вартість та ввізним митом шляхом декларування відповідних показників у вантажних митних деклараціях, суд вважає, що відповідні податкові зобов'язання ТОВ "Еві Текс" є узгодженими, що унеможливлює їх оскарження у судовому порядку.

В свою чергу, з огляду на вищезазначене, суд не вбачає ознак протиправності дій митного органу під час митного оформлення товарів, задекларованих у таких митних деклараціях, оскільки здійснюючи митне оформлення товару позивача, Південна митниця діяла з дотриманням вимог чинного законодавства, без порушень прав і законних інтересів позивача.

Вищевказані висновки суду узгоджуються із правовою позицією Вищого адміністративного суду по вказаним питанням.

Так, зокрема, Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 11.02.2015 року у справі № 2а-11453/09/1570 (К/800/30026/13, К/800/30667/13, К/800/30683/13) за адміністративним позовом ТОВ "Толиман" до Південної митниці Державної митної служби України, Головного управління Державного казначейства України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності Південної митниці щодо повернення надмірно сплачених позивачем мита у розмірі 4557138,94 грн. та податку на додану вартість у розмірі 4557139,61 грн., у загальній сумі 9114278, 55 грн., зобов'язання Південної митниці надати до Головного управління Державного казначейства України в Одеській області підтвердження щодо зарахування до Державного бюджету України суми надмірно сплачених позивачем у сумі 4557138,94 грн. та податку на додану вартість у сумі 4557139,61 грн., у загальній сумі 9114278,55 грн., та на підставі підтвердження Південної митниці щодо зарахування до Державного бюджету України суми надмірно сплачених позивачем мита та податку на додатну вартість згідно митних декларацій стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державного казначейства України в Одеській області на користь позивача суму надмірно сплачених позивачем згідно митних декларацій мита у сумі 4557138,94 грн. та податку на додану вартість у сумі 4557139,61 грн., у загальній сумі 9114278,55 грн. Так, колегія суддів перевіривши всі обставини справи, дійшла висновку, що оскільки Приморською митницею рішення по визначенню митної вартості товару не приймались, в графах 44 ВМД відповідної відмітки немає, ТОВ "Толиман" самостійно визначена митна вартість, та частини 6 статті 86 Митного кодексу України, відмова митного органу в прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанту тобто, усної відмови в прийнятті митних декларацій діюча редакція Митного Кодексу України не передбачає, ТОВ "Толиман" не доведено існування рішення відповідача-1 про визначення митної вартості товару. Декларант має право оскаржити до митного органу вищого рівня та/або до суду рішення митного органу щодо визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України. Якщо ж митний орган самостійно не приймав рішення про визначення митної вартості товарів і погодився з митною вартістю, визначеною декларантом, та методом її визначення, який застосував декларант, немає підстав вважати дії митного органу такими, що вчинені всупереч вимогам МК, а відтак і підстав визнавати сплачені суми митних платежів чи їх частину помилково та/або надміру сплаченими немає. Зазначена правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі №21-338а14.

Водночас, слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішеннями Верховного Суду України.

Так, суд звертає увагу, що здійснюючи судочинство, суд не може підміняти контролюючі органи у здійсненні ними встановлених законом повноважень. Однак, задоволення заявленого ТОВ "Еві Текс" адміністративного позову фактично призведе до прийняття судом рішення про визначення митної вартості за іншим методом, що відноситься до виключної компетенції митного органу та має оформлюватись у визначений наведеними вище нормами законодавства спосіб, що також унеможливлює постановлення судом рішення про задоволення заявлених вимог.

Така позиція суду узгоджується із висновками, викладеними, зокрема, в рішенні Верховного Суду України від 17.12.2013 року по справі №21-439а13, з якого вбачається, що до виключної компетенції митних органів відносяться питання контролю правильності обчислення декларантом митної вартості та обрання методу її обчислення, у зв'язку з чим суди, встановивши протиправність рішень митного органу про визначення митної вартості товарів за тим чи іншим методом, не вправі підміняти митний орган, стягуючи з державного бюджету надмірно сплачену з такої вартості суму податку на додану вартість, фактично визначаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості.

Крім того, з приводу обставин, на які посилався представник позивача в обґрунтування позовних вимог щодо стягнення надмірно сплачених товариством платежів та щодо протиправної бездіяльності митного органу у зв'язку із неповерненням надмірно сплачених коштів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 301 Митного кодексу України повернення помилково або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з ч. 2 ст. 45 Бюджетного кодексу України повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України.

Відповідно до вимог п.43.1 ст. 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Згідно із положеннями п. п. 43.4, п. 43.5 ст. 43 Податкового кодексу України платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань. Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами затверджено наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 року № 618, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.09.2007 року за № 1097/14364.

Пунктом 1 розділу ІІІ зазначеного Порядку передбачено, що для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Виходячи з приписів вищевказаного Порядку, процедура розгляду питання про повернення за заявою платника податку з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, передбачає кілька етапів, а саме: 1) реєстрацію заяви в загальному відділі, 2) розгляд керівником (заступником керівника) митного органу, 3) передачу до відділу митних платежів митного органу (далі - відділ) для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум; 4) перевірку відділом факту перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати; 5) проведення за потреби перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу; 6) підготовку висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи; 7) подачу керівнику митного органу документів, в тому числі висновку, акта перевірки, заяви, супровідного листа, адресованого Держказначейству, для прийняття остаточного рішення; 8) надсилання документів до Держказначейству у разі позитивного рішення, або за відсутності підстав для повернення коштів у встановленому порядку - письмової обґрунтованої відповіді заявнику.

Відповідно до розділу ІІІ вказаного Порядку повернення здійснюється відповідним органом Державного казначейства України лише на підставі висновків митних органів шляхом перерахування коштів з рахунку обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у висновку про повернення та протягом п'яти днів від дати отримання висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету.

Позивач звернувся до Південної митниці із заявою про повернення надмірно сплаченого мита та податку на додану вартість, у відповідь на яку відповідач направив лист до ТОВ "Еві Текс" з пропозицією надати документи для підтвердження наявності підстав повернення надміру сплачених коштів до бюджету, однак в матеріалах справи відсутні відомості про надання позивачем додаткових документів та будь-якої відповіді позивача на цей лист.

Відповідно до п.11 Розділу ІІІ Порядку № 618 за відсутності підстав для повернення коштів у встановленому порядку готується та надсилається заявнику письмова обґрунтована відповідь.

Бездіяльність за своєю суттю являє собою певну форму поведінки особи, пов'язану з невиконанням нею дій, які вона повинна була і могла вчинити в силу покладених на неї обов'язків та відповідно до чинного законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи, митні декларації, про переплату платежів за якими йдеться, прийняті митним органом, щодо них здійснено митне оформлення товарів, товари випущено у вільний обіг, дані ВМД не змінювались та не визнавались недійсними. Не стверджував позивач і про технічні помилки при сплаті митних платежів та оформленні декларацій.

Твердження позивача про бездіяльність Південної митниці щодо повернення коштів не відповідає дійсності, оскільки, як встановлено судом та зазначено вище, митний орган вчинив певні дії, спрямовані на з'ясування обґрунтованості та наявності підстав для повернення мита та ПДВ. При цьому, надав позивачу вмотивовану відповідь на його заяву, що підтверджується матеріалами справи.

Отже, суд зважаючи на положення вищенаведених норм законодавства, не вбачає бездіяльності Південної митниці, оскільки відповідач діяв в межах наданих йому законом повноважень.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що Південною митницею не складалось та не направлялось для виконання ГУ ДКС України в Одеській області висновку про повернення ТОВ "Еві Текс" надміру сплачених до Державного бюджету України мита та податку на додану вартість у загальній сумі 9 686 617, 37 грн., у зв'язку з чим суд не вбачає правових підстав для здійснення ГУ ДКС України в Одеській області як органом державної влади, який відповідно до приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відповідних платежів на користь позивача.

Крім того, прийняття судом рішення про стягнення надміру сплачених мита та податку на додану вартість за відсутністю відповідного висновку митного органу, до виключних повноважень якого віднесено розгляд відповідного питання, також призведе до підміни судом функцій контролюючого органу.

Отже, оскільки митним органом не приймалось рішення про коригування митної вартості, вона була визначена декларантом самостійно, а отже надмірна сплата обов'язкових платежів ТОВ "Еві Текс" не здійснювалась.

Вказана правова позиція також узгоджується з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.02.2015 року у справі № 2а-11453/09/1570 (К/800/30026/13, К/800/30667/13, К/800/30683/13), відповідно до якої колегія суддів Вищого адміністративного суду України вказує, що з системного аналізу Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами та Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України, вбачається, що якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення та Порядком взаємодії. В даній справі митним органом не приймалось рішення про застосування митної вартості, вона була визначена декларантом самостійно, а отже надмірна сплата обов'язкових платежів Товариством не здійснювалась.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, на підставі встановлених в судовому засіданні обставин, суд дійшов висновку про те, що Південна митниця у спірних правовідносинах діяла в межах компетенції та у спосіб, що передбачені законодавством, що регулює відповідні правовідносини, та обґрунтовано. В судовому засіданні представник відповідача довів суду належними та допустимими доказами, з посиланням на відповідні положення законодавства, необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача.

З огляду на викладене, на підставі ст. 10 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши доводи і заперечення сторін та надавши оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог ТОВ "Еві Текс" слід відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Еві Текс" до Південної Митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна казначейська служба України, за участю прокуратури Одеської області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення надмірно сплаченого мита та податку на додану вартість залишити без задоволення.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 03.03.2015р.

Суддя М.М. Аракелян

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Еві Текс" до Південної Митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна казначейська служба України, за участю прокуратури Одеської області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення надмірно сплаченого мита та податку на додану вартість залишити без задоволення.

03 березня 2015 року.