Справа № 159/975/15-а
Суддя: Логвинюк І. М.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/975/15-а
Провадження № 2-а/159/48/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 25 лютого 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської обл. в складі

головуючого - судді Логвинюк І. М.,

при секретарі Щесюк Н.Й.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача Романюка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора В ДАІ Ковельського МВ У МВС України у Волинській області Романюка Олександра Вікторовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

Позивач 20.02.15 р. звернувся до суду із вказаним вище адміністративним позовом, мотивуючи тим, що 13.02.14 р. відповідачем на підставі протоколу про адмінправопорушення серії АП1 № 764097 від 13.0.15 р. була винесена постанова серії ПС1 № 696224 від 13.02.15 р. у справі про адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП (далі - оскаржувана постанова), згідно з якою він як водій, на думку відповідача, порушив п. 15.9 ПДР України, а саме: здійснив зупинку ближче 10 м від обох боків пішохідного переходу; накладено адмінстягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.. Вважає оскаржувану постанову неправомірною, безпідставною, незаконною. Зазначає, що він, дійсно, керуючи транспортним засобом марки "Вольцваген", д. н. НОМЕР_1 (далі - т/з), рухаючись по бульв. Лесі Українки в районі привокзальної площі, мав намір здійснити зупинку для висадки пасажирів літнього віку, які потребували безпечної зупинки та зручної висадки, у призначеному для цього місці міської смуги з дотриманням ПДР України. Зупинившись та увімкнувши проблисковий аварійний сигнал "аварійку", він, маючи намір допомогти літнім пасажирам вибратись з т/з, не встиг навіть відчинити водійських дверей, як зненацька із своєї схованки вискочив відповідач. Останній відразу почав пред"являти претензії щодо неправильної зупинки. Його дивує те, як відповідач одним поглядом визначив, що він зупинився ближче ніж за 10 м до пішохідного переходу, хоча не є експертом, спеціалістом у галузі вимірювання відстані. Відповідач взявся вимірювати відстань від т/з до пішохідного переходу кроками, що, на його думку, не може бути надійним мірилом відстаней з огляду на індивідуальність, притаманну крокові кожної іншої людини, та ще й з огляду на стосунок до адмінсправи. Вважає такі докази неналежними. Відповідач відмовився скористатись лінійкою чи іншими належними засобами вимірювання. Оскільки він критикував такі дії відповідача, останній почав збирати додаткові докази та зробив фото його т/з вартісним брендовим мобільним телефоном. У протоколі про вчинення ним адмінправопорушення в якості доказів відповідач вказав фотографії, зроблені телефоном. Зазначає, що мобільний телефон, легальність ввезення якого в Україну у нього викликає сумніви, не можна застосовувати для фотозйомки у справі про адмінправопорушення при візуальному фіксуванні вимірювання відстані з огляду на положення Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність". Відповідач не надав йому результатів вимірювання. Вважає, що фотографії у роздрукованому/цифровому вигляді не можуть бути доказами у справі. Відстань від його автомобіля до пішохідного переходу виміряною бути не може. Для цих цілей відповідач мав би використати передбачені чинним законодавством засоби. Незважаючи на його заперечення, відповідач притягнув його до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Відповідач, заволодівши раніше його документами, направившись у службовий автомобіль, в односторонньому порядку без його участі склав протокол, не роз"яснивши його права, не повідомивши його про час і місце розгляду справи, виніс оскаржувану постанову, після чого пред"явив йому протокол та оскаржувану постанову для підписання. Справа про адмінправопорушення була розглянута без його присутності. Вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, так як дії відповідача здійснені та рішення про притягнення його до адмінвідповідальності прийнято без врахування його прав, з порушенням вимог ст. ст. 283, 280, 245 КУпАП, незаконно. Зазначає що відповідач при використанні своїх владних повноважень систематично порушує чинне законодавство, що йому відомо з ряду справ, розглянутих судом у 2009, 010, 2014 р. р.. Просить позов задовольнити, оскаржувану постанову скасувати, справу провадженням щодо нього закрити, стягнути з відповідача судові витрати у справі.

В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, обґрунтувавши його вищенаведеними доводами, суду додатково пояснив, що, дійсно, 13.02.15 р., а не 13.02.14 р., як ним помилково зазначено у позовній заяві, він, керуючи транспортним засобом, марку якого відзначає як "Вольцваген", а відповідач у протоколі про адмінправопорушення та оскаржуваній постанові - як "Фольксваген", з д. н. НОМЕР_1, рухаючись по бульв. Лесі Українки в районі привокзальної площі біля "карманчика" для таксі, здійснив зупинку для висадки пасажира літнього віку та неповнолітньої дитини для зручності останніх. Зупинку здійснив у призначеному для цього місці міської смуги з дотриманням ПДР України. Зупинившись, увімкнув аварійний сигнал "аварійку", хоча будь - якої підстави для останнього не було, але він так робить при зупинці. Звідки з"явився відповідач, він не побачив, хоча неподалік знаходився службовий автомобіль ДАІ. Зазначив, що з протоколом про адмінправопорушення він знайомився та зазначив своє письмове пояснення про те, що автомобіль працівників ДАІ зупинився у неналежному місці. Копію оскаржуваної постанови отримав на місці і у ній також розписався. Свої документи він надав відповідачеві на вимогу останнього, але оскільки відповідач з ними пішов до службового автомобіля для складення документів, то він вважає, що відповідач заволодів його документами. Протокол про адмінправопорушення відповідач складав у службовому автомобілі. Він розраховував зупинити автомобіль на відстані більше 10 м від пішохідного переходу і вважає, що зупинив автомобіль саме на відстані більше 10 м від пішохідного переходу. Відповідач не надав йому доказів протилежного. Зазначає, що ширина дорожнього покриття у місці зупинки була біля 10 м., довжина його автомобіля - 3 м.. Зазначає, що сама та обставина, що відповідач фотографував його автомобіль у місці зупинки своїм власним телефоном, порушує його права як особи, яка є учасником дорожнього руху; а та, що телефон відповідача може бути ввезеним в Україну незаконно - його права як платника податків. Дій відповідача він не оскаржував. Просить позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, суду пояснив, що, дійсно, він як працівник ДАІ 13.02.15 р. о 12 год. 30 хв. ніс службу у складі екіпажу ДАІ на бульв. Лесі Українки у м. Ковелі Волинської області. Відповідач зупинив свій автомобіль на відстані менше 10 м від пішохідного переходу, що було візуально об"єктивно видно, увімкнув аварійну сигналізацію. З автомобіля позивача висаджувалась жінка та неповнолітня дитина, розвантажувались речі. Він звернув увагу позивача, що він здійснив зупинку ближче, ніж за 10 м до пішохідного переходу. Коли відповідач став заперечувати останнє, він, дійсно, вимірював спірну відстань від заднього правого колеса автомобіля позивача до дорожньої розмітки, якою позначено пішохідний перехід, кроками; своїм власним мобільним телефоном зробив фотознімки автомобіля позивача та пішов по рулетку до службового автомобіля. Однак, за цей час позивач від"їхав і зупинився в іншому місці. Тому він у подальшому вимірів спірної відстані рулеткою не проводив. Він склав щодо позивача протокол про адмінправопорушення з дотриманням вимог закону, а у подальшому - виніс оскаржувану постанову. Про час та місце розгляду ним справи було зазначено у протоколі про адмінправопорушення, і із змісту протоколу це було відомо позивачеві. Будь - яких клопотань процесуального характеру йому позивач не заявляв. Просить у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, з'ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Так, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, розгляд справ про правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, покладено на органи внутрішніх справ (міліцію).

Частина 1 ст. 122 КУпАП, дійсно, передбачає адміністративну відповідальність водіїв транспортних засобів правил зупинки у виді штрафу від 25 до 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як слідує зі змісту ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст. 258 цього Кодексу.

Як вбачається з протоколу про адмінправопорушення серії АП1 № 764097 від 13.02.15 р., тоді ж о 12 год. 35 хв. відповідачем як інспектором В ДАІ з обслуговування м. Ковеля та району, лейтенантом міліції, на бульв Лесі Українки у м. Ковелі Волинської обл. було складено щодо позивача протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, у якому зазначено, що позивач 13.02.15 р. о 12 год. 30 хв. на бульв Лесі Українки у м. Ковелі Волинської обл., керуючи автомобілем марки "Фольскваген Т - 4", д. н. НОМЕР_1, здійснив зупинку ближче 10 метрів до пішохідного переходу, чим порушив вимоги п. 15.9 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. Позивачеві роз"яснено його права та обов"язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, та повідомлено, що розгляд адмінсправи відбудеться 13.02.15 р. о 12 год. 43 хв. на бульв Лесі Українки у м. Ковелі Волинської обл.. Додатком до протоколу зазначено фотознімки. Мається письмове пояснення позивача, що не містить заперечення проти викладеного у протоколі. У протоколі маються відповідні підписи позивача.

Вищезазначений протокол відповідає вимогам чинного законодавства.

Як зазначено у ст. ст. 283 - 85 КУпАП, розглянувши справу про адмінправопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі повинна містити вказівку про порядок і строк її оскарження, підписується посадовою особою, яка розглянула справу. По справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) має право, зокрема, винести постанову про накладення адміністративного стягнення; про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених ст. 247 цього Кодексу. Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи, її копія протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку.

13.02.15 р. відповідачем на бульв Лесі Українки у м. Ковелі Волинської обл. було винесено щодо позивача постанову серії ПС1 № 699224 у справі про адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, у якій зазначено, що позивач 13.02.15 р. о 12 год. 30 хв. на бульв Лесі Українки у м. Ковелі Волинської обл., керуючи автомобілем марки "Фольскваген Т - 4", н. з. НОМЕР_1, здійснив зупинку ближче 10 метрів до пішохідного переходу, чим порушив вимоги п. 15.9 ПДР України, тим самим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. Зазначено вид та розмір стягнення, роз"яснено його права та обов"язки позивачеві, що передбачені ст. 268 КУпАП, положення КУпАП по сплаті штрафу. Копію оскаржуваної постанови позивач отримав під розпис.

Оскаржувана постанова відповідає вимогам вищезазначених норм КУпАП.

В судовому засіданні не знайшло свого ствердження посилання позивача на те, що він здійснив зупинку у призначену для цього місці, а оскаржувана постанова є незаконною.

Так, позивач пояснив суду, що зупинився біля "карманчика" для таксі, з огляду на те, що його пасажирка була літнього віку та додатково увімкнув аварійну сигналізацію.

Однак, місце зупинки, вибране позивачем, не можна віднести до таких, що призначені для цього з огляду на наступне.

Заїзні кишені, згідно з ДБН В.2.3-4-2000, дійсно, передбачені чинним законодавством. Вони, зокрема, відокремлюються від основної смуги руху суцільною лінією. Однак, у місці зупинки позивача такої не було, що стверджується матеріалами, витребуваними судом з В ДАІ Ковельського МВ У МВС України у Волинській області.

П. 15.1 ПДР України передбачає, що зупинка транспортних засобів на дорозі повинна здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

За змістом п. 1.10 ПДР України, передбачено здійснення зупинки, що є припиненням руху транспортного засобу на час до 5 хв. або більше, якщо це необхідно для висадки пасажирів чи розвантаження вантажу.

Однак, відповідно до змісту п. 15.9 ПДР України, зупинка забороняється, серед іншого, ближче 10 м від пішохідних переходів з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

За змістом п. 1.10 ПДР України, пішохідний перехід - це ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.35.1 - 5.37.2, дорожньою розміткою 1.14.1 - 1.14.3.

Як вбачається з наданих В ДАІ Ковельського МВ У МВС України у Волинській області на запит суду фотознімків, позивачем було здійснено зупинку т/з ближче 10 м від пішохідного переходу.

У протоколі про адмінправопорушення позивач не заперечував проти викладеного у ньому, зокрема, не зазначив таких пояснень, як ті, що надав суду, чи таких, якими є доводи позовної заяви.

Суд вважає, що посилання позивача на ту обставину, що ним після зупинки було увімкнено проблисковий аварійний сигнал "аварійку", не спростовує доводів відповідача і не дає суду підстав вважати, що позивач здійснив зупинку у відповідності до вимог ПДР України.

Так, згідно з п. 9.9 ПДР України, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена, серед іншого, у разі вимушеної зупинки на дорозі.

Наведені позивачем причини зупинки не відносяться до таких, що зумовлювали б доцільність чи необхідність увімкнення аварійної світлової сигналізації.

За змістом п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ПДР України, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Позивач зазначив, що відповідач до пред"явлення йому претензій щодо порушення правил зупинки, перебував у схованці, однак, в ході судового розгляду це не знайшло свого ствердження. Крім того, як пояснив суду позивач, неподалік місця зупинки знаходився службовий автомобіль ДАІ, і чи відповідач до початку спілкування з ним знаходився у автомобілі, чи поза ним, він не помітив. Саме з приводу місця розташування цього автомобіля ДАІ позивач згодом висловлював свої зауваження, даючи письмові пояснення по суті справи, у протоколі про адмінправопорушення.

Крім того, відповідач не заперечив, що саме з використанням вищезазначеного службового автомобіля він ніс службу 13.0.2.15 р. по бульв Лесі Українки у м. Ковелі Волинської області, у будь- якій схованці він перед початком спілкування з позивачем не перебував. Та обставина, що перед початком спілкування з відповідачем позивач не помітив, де саме знаходився відповідач, на думку суду, не свідчить про незаконність винесеної постанови про притягнення позивача до адмінвідповідальності.

Мінімальний розмір штрафу за вищезазначеним ч. 1 ст. 122 КУпАП - 255 грн., тобто такий, що був накладений на позивача за оскаржуваною постановою.

Як слідує із змісту ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об"єктивне з"ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобіганню правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов"язані діяли лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

За змістом ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв"язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

При розгляді даної справи суд перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови на момент її винесення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем в межах його компетенції та з дотриманням вимог чинного законодаства було винесено оскаржувану постанову; а тому відсутні підстави для визнання оскаржуваної постанови - нечинною та такою, що підлягає до скасування. Підстав для висновку про відсутність у діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП суд не вбачає.

Інші доводи позивача стосовно незаконності оскаржуваної постанови, не є такими, що дали б суду підстави зробити висновок про обґрунтованість його вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 8, 55, ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. ст. 8 -11, п. 2 ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 72, ст. ст. 86, 87, 159, 160 - 163, 256, 100 КАС України, ст. ст. 7, 9, ч. 1 ст. 122, ст. ст. 222, 245, 251, 252, 256, 268, 272, 278 КУпАП, п. п. 1.9, 15.1, 15.9, 1.10 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМ України від 10.10.01 р. № 1 306, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий:І. М. Логвинюк