Справа № 818/2682/14
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 р. Справа №818/2682/14

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Опімах Л.М.

за участю секретаря судового засідання - Шевченко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ФОП ОСОБА_1, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Сумах:

- № від 18.01.2012 р. про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 21598,00 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції у розмірі 1,00 грн.;

- № від 18.01.2012 р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 42026 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції у розмірі 1,00 грн.;

- № /24297 від 14.05.2013 р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на 70217,00 грн. та за штрафними санкціями на 17554,25 грн.;

- № /24296 від 14.05.2013 р. про збільшення суми грошового зобов'язання за штрафними санкціями на 510,00 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач безпідставно в ході перевірки визнав такими, що не мали реальних наслідків господарські операції між позивачем та його контрагентами: ТОВ СП «Газкомпресормаш», ТОВ «Фірма «Сервістрансмаш», ТОВ «Лобос-Трейд» з посиланням на акти перевірки вказаних контрагентів. Позивач зазначає, що вказаний висновок відповідача є необґрунтованим, оскільки реальність виконання вказаних господарських операцій в повній мірі підтверджується відповідною первинною документацією. Окрім того, позивач зазначає, що наказ про проведення перевірки від 29.03.2013 року № 732 та вимога щодо надання документів були позивачеві направлені з таким розрахунком, щоб позивач не мав можливості виконати ці вимоги, що підтверджується датами поштових відправлень і виникли штучно створені підстави для констатації порушень в частині ненадання документів.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з мотивів викладених в позовній заяві.

Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позову, свою позицію виклав в запереченні на адміністративний позов в якому зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними та в повній мірі обґрунтовуються актами перевірок позивача.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 30.11.2011 року відповідачем була проведена позапланова невиїзна документальна перевірка дотримання вимог податкового та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з 01.04.2011 року по 31.05.2011 року.

За результатами вказаної перевірки відповідачем було складено акт від 07 грудня 2011 року № 8923/17-1108/НОМЕР_3 (а.с.13-26).

Відповідно до висновків вказаного акту перевірки відповідачем встановлені наступні порушення:

1. Проведені господарські операції між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Лобос - Трейд», ТОВ «СП «Газкомпресормаш», ТОВ «фірма «Сервістрансмаш» за період з 01.04.2011 р. по 31.05.2011 р., відповідно до п.п. 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України є нікчемними та недійсними так як не спричиняють реального настання правових наслідків, передбачених ст.626, 629, 655, 662, 658, 664 Цивільного кодексу України, і в силу ст.216 Цивільного кодексу України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю.

2. ФОП ОСОБА_1 порушено ч. 1 ст. 203, 215, 228, 662, 655, 656 Цивільного кодексу України в частині недодержання в момент вчинення правочину вимог, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (п. 5 ст. 203 ЦК України) по правочинах, здійснених з контрагентами: ТОВ «Лобос-Трейд», ТОВ СП «Газкомпресормаш», ТОВ «Фірма «Сервістрансмаш».

3. Порушення п. 198.2, п.198.4, п. 198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу Україні, внаслідок чого не підтверджуються податковий кредит у сумі ПДВ - 63623 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення від 18.01.2012 р. № про донарахування 42027,00 грн. податкового зобов'язання з ПДВ та № про зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 21598,00 грн. (а.с.27,28).

Суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив з наступного.

Відповідно до змісту акту перевірки та пояснень представника відповідача, підставами для прийняття вищевказаних податкових повідомлень-рішень став висновок відповідача про те, що угоди позивача з ТОВ «Лобос-Трейд», ТОВ СП «Газкомпресормаш», ТОВ «Фірма «Сервістрансмаш» є нікчемними, недійсними та не спричиняють реального настання правових наслідків.

Вказаний висновок відповідач зробив на основі актів перевірок ТОВ «Лобос-Трейд», ТОВ СП «Газкомпресормаш», ТОВ «Фірма «Сервістрансмаш».

Однак, відповідно до матеріалів справи, вказані правовідносини в повній мірі підтверджуються відповідною первиною документацією, відповідно до нижче викладеного.

Так, між ФОП ОСОБА_1 (Покупець) та ТОВ «Лобос-Трейд» (Постачальник) 04 квітня 2011 року було укладено договір поставки № 53 (а.с.51), відповідно до якого, Постачальник зобов'язується поставити і передати у власність Покупцю паливно-мастильні матеріали відповідно до видаткових накладних, які є невід'ємним додатком даного договору, а Покупець зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов даного договору.

Поставка дизельного палива та бензину ТОВ «Лобос-Трейд» позивачу, підтверджуються податковими та видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, банківськими виписками про оплату (а.с.52-70).

В подальшому дизельне паливо та бензин були позивачем продані фермерському господарству «Князівське», ТОВ «Агрофірма «Турьянська», сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Довіра», що підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, довіреностями на отримання товару та банківськими виписками про оплату (а.с.58-70).

Між ФОП ОСОБА_1 (Покупець) та ТОВ СП «Газкомпресормаш» (Продавець) було укладено договір поставки товару № 260 від 04 квітня 2011 року (а.с.29-30), відповідно до якого, Продавець зобов'язується передати товар (аміачну селітру) у власність Покупцеві, а Покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору.

Постачання аміачної селітри ТОВ СП «Газкомпресормаш» позивачу, підтверджується видатковою накладною, податковою накладною, квитанціями про оплату (а.с.31-35).

В подальшому аміачна селітра була позивачем продана сільському фермерському господарству «Трудівник», що підтверджується видатковою накладною, податковою накладною, довіреністю на отримання товару та банківськими виписками про оплату (а.с.36-41).

Також, між ФОП ОСОБА_1 (Покупець) та ТОВ «Фірма «Сервістрансмаш» (Продавець) було укладено договір купівлі-продажу № 12/2011 від 24 березня 2011 року (а.с.42), відповідно до якого, Продавець зобов'язується передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити аміачну селітру.

Постачання аміачної селітри ТОВ «Фірма «Сервістрансмаш» позивачу було здійснено до вилучення у нього свідоцтва платника ПДВ, а оплата цієї поставки здійснювалась по безготівковому розрахунку на протязі квітня та травня 2011 року, що підтверджується видатковою накладною, податковою накладною, рахунком-фактури та банківськими виписками (а.с.43-46).

В подальшому аміачна селітра була позивачем продана ТОВ «Канат-сировина», що підтверджується видатковою накладною, податковою накладною, довіреністю на отримання товару та банківськими виписками (а.с.46-50).

Таким чином, на підтвердження факту придбання вищевказаного товару позивач надав як на перевірку так і суду належним чином оформленні: рахунки, видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження фактичності виконання вищевказаних угод з його контрагентами ТОВ «Лобос-Трейд», ТОВ СП «Газкомпресормаш», ТОВ «Фірма «Сервістрансмаш».

Щодо посилання відповідача на матеріали актів перевірок ТОВ «Лобос-Трейд», ТОВ СП «Газкомпресормаш», ТОВ «Фірма «Сервістрансмаш», суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За змістом статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, юридичний аспект вчинених господарських дій або подій не входять до складу поняття "господарська операція" (бухгалтерський чи економічний ефект).

Відповідно до ч. 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з вимогами статті 4 цього Закону, одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання суті над формою, тобто операції обліковуються відповідно до їх суті, а не лише з урахуванням юридичної форми.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Також, згідно з ч. 4 ст.70 КАС України, де зазначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

При цьому, суд зауважує, що в силу закону отримання податковим органом акту перевірки чи довідки зустрічної звірки, в яких викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, позаяк ані акт перевірки, ані довідка зустрічної звірки не має преюдиціального значення та не є документами, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Суд також відмічає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" позивач та його контрагенти є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак за змістом Закону України "Про податок на додану вартість", Податкового кодексу України позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст.61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Крім того, визначення недійсності правочину наведене в статті 215 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, нікчемність певного правочину має прямо і чітко визначатись у нормі закону, а не грунтуватись на оціночних категоріях та суб'єктивних судженнях працівників податкових органів.

Цивільний кодекс України містить чітко визначені випадки та обставини, в яких укладений правочин (договір, або його окрема умова) є нікчемними. Існує вичерпний перелік статей Цивільного кодексу України, в яких зазначено, який правочин та за яких обставин є нікчемним.

Цивільний кодекс України, Податковий кодекс та інші нормативні акти не містять положення про те, що укладені в письмовій чи усній формі договори поставки або купівлі-продажу є нікчемними в тому числі і у випадку, коли продавець чи постачальник не включить до своїх податкових зобов'язань суму ПДВ отриману ним від покупця в складі оплати за проданий ним товар. Також не передбачається, що в подібному випадку не наступають правові наслідки, що не припиняється право власності на товар продавця, що не набувається право власності на товар покупцем.

Відповідно до приписів ст. 228 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

В діях позивача під час укладення та виконання договорів із ТОВ «Лобос-Трейд», ТОВ СП «Газкомпресормаш», ТОВ «Фірма «Сервістрансмаш» не було жодних ознак, які б свідчили про те, що такі угоди спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Оскільки ст. 228 Цивільного кодексу України для правочину, що порушує публічний порядок, передбачає наявність умислу сторін (сторони) на незаконний результат, а також суперечність його публічно-правовим актам держави, то такий умисел повинен встановлюватись судом, а не під час перевірки податковими органами. Податкові органи не наділені повноваженнями приймати самостійні висновки про недійсність договорів, не посилаючись на будь-яке судове рішення з цього приводу, покладаючи відповідальність за порушення податкового законодавства на позивача виключно на підставі своїх висновків.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що відповідачем не доведено правомірності своїх рішень.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 18.01.2012 р. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № /24297 та № /24296 від 14.05.2013 р., суд зазначає наступне.

На підставі наказу від 03.10.2011 року №5122 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 було проведено позапланову, виїзну, документальну перевірку підприємницької діяльності відповідача за березень 2011 року.

За результатами перевірки відповідачем була складена довідка від 17.10.2011р. № 7655/17-1018//1308 про результати документальної позапланової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 за березень 2011 року. В довідці зазначено, що за результатами перевірки порушень не виявлено (а.с.71-74).

29 березня 2013 року ДПІ у м. Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області видано новий наказ № 732 про організацію документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання податкового законодавства в частині ведення обліку придбання та продажу товарів (робіт, послуг), обчислення, повноти і своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість за березень, травень 2011 року в частині фінансово-господарських відносин з ТОВ «Фірма «Сервістрансмаш» (а.с.75).

З повідомлення від 29 березня 2013 року № 55/16639 вбачається, що на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1, п.п. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1., п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України та наказу № 732 від 29 березня 2013 року ДПІ у м. Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області буде проведено з 01 квітня 2013 року документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 та зобов'язано ФОП ОСОБА_1 забезпечити надання всіх необхідних документів (а.с.75).

З пояснень позивача та з дат поштових відправлень вбачається, що позивач не мав можливості виконати вимоги про надання документів.

Представник відповідача в судовому засіданні також не надав доказів повідомлення позивача про проведення вищевказаної перевірки.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 12.04.2013 р. № 1269/17.1-17//66 (а.с.77-83). У вказаному акті перевірки встановлено порушення пп.198.1, пп.198.2, пп.198.3, пп. 198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України в результаті чого проведеною перевіркою було донараховано до сплати в бюджет податку на додану вартість в сумі 70217,00 грн. та порушення п.44.1, п.44.3, п.44.5, п.44.6 ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, яке сталося в результаті ненадання платником податків первинних документів, що належали до предмета перевірки або пов'язані з ним.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення від 14.05.2013 року № /24297 про збільшення суми грошового зобов'язання за основним платежем на 70217,00 грн. та за штрафними санкціями на 17554,25 грн. та № /24296 про збільшення суми грошового зобов'язання за штрафними санкціями на 510,00 грн. (а.с.84,85).

Відповідач зазначає, що позивачем не надано на перевірку податкові накладні, які було включено до складу податкового кредиту з ПДВ та інші документи, які б свідчили про придбання товару та факт його транспортування від зазначеного постачальника, в результаті чого порушено пп.198.1, пп.198.2, пп.198.3, пп.198.6 ст.198 Податкового кодексу України. За ненадання позивачем первинних документів, що належали до предмета перевірки, ним порушено п.44.1, п.44.3, п.44.5, п.44.6 ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України.

Однак позивач не мав можливості надати вказані документи на перевірку, оскільки відповідачем не було належним чином повідомлено позивача про проведення вищевказаної перевірки, тому вищевказані повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Таким чином, суд присуджує позивачу здійснені ним судові витрати, що підтверджені квитанціями від 30.09.2014 року (а.с.2) та від 27.10.2014 року у загальному розмірі 299 грн. 81 коп. з Державного бюджету України шляхом їх безпосереднього списання із рахунків суб'єкта владних повноважень-відповідача.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Суми від 18 січня 2012 року № про збільшення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 суми грошового зобов"язання з податку на додану вартість в розмірі 42027 ( сорок дві тисячі двадцять сім) грн., № про зменшення розміру від"ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 21598 ( двадцять одну тисячу п"ятсот дев"яносто вісім) грн; податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сумах від 14 травня 2013 року № /24297 про збільшення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 суми грошового зобов"язання з податку на додану вартість в розмірі 87771( вісімдесят сім тисяч сімсот сімдесят одна) грн. 25 коп., № /24296 про застосування штрафних санкцій в розмірі 510 ( п"ятсот десять) грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3, АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 299 грн. 81 коп. (двісті дев'яносто дев'ять грн. 81 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) Л.М. Опімах

З оригіналом згідно

Суддя Л.М. Опімах

Повний текст постанови складений 24 лютого 2015 року