Справа № 816/5083/14
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/5083/14

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Шевченко О.С.,

представника позивача - Потапенка С.В.,

представника відповідача - Тімощука А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ал-Холдинг" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

23 грудня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ал-Холдинг" /надалі - позивач; ТОВ "Ал-Холдинг"/ звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області /надалі - відповідач; ДПІ у м. Полтаві/ про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень № від 07.10.2014 та № від 07.10.2014.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень є акт від 19.09.2014 № 5253/16-01-22-07-13/38116176 про результати невиїзної позапланової документальної перевірки ТОВ "Ал-Холдинг" () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинам з ТОВ "Всеукраїнська творча спілка" () за 2012 рік. Вважає помилковими висновки акта перевірки про порушення позивачем п.п.138.1.1 п.138.1 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 статті 139, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України по господарським операціям з ТОВ "Всеукраїнська творча спілка", оскільки право на формування податкового кредиту та витрат підтверджується договорами, податковими накладними, первинними документами бухгалтерського обліку та платіжними документами. Пояснює, що ТОВ "Всеукраїнська творча спілка" на час складення податкових накладних було зареєстровано платником податку на додану вартість. Зазначає, що відсутність робочого персоналу та виробничих потужностей не може бути підставою для висновку про неможливість здійснення господарської діяльності з огляду на те, що господарську діяльність можливо проводити з використанням персоналу та потужностей підрядників та субпідрядників.

12.01.2015 до суду надійшли письмові заперечення проти позову, в яких на підтвердження правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач посилається на висновки невиїзної позапланової документальної перевірки ТОВ "Ал-Холдинг" () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинам з ТОВ "Всеукраїнська творча спілка" () за 2012 рік, оформленої актом від 19.09.2014 № 5253/16-01-22-07-13/38116176. Зазначає про безтоварний характер господарських операцій між позивачем та ТОВ "Всеукраїнська творча спілка". Пояснює, що позивачем до перевірки надано товарно-транспортні накладні невстановленого зразка, які не містять всіх необхідних відомостей. Вказує, що фіктивність ТОВ "Всеукраїнська творча спілка" підтверджена вироком Київського районного суду м. Полтави від 27.11.2013 по справі № 552/1498/13-к та ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 14.04.2014 по справі № 552/1498/13-к.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ТОВ "Ал-Холдинг" () зареєстроване як юридична особа 02.03.2012.

19.09.2014 посадовою особою ДПІ у м. Полтаві проведено невиїзну позапланову документальну перевірку ТОВ "Ал-Холдинг" () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинам з ТОВ "Всеукраїнська творча спілка" () за 2012 рік, за результатами якої складено акт від 19.09.2014 № 5253/16-01-22-07-13/38116176 /том 1 а.с. 20-36/.

За висновками перевірки встановлено наступні порушення:

- п. 138.1.1 п.138.1 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 66253 грн., в тому числі: за 2 квартал 2012 року на суму 37057 грн., за 3 квартал 2012 року на суму 29197 грн. у зв'язку завищенням витрат по взаємовідносинах з ТОВ "Всеукраїнська творча спілка";

- п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся на суму 27806 грн., у тому числі, за липень 2012 року в сумі 27806 грн. по взаємовідносинах з ТОВ "Всеукраїнська творча спілка".

ДПІ у м. Полтаві обґрунтовує встановлені порушення відсутністю операцій з поставки товару між позивачем та ТОВ "Всеукраїнська творча спілка", що на думку контролюючого органу свідчить про укладення договорів без мети настання реальних наслідків. Вказує, що ТОВ "Ал-Холдинг" до перевірки надано товарно-транспортні накладні від 25.04.2012 на перевезення мазуту в кількості 31,92 т та від 08.06.2012 на перевезення мазуту в кількості 28,04 т та 32,4 т, що складені з порушенням вимог Інструкції, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155; зазначений в товарно-транспортних накладних транспортний засіб не зареєстрований та не існує у базі даних; у наданих товарно-транспортних накладних не зазначено точної адреси пункту навантаження та розвантаження товару, що свідчить про нереальність здійснення господарських операцій. Крім того, відповідач зазначає про фіктивність ТОВ "Всеукраїнська творча спілка", посилаючись на вирок Київського районного суду м. Полтави від 27.11.2013 по справі № 552/1498/13-к та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 14.04.2014 по справі № 552/1498/13-к.

07.10.2014 ДПІ у м. Полтаві на підставі акта перевірки 19.09.2014 № 5253/16-01-22-07-13/38116176 винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

- № , яким ТОВ "Ал-Холдинг" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" в загальному розмірі 99381 грн., у тому числі: за основним платежем - в сумі 66254 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - в сумі 33127 грн. /том 1 а.с.37/;

- № , яким ТОВ "Ал-Холдинг" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" в загальному розмірі 41709 грн., у тому числі: за основним платежем - в сумі 27806 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - в сумі 13903 грн. /том 1 а.с. 38/.

Позивач оскаржив вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 26.11.2014 № 7452/6/99-99-10-01-15 залишено без змін податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві від 07.10.2014 № , № та рішення, прийняте за розглядом первинної скарги, а скаргу залишено без задоволення /том 1 а.с. 40-44/.

Позивач не погодився з податковими повідомленнями-рішеннями від 07.10.2014 № та від 07.10.2014 № , у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням від 07.10.2014 № та від 07.10.2014 № , суд дійшов наступних висновків.

Статтею 134 розділу ІІІ Податкового кодексу України /у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин/ визначено, що у цьому розділі об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Пунктом 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З огляду на вимоги наведених правових норм, підставою для зменшення платником податків об'єкту оподаткування на суму витрат з придбання (виготовлення) товарів (послуг) є будь-які витрати платника податку, визначені на підставі первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та здійснені для провадження господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на викладені положення Податкового кодексу України, для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник податку на додану вартість повинен мати належним чином оформлені податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Зважаючи на зміст наведеної норми процесуального права та враховуючи, що вимоги заявленого позову полягають у визнанні протиправним та скасуванні податкових повідомлень - рішень, предметом доказування у даній справі мають бути саме обставини, які свідчать про обґрунтованість чи безпідставність його винесення та наявність чи відсутність порушень позивачем законодавчих приписів, тобто, реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на формування податкового кредиту та витрат; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають позивачу право на податковий кредит та врахування витрат.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції. Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Це підтверджується також правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у справах, пов'язаних з визначенням податкових зобов'язань з ПДВ та бюджетним відшкодуванням ПДВ, в яких Верховний Суд України звертає увагу на необхідність з'ясування судами при розгляді справ на те, чи мали операції з придбання та реалізації товарів (послуг) реальний характер, як перевозились і зберігались товари (чиїм транспортом, за чий рахунок, яким є розмір витрат, якою особою виконувались роботи чи надавались послуги, які матеріали використовувалися для виконання робіт), чи були такі операції взагалі можливі з урахуванням оперативності їх проведення та інше.

На підтвердження здійснення господарських операцій з придбання у ТОВ "Всеукраїнська творча спілка" нафтопродуктів позивачем надано до суду копії договорів: № 24/04-01 від 24.04.2012 та № 25/04-1 від 25.04.2012 /том 1 а.с. 103-106/.

За умовами вказаних договорів постачальник (ТОВ "Всеукраїнська творча спілка") зобов'язується передати у власність, а покупець (ТОВ "Ал-Холдинг") - прийняти і вчасно оплатити вартість нафтопродуктів: мазуту, дизельного палива (договір № 24/04-01 від 24.04.2012 ) та мазуту, пічного палива та бітуму (договір № 25/04-01 від 25.04.2012 ).

Пунктом 2.1 вказаних договорів визначено, що асортимент, ціна, кількість та загальна вартість товару при поставці кожної партії визначається в рахунках-фактурах постачальника або товарно-транспортних накладних, або видаткових накладних. Рахунки та накладні є невід'ємною частиною даного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Всеукраїнська творча спілка" зареєстроване як юридична особа 22.04.2004 та було зареєстроване платником податку на додану вартість, свідоцтво платника ПДВ № 100338136 від 27.05.2011 анульовано 03.07.2012 /том 1 а.с. 162, 175/.

ТОВ "Всеукраїнська творча спілка" виписано позивачу податкові накладні: № 21 від 24.04.2012, № 20 від 25.04.2012, № 47 від 28.05.2012, № 10 від 08.06.2012, № 9 від 08.06.2012 копії яких наявні у матеріалах справи /том 1 а.с. 108, 110, 115, 119, 124/.

Матеріалами справи підтверджено, що сума податку на додану вартість в розмірі 27806 грн. 33 коп. за податковою накладною № 10 від 08.06.2012 включена до складу податкового кредиту позивача за липень 2012 року в розмірі 27806 грн. 33 коп. /том 1 а.с. 244/.

Також, як вбачається з акту перевірки, позивачем включено до складу витрат у 2 кварталі 2012 року вартість нафтопродуктів (дизельне паливо, мазут топ., каталізатор горіння мазуту "іон-м") в розмірі 176460 грн. та у 3 кварталі 2012 року вартість нафтопродуктів (мазуту М100, мазуту топ.) в розмірі 290231 грн. 67 коп., у тому числі: мазуту М100 в сумі без ПДВ 139031 грн. 67 коп. згідно видаткової накладної № 1 від 08.06.2012.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій за вказаними договорами позивачем надано до суду: копії видаткових та податкових накладних, копії рахунків - фактур, копії товарно-транспортних накладних, копію сертифікату якості, копію паспорту якості та платіжні доручення.

Позивачем не надано до суду видаткові накладні № 21 від 24.04.2012 та № 13 від 25.04.2012, які описані перевіряючим на сторінці 13 акту перевірки /том 1 а.с. 32/.

Надані позивачем копії видаткових накладних /том 1 а.с. 114, 118, 123/ у порушення вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" не містять посади особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення та із вказаних видаткових накладних неможливо встановити, яка саме особа мала здійснювати отримання товару, оскільки видаткові накладні не містять даних про таку особу.

За умовами пунктів 4.1, 4.2 договорів № 24/04-01 від 24.04.2012 та № 25/04-1 від 25.04.2012 поставка товару за домовленістю сторін може здійснюватися на умовах (перевезення сплаченого до місця, вказаного покупцем) згідно міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс" в редакції 2000 року. Термін і місце поставки товару узгоджується сторонами на підставі заявок (у тому числі засобами факсимільного зв'язку).

Порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, визначено Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155 (надалі Інструкція ).

Відповідно до Розділу 1 Інструкції ця Інструкція встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів. Ця Інструкція поширюється на всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів. Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (далі - підприємства).

Відповідно до п. 5.1.1 Інструкції приймання нафти і нафтопродуктів за кількістю здійснюється відповідно до вимог цієї Інструкції та договорів постачання, купівлі-продажу тощо (далі - договір).

Згідно п. 14.6 Інструкції кількість нафти і нафтопродуктів, що приймаються для зберігання під час надходження їх залізничним транспортом, визначається на підставі актів приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою N 5-НП, а під час надходження автомобільним транспортом - на підставі ТТН. У разі відсутності нестач понад норми природних втрат допускається оформлення приймання нафтопродуктів за кількістю актами інших форм з використанням автоматичних систем оброблення інформації.

П.п. 7.5.6 п. 7.5 Інструкції передбачено, що відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів, розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках, з яких: перший - залишається у товарного оператора вантажовідправника і є первинним документом складського обліку з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; другий - використовується водієм як перепустка під час виїзду з підприємства, а після виїзду - залишається в охорони підприємства з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; третій та четвертий - засвідчені підписом представника вантажоодержувача та відміткою про час виїзду з підприємства - передаються перевізнику. При цьому третій примірник є супровідним документом вантажу і після його здавання передається вантажоодержувачу. Четвертий примірник передається експедитору (водію) і є підставою для обліку транспортної роботи. Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності.

Відповідно до п.п. 7.5.8 п. 7.5 Інструкції відпуск нафти або нафтопродуктів здійснюється в день оформлення ТТН за наявності усіх її примірників. У ТТН оператор зазначає номер резервуара, з якого відпущено нафту або нафтопродукт, розписується в ній і здає для оформлення. У ТТН зазначаються найменування, марка та вид нафти або нафтопродукту, об'єм, маса, густина і температура, за якої визначалась густина, а також дата і час виїзду автоцистерни з підприємства.

Порядок приймання нафти і нафтопродуктів під час надходження автомобільним транспортом врегульований пунктом 5.2 Інструкції.

Пунктами 5.4.1-5.4.3 Інструкції встановлено, що перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом здійснюється згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України від 14 жовтня 1997 року N 363, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за N 128/2568, та ГОСТ 27352-87 "Автотранспортные средства для заправки и транспортирования нефтепродуктов. Типы, параметры и общие технические требования".

З прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою N 1-ТТН (нафтопродукт) (далі ТТН) (додаток 3), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. Відповідність густини нафтопродукту під час відвантаження та приймання визначається після її приведення до температури 20°C відповідно до ГОСТ 3900.

Маса нафтопродукту в автоцистерні визначається зважуванням на автомобільних вагах або об'ємно-масовим методом.

Маса нафтопродуктів, розфасованих у тару, визначається зважуванням на вагах або за трафаретами на тарі (якщо нафтопродукти в заводській упаковці). Про прийнятий нафтопродукт матеріально відповідальна особа складає акт за своїм підписом, підписами водія та представника одержувача чи відправника із зазначенням їх прізвищ і посад.

Форма товарно-транспортної накладної № 1-ТТН (нафтопродукт) є додатком № 3 до Інструкції.

Позивачем не надано до суду актів матеріально відповідальної особи на підтвердження факту прийняття нафтопродуктів від ТОВ "Всеукраїнська творча спілка".

Надані позивачем копії товарно-транспортних накладних від 25.04.2012 та від 08.06.2012 на перевезення мазуту не відповідають встановленій формі товарно-транспортної накладної № 1-ТТН (нафтопродукт) та не містять таких обов'язкових реквізитів товарно-транспортної накладної № 1-ТТН (нафтопродукт), як: номер резервуара; об'єм нафтопродукту (нафти), дм3; метод визначення маси нафтопродукту (нафти); густина нафтопродукту (нафти), кг/м3; температура нафтопродукту (нафти), °C; маса нафтопродукту (нафти), кг.

У наданих товарно-транспортних накладних відсутня графа "пункт розвантаження". При цьому у товарно-транспортних накладних від 08.06.2012 у графі "пункт навантаження" зазначено: "Київ" "Лохвиця", а у товарно-транспортній накладній від 25.04.2012 /том 1 а.с. 112/ зазначено: "Київ" "Київ", що свідчить про те, що розвантаження за вказаними товарно-транспортними накладними мало здійснюватися у м. Лохвиця та м. Києві.

Однак, позивачем на підтвердження наявності місць зберігання нафтопродуктів надано копію договору на оренду резервуара № 03/05-а від 03.05.2012 /том 1 а.с. 225-226/, за умовами пункту 1.2 якого орендований резервуар знаходиться за адресою: Полтавська область, Лохвицький район, с. Піски, вул. Довженко, 1.

Станом на 08.06.2012 ТОВ "Ал-Холдинг" знаходилося за адресою у м. Полтава, що підтверджується спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Позивачем не надано суду доказів наявності у позивача місць для зберігання нафтопродуктів у м. Лохвиці та м. Києві.

У відповідності до частини 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Однак, позивачем не надано до перевірки та до суду товарно-транспортних накладних на перевезення дизельного палива та каталізатора горіння мазуту "іон-м", наявність яких є обов'язковою.

А надані копії товарно-транспортних накладних на перевезення мазуту не містять обов'язкових реквізитів, на підставі яких здійснюється відпуск та приймання нафтопродуктів, оформлені з порушенням вимог наведеної вище Інструкції, а тому не є належними доказами на підтвердження перевезення та фактичного отримання позивачем нафтопродуктів від ТОВ "Всеукраїнська творча спілка".

Відповідно до п. 6.1 Інструкції на всіх підприємствах ведеться облік нафти і нафтопродуктів із записом у журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою N 7-НП (додаток 6) (на НПЗ у спеціальних регістрах складського обліку) для кожного резервуара з відображенням усіх технологічних операцій, що здійснюються кожною зміною.

Для підприємств, укомплектованих для зберігання світлих нафтопродуктів винятково резервуарами місткістю до 100 м3, ведення обліку для кожного резервуара не є обов'язковим. Відображення технологічних операцій ведеться за марками нафтопродукту.

Сторінки журналу нумеруються, шнуруються і скріплюються печаткою та підписом керівника підприємства (організації).

Згідно п. 14.4 Інструкції матеріально відповідальні особи підприємств (за винятком НПЗ) ведуть кількісний облік нафти та нафтопродуктів у товарній книзі кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою N 31-НП (додаток 34), у якій зазначаються надходження і відпуск нафтопродуктів за день, а також їх залишки на кінець дня.

Позивачем не надано до суду журналу реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою N 7-НП та товарну книгу кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою N 31-НП.

Надані позивачем копії документів щодо реалізації товарно-матеріальних цінностей іншому суб'єкту господарювання не є беззаперечним доказом того, що реалізований позивачем товар отримано саме від ТОВ "Всеукраїнська творча спілка".

Натомість, на підтвердження фіктивності ТОВ "Всеукраїнська творча спілка" відповідачем надано до суду копії судових рішень у кримінальному провадженні № 0000025 (справа № 552/1498/2013-к) /том 1 а.с. 59-76/.

Так, вироком Київського районного суду м. Полтави від 27.11.2013 у справі № 552/1498/2013-к ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 212, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України і призначено їй покарання: за ч.2 ст. 205 КК України у вигляді штрафу в розмірі п'ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 тис. грн.; за ч. 5 ст.27, ч. 2 ст.212 КК України у вигляді штрафу в розмірі три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 тис. грн., з позбавленням права займатися організаційно-розпорядчою та адміністративно - господарською діяльністю строком на три роки; за ч. 3 ст. 358 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки; за ч. 4 ст. 358 КК України у вигляді штрафу в розмірі п'ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням визначено ОСОБА_3 остаточне покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права займатися організаційно-розпорядчою та адміністративно - господарською діяльністю строком на 3 роки. Цивільний позов прокурора задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави в особі Кременчуцької ОДПІ Полтавської ДПС 523427 грн. у рахунок відшкодування заподіяної злочином шкоди /том 1 а.с. 59-65/.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 14.04.2014 у справі № 552/1498/2013-к апеляції першого заступника прокурора області та обвинуваченої ОСОБА_3 залишено без задоволення. На підставі ст. 404 КПК України вирок суду змінено. Дії ОСОБА_3 перекваліфіковано з ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 212 КК України на ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 212 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. Вважати ОСОБА_3 засудженою за ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України до міри покарання обраної судом, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів до основної міри покарання обраної судом у вигляді 3-х років позбавлення волі без призначення додаткової міри покарання. Виключено вказівку про вчинення злочину за попередньою змовою з ОСОБА_4, вказуючи, що кримінальне правопорушення вчинене з особою щодо якої справа виділена в окреме кримінальне провадження. Виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду на показання свідка ОСОБА_5 В іншій частині вирок Київського районного суду м. Полтави Полтавської області від 27.11.2013 щодо ОСОБА_3 залишено без змін /том 1 а.с. 66-76/.

В ухвалі Апеляційного суду Полтавської області від 14.04.2014 у справі № 552/1498/2013-к зазначено, що у лютому 2012 року ОСОБА_3 придбала суб'єкт підприємницької діяльності Товариство з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська творча спілка" (, м. Київ, вул. Узвіз Кловський, 5, зареєстроване Шевченківською районною у м. Києві Державною адміністрацією 22.04.2004), разом з усіма документами, що стосуються державної реєстрації підприємства, печаткою, бухгалтерською та податковою звітною документацією. З метою прикриття незаконної діяльності, щоб у подальшому уникнути за це кримінальної відповідальності, ОСОБА_3 оформила ТОВ на підставну особу - мешканця АДРЕСА_1 ОСОБА_6, розраховуючи, що останній ніякого відношення до ведення фінансово-господарської діяльності ТОВ "Всеукраїнська творча спілка" не матиме, і планувала після придбання даного суб'єкта підприємницької діяльності та переоформлення його на зазначену підставну особу, одноособово використовувати його у задуманій нею незаконній діяльності /том 1 зворот а.с. 69/.

Крім того зазначено, що ОСОБА_3 з червня 2011 року по 04 липня 2012 року, імітуючи фінансово-господарську діяльність, зокрема, ТОВ "Всеукраїнська творча спілка", використовувала реквізити, установчі документи, печатку даного суб'єкта підприємницької діяльності для оформлення від його імені в адресу інших підприємств первинних бухгалтерських та податкових документів про нібито виконані роботи, надані послуги, поставлені товарно-матеріальні цінності, яких фактично не було, для незаконного формування їх податкового кредиту та валових витрат, а також його банківський рахунок для транзиту безготівкових грошових коштів, отриманих від інших суб'єктів підприємницької діяльності в якості оплати за товарно-матеріальні цінності, виконані роботи, надані послуги, які фактично, зокрема, ТОВ "Всеукраїнська творча спілка" для них не поставляло та не виконувало, та подальшого їх переведення у готівку шляхом їх зняття за грошовими чеками /том 1 а.с. 71/.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 14.04.2014 у справі № 552/1498/2013-к встановлено, що ОСОБА_3 займалась фіктивною господарською діяльністю, підробляла фіктивні бухгалтерські документи, грошові чеки та надавала їх Божкову для використання та в банк для отримання грошових коштів за безтоварні операції /том 1 а.с. 76/.

Крім того ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 14.04.2014 у справі № 552/1498/2013-к встановлено, що суд дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_3 придбала суб'єкти підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності та заподіяла велику шкоду державі, підроблювала документи, які видаються чи посвідчуються підприємством і які надають право або звільняють від обов'язків з метою використання їх як підроблювачем, так і іншою особою, вчиненими повторно, за попередньою змовою групою осіб та використала завідомо підроблені документи, а тому її дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України /том 1 а.с. 76/.

За змістом частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на віднесення до податкового кредиту та до витрат сум, витрачених на придбання товарно-матеріальних цінностей, можуть створювати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

Згідно п.п.1.2 п.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 за №168/704 (надалі-Положення) встановлено, що записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно з п.п. 2.4 п.2 Положення первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.п. 2.16 п. 2 Положення (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.

Суд зазначає, що первинні документи, які складені суб'єктами господарської діяльності на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам, та такі що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненної операції не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку.

Відтак, видаткові та податкові накладні, були видані Товариством з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська творча спілка", яке фактично не виступало продавцем товару, зазначеного у накладних, що у свою чергу свідчить про правильність висновків контролюючого органу про заниження позивачем суми податку на додану вартість за липень 2012 року на 27806 грн., а також про завищення витрат, внаслідок чого занижено податок на прибуток за 2 квартал 2012 року на суму 37057 грн. та за 3 квартал 2012 року на суму 29197 грн.

Досліджуючи питання застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 50 відсотків від суми нарахованого грошового зобов'язання, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Оскаржуваними податковими повідомленнями - рішеннями до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання.

Із письмових пояснень представника відповідача встановлено, що ДПІ у м. Полтаві складено акт № 4445/22-5/38116176 від 06.12.2012 "Про результати невиїзної документальної перевірки ТОВ "Ал-Холдинг" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ "Всеукраїнська творча спілка" () за період з 01.04.2012 по 31.05.2012" /том 1 а.с. 159/.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі акту перевірки № 4445/22-5/38116176 від 06.12.2012 ДПІ у м. Полтаві винесено податкове повідомлення-рішення № від 24.12.2012, яке було оскаржено ТОВ "Ал-Холдинг" до Полтавського окружного адміністративного суду.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2013 у справі № 816/2151/13-а у задоволенні позову ТОВ "Ал-Холдинг" було відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2013 у справі № 816/2151/13-а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2013 по справі № 816/2151/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ал-Холдинг" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Полтавської області Державної податкової служби про скасування податкового повідмлення-рішення - залишено без змін /том 1 а.с. 77-78/

Таким чином, ДПІ у м. Полтаві правомірно застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 07.10.2014 № та від 07.10.2014 № , винесені ДПІ у м. Полтаві на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що передбачені законодавством України та з урахуванням всіх обставин, необхідних для прийняття рішення.

Отже, позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" розмір судового збору за подання позовних заяв майнового характеру становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 282 грн. 18 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 367 від 23.12.2014 та у розмірі 84 грн. 65 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 366 від 23.12.2014 /том 1 а.с. 2, 3/.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, решта суми судового збору в розмірі 2454 грн. 97 коп. /2821 грн. 80 коп. - 366 грн. 83 коп./ підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ал-Холдинг" на користь Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Ал-Холдинг" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ал-Холдинг" (ідентифікаційний код 38116176, поштовий індекс 36011, Полтавська область, м. Полтава, вулиця Гоголя, 20 А, кімната 109) на користь Державного бюджету України решту суми судового збору в розмірі 2454 грн. 97 коп. (дві тисячі чотириста п'ятдесят чотири гривні дев'яносто сім копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2015 року.

Суддя С.С. Сич